Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-20 00:00:00

20 липня 2022 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, в якій заявник просить суд встановити факт смерті [INFO] її матері [PERSON] , в місті Торез, Донецької області, що є тимчасово окупованою територією України. В обґрунтування заяви, заявниця стверджує, що за наслідком смерті її матері в місті Торезу, було видано свідоцтво про смерть. Однак приймаючи, що місто Торез належить до тимчасово окупованої території України, а вказане свідоцтво, видано органом створеним на вказаній території в порушення вимог законодавства України, а відтак є недійсним і не створює правових наслідків, заявниця вимушена звернутись до суду з цією заявою, оскільки встановлення факту їй необхідно для отримання свідоцтва про смерть та оформлення спадкових прав. Відповідно до автоматизованої системи документообігу справу за вказаною заявою було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 21 липня 2022 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку окремого провадження та призначено невідкладний розгляд справи в судовому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 317\~ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. З урахуванням стислих термінів встановлених законом для розгляду цієї категорії справ, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі, на підставі наявних документів в матеріалах справи. Дослідивши матеріали усі докази наявні в матеріалах справи суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України,\~\~ кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1\~ст. 15 ЦК України,\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно\~з ч.1 ст. 2 ЦПК України,\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 317 ЦПК України передбачено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. У відповідності\~до ч.1\~ст.\~317\~ ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути\~подана родичами\~померлого або\~їхніми представниками до суду за межами такої території України. Отже, під час розгляду судом справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України доведенню підлягають обставини належності подання такої заяви особою до суду, а саме чи є заявник родичем особи, стосовно якої заявлений факт. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зазначене положення кореспондується частиною 3 статтею 12 ЦПК України. Згідно з\~ч.1 ст. 76 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування\~. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.\~Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.\~Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~ Відповідно до п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до статті 89 ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Досліджуючи подані заявником до суду документи на підтвердження родинних стосунків з [PERSON] , судом встановлено наступне. Так, у відповідності до свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [INFO] народилась [PERSON] , матір`ю якої є [PERSON] . У відповідності до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] вбачається, що за наслідком реєстрації 16 серпня 2003 року шлюбу [PERSON] з [PERSON] , [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . У відповідності до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 02.02.2018 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , за наслідком чого остання змінила прізвище на « [PERSON] ». Будь-яких інших доказів матеріали справи на підтвердження родинних зв`язків з особою, стосовно якої заявлено встановлення факту смерті, не містять. На підставі вищевикладеного судом встановлено, що заявницею підтверджено, що вона [PERSON] є дочкою [PERSON] . Доказів на підтвердження того, що [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », до суду не надано. Зазначена інформація також не міститься у копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 15 січня 2011 року Торезьким МВ УМВС України в Донецькій області, на ім`я [PERSON] . Приймаючи вищевикладене, суд вважає недоведеним заявником факт родинних стосунків між [PERSON] та особою стосовно якої заявлено вимоги [PERSON] , у зв`язку з чим суд доходить до висновку про відсутність права у заявника на звернення до суду з цією заявою в порядку ст. 317 ЦПК України, яку мають право подавати родичі померлої особи. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.\~Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.\~Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Крім того слід враховувати, що у відповідності до ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений законом. Процесуальні дії судді чітко врегульовані нормами\~ЦПК, які повинні правильно розумітися сторонами і застосовуватися, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду. Отже, процесуальні вимоги визначені Законом, у тому числі обов`язок з доведення заявлених вимог, є рівними для усіх учасників судового процесу, а відтак зазначене не свідчить про занадто формальне ставлення до передбачених законом вимог та в жодному разі не робить суд недоступним для заявника, оскільки в контексті п.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Відповідно до\~\~ ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.\~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду\~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Приймаючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить до висновку про необґрунтованість заяви [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України, за наслідком чого у задоволенні заяви слід відмовити.

Outcome: dismissed