Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі попередніх довготривалих усних домовленостей між ним, та відповідачем в справі, [PERSON] про надання останньому в позику грошових коштів, 13 вересня 2018 року останній отримав від [PERSON] в якості позики грошові кошти в іноземній валюті в загальній сумі 90 000 (дев`яносто тисяч) доларів США. Отриманні у позику грошові кошти [PERSON] зобов`язався повернути йому до 03 лютого 2020 року. На підтвердження отримання від [PERSON] вищезазначеної суми коштів та взяття на себе зобов`язання щодо їх повернення до вказаної дати відповідач надав власноручно складену письмову розписку. Факт одержання від позивача в справі грошових коштів [PERSON] повністю підтвердив та визнав у розписці, яку написав особисто та добровільно. Проте, в порушення взятих на себе зобов`язань відповідач станом на сьогоднішній день не повернув позичені у [PERSON] грошові кошти у вказаний в розписці строк, не зважаючи на неодноразові його прохання про повернення боргу в добровільному порядку. [PERSON] до цього часу відверто ігнорує взяті на себе боргові зобов`язання, під різноманітними вигаданими приводами уникає спілкування та зустрічі із позивачем, чим фактично доводить відсутність своїх намірів повернути позичені грошові кошти. При цьому, раніше неодноразово обіцяв та переконливо запевняв позивача в тім, що незабаром кошти поверне у повному обсязі. З огляду на невиконання [PERSON] своїх боргових зобов`язань за договором позики, що є грубим порушенням матеріальних прав позивача, останній вимушений звернутись до суду за їх захистом. Просить позов задоволити. Позивач, [PERSON] подав до суду заяву в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з"явився, хоч про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. При викладених обставинах суд прийшов до висновку, що відповідач був повідомленим про розгляд справи належним чином, а тому, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 281 ЦПК України Косівський районним судом Івано-Франківської області була постановлена ухвала від 20.07.2022 року про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав: Як встановлено в судовому засіданні 13 вересня 2018 року між позивачем в справі, [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики (а.с.5) за умовами якого останній отримав від [PERSON] в якості позики грошові кошти в іноземній валюті в загальній сумі 90 000 (дев`яносто тисяч) доларів США. Отриманні у позику грошові кошти [PERSON] зобов`язався повернути до 03 лютого 2020 року. Факт одержання від позивача в справі грошових коштів [PERSON] повністю підтвердив та визнав у розписці, яку написав особисто та добровільно. Таким чином беззаперечним є факт боргового зобов`язання відповідача [PERSON] перед позивачем. Проте\~ відповідач намагається будь-яким чином уникнути від виконання своїх зобов`язань, не вживає заходів до погашення свого боргового зобов`язання перед позивачем в справі [PERSON] відповідно до власноруч написаної розписки від 13.09.2018 року (а.с.5), що стало приводом для звернення позивача в суд із вказаним позовом. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргову розписку, оригінал якої знаходиться у позивача в справі- [PERSON] , суд вважає, що вказана розписка (а.с.5), є документом, що підтверджує боргове зобов`язання відповідача в справі, оскільки містить умови отримання позичальником [PERSON] у [PERSON] в борг грошей із зобов`язанням їх повернення до 03.02.2020 року та зазначенням дати отримання коштів 13.09.2018 року. Факт одержання від позивача в справі грошових коштів [PERSON] повністю підтвердив та визнав у вказаній розписці, яку написав особисто та добровільно. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Тобто у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка ним отримана у позику. Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Враховуючи вищезазначене, а також те, що відповідач уникає від виконання свого боргового зобов`язання, борг не повернув, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином на користь позивача з відповідача слід стягнути оплачений судовий збір в розмірі 11 350,00 грн. \~ \~ \~ \~На підставі наведеного, ст.ст. 526, 536, 625, 610, 611, 614, 1046- 1049 ЦК України\~ та

Outcome: approved