Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

08 жовтня 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «Ренесанс Компані» (далі- ТОВ «Ренесанс Компані», позивач) звернулося в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (далі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідач 1, відповідач 2, відповідач 3) про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, усунення перешкод у реалізації права власності шляхом визнання припиненим права на користуванням нерухомим майном та виселення. Свої вимоги мотивує тим, що між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір №750/П/23/2006-840 від 16.06.2006. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ «КБ «Надра» як Іпотекодержателем та [PERSON] укладено договір Іпотеки, завірений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шнирьовою Г.М. під реєстровим номером 801. Предметом іпотеки відповідно до договорів іпотеки є квартира, загальною площею 47,20 кв.м, житловою площею 29,10 кв.м, яка розташована за адресою [ADDRESS] (далі- предмет іпотеки). Відповідно до Договорів відступлення ПАТ «КБ Надра» передав ТОВ «Світ Фінансів», а ТОВ «Світ Фінансів» прийняв належні ПАТ «КБ Надра» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки відповідно до реєстру відступлених прав. В рамках досудового врегулювання кредитної заборгованості ТОВ «Світ Фінансів» відповідно до ЗУ «Про іпотеку», реалізовано від свого імені покупцю ТОВ «Ренесанс Компані» заставне майно, а саме - квартиру, яка розташована за адресою [ADDRESS] , в якій проживають відповідачі. В добровільному порядку даний спір вирішити не вдалося, на адресу боржника надсилалися листи-вимоги, але ніякого реагування з боку відповідачів не було. Боржник до цих належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання, в результаті чого іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Тому представником позивача було подано вищезазначену позовну заяву до суду, в якій він просить суд ухвалити рішення, яким: - усунути перешкоди у реалізації права власності шляхом визнання припиненим права на користуванням нерухомим майном, - виселити відповідачів з квартири яка розташована за адресою [ADDRESS] . Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30 листопада 2021 року закрито підготовче провадження призначено справу до судового розгляду. 01 лютого 2022 року через канцелярію суду відповідачем [PERSON] подано письмові пояснення на позовну заяву, в яких він просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав, викладених в ньому. В поясненнях відповідачем 1 не заперечується реєстрація та проживання його, його матері та його сина, відповідно відповідачів 2, 3 у спірній квартирі. Відповідач 1 звертає увагу, що квартира була придбана [PERSON] до укладення ним кредитного договору та договору забезпечення (іпотеки) , тобто придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Ухвалою суду від 16.06.2022 року явку всіх сторін визнано обов`язковою в судовому засіданні. Представник позивача в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Від представника позивача в матеріалах міститься клопотання про розгляд справи у його відсутність та також зазначено, що не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Зайцев І.Ю. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, за недоведеністю та необґрунтованістю. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 16.06.2006 року між ПАТ Комерційний Банк НАДРА та [PERSON] було укладено кредитний договір № 750/П/23/2006-840. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ КБ НАДРА, як іпотекодержателем, та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений 16.06.2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шнирьовою Г.М., за реєстровим № 801, предметом якого була квартира [ADDRESS] . Вищезазначена квартира на підставі договору дарування від 06.05.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори Ткач О.А. належить [PERSON] 29 травня 2020 року між ПАТ КБ "Надра" та ТОВ "Світ Фінансів" було укладено Договір № GL3N216952 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за змістом кого ПАТ КБ Надра передав ТОВ "Світ Фінансів", а останнє прийняло належні ПАТ КБ Надра права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки відповідно до реєстру відступлених прав. Відповідно до Договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги ТОВ "Світ Фінансів" набув, як новий кредитор права вимоги Банку до позичальників, заставодавців, поручителів, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом - Боржників, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), договорами поруки, договорами застави, договорами про надання гарантії (гарантіями), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього Договору. На підставі вищевикладеного, ТОВ «Світ Фінансів» є кредитором [PERSON] та іпотекодержателем за Договором іпотеки. Відповідно до Договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки ТОВ Світ Фінансів набув статусу іпотекодержателя за договорами іпотеки. Таким чином, ТОВ "Світ Фінансів" є кредитором та Іпотекодержатилем за договором іпотеки. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" від 5 червня 2003 року № 898-IV (далі - Закон) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. За змістом ст. 36 Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків (ч. 1 ст. 38 Закону). Пунктом п. 5.3. договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі права іпотекотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України "Про іпотеку". 11.06.2020 року ТОВ "Світ Фінансів" направляло на адресу відповідачів листи-вимоги за вих. №11/06/2020-85 та №11/06- 2020/85 про намір звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі застереження, зазначеного в договорі іпотеки у порядку, встановленому цим договором та ст. 37 Закону України "Про іпотеку" та/або шляхом продажу предмету іпотеки третій особі на підставі застереження, зазначеного в договорі іпотеки у порядку, встановленому цим договором та ст. 38 Закону України "Про іпотеку" на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя. 14 липня 2021 року відповідно до ст. 38 Закону України "Про іпотеку" ТОВ "Світ Фінансів" реалізувало за договором купівлі-продажу від свого імені покупцю ТОВ Ренесанс Компані заставне майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . Позивач зазначає, що на підставі ст. 38 Закону України Про іпотеку та договору купівлі-продажу нерухомого майна від 14.07.2021 року йому належить вищезазначена квартира. Зазначене підтверджується і витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.07.2021. З наданих на електронний запит суду довідок про реєстрацію місця проживання осіб [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається, що дані особи зареєстровані за адресою за адресою: [ADDRESS] . Частинами 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. За змістом зазначеної норми права вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в разі звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» . Встановлено, що з 14 липня 2021 року право власності на спірну квартиру зареєстроване за ТОВ «Ренесанс Компані», проте відповідачі зареєстровані у вказаній квартирі. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1, 3 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Стаття 321 ЦК України містить положення про те, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У ст. 391 ЦК України зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Наведе свідчить про те, що позивач, як власник житла, має право на реалізацію свого права власності, оскільки колишній власника житла в силу закону втратив право користування житлом. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири. Колишній власник житла [PERSON] втратив право власності та відповідно право користування жилим приміщенням. Право членів сім`ї власника житла на проживання в ньому не є безумовним з огляду на те, що право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок (квартиру) у особи, членом сім`ї якої вона є. З припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Право на свободу пересування і вибір місця проживання як невід`ємне право кожної людини закріплено Загальною декларацією прав людини 1948 року (п. 1 ст. 13), Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року (ст. 12), Протоколом № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ст. 2). Згідно з Конституцією України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч. 1 ст. 33). Частиною 1 ст. 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні передбачено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч. 1 ст. 405 ЦК України). Згідно зі статтями 150, 156 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , що міститься в матеріалах справи [PERSON] помер [INFO] . Доказів того, що відповідачі прийняли спадщину, чи наявна будь-яка інша угода про користування жилим приміщенням між власником та відповідачами до суду не надано. Враховуючи те, що ТОВ «Ренесанс Компані» набув право власності на квартиру [ADDRESS] , відповідачі, які зареєстровані в квартирі є такими, що втратили право користування нею. Судом взято до уваги, сформульовані висновки Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки (Постанова Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 201/9754/17 (провадження № 61-11497св21). Судом враховано позицію ВС відносно того, що на території України діє воєнний стан у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, який 25 травня 2022 року продовжено строком на 90 діб. Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Верховна Рада України доповнила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» пунктом 5-2 такого змісту: «5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону». Але суд звертає увагу, що в даному випадку, відповідачам не належить спірна квартира на праві власності, оскільки вона належала [PERSON] , окрім того, як зазначено Верховним Судом, зупинено дію ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» саме до мешканців, щодо яких вже є рішення про звернення стягнення на такі об`єкти, а в даному випадку рішення щодо виселення таких осіб відсутнє. Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до положень частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. В той же час, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Зазначений правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16. З таким правовим висновком погодилася і Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-317цс18. Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засади змагальності у цивільному судочинстві та обов`язок позивача доводити обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, шляхом подання доказів до суду першої інстанції в установленому порядку і строки, обов`язкові для учасників процесу і суду в силу вимог п.4 ч.3 ст.2, статті 12, 81, 83 ЦПК. Тобто, порушуючи питання про виселення осіб із вказаного житлового приміщення, позивач повинен довести суду шляхом подання належних, достатніх та допустимих доказів обставину того, що житлове приміщення, що розташовано за адресою: [ADDRESS] , було придбано за кредитні кошти, отримані [PERSON] від банку на виконання умов кредитного договору. В даному випадку з боку позивача будь-яких доказів на підтвердження тієї обставини, що житлове приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , було придбано за кредитні кошти, отримані [PERSON] на виконання умов кредитного договору суду не подано. Суд зазначає, що матеріали справи також не містять доказів направлення позивачем письмової вимоги кожному з відповідачів про добровільне звільнення житлового будинку протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Зі змісту ст. 40 Закону України «Про іпотеку» випливає, що право на звернення до суду з вимогою про виселення у позивача виникає, лише у разі відмови відповідачів добровільно звільнити житловий будинок у строк встановлений у відповідній письмовій вимозі. Оскільки, позивач не звертався до відповідачів з письмовою вимогою про добровільне звільнення житлового будинку, то позов в частині виселення відповідачів поданий передчасно. З огляду на наведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір в розмірі 4540 грн. 00 коп.

Outcome: partial