Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-27 00:00:00

в лютому 2020 року позивач [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із вказаним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» в якому просила: стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на її користь 408 800,20 грн. та судовий збір. Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 11.10.2006 року між нею та АКБ «Правекс-Банк» було укладено кредитний договір згідно якого їй були надані грошові кошти в розмірі 26 000 доларів США строком до 11.10.2022 року. З метою виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, між нею та банком було укладено договір іпотеки предметом якого була квартира [ADDRESS] . Оскільки за даним кредитним договором у неї виникла заборгованість перед банком, заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова у справі №645/493/13 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 50 148,28 грн. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 05.02.2014 року дане рішення залишено без змін. Також позивач зазначилаи у позові, що відповідно до договору купівлі-продажу права вимоги за кредитним договором від 10.08.2017 року ПАТ КБ «Правекс-Банк» продав свої вимоги за вказаним вище кредитним договором відповідачу ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». 13.11.2017 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень було звернуто стягнення на іпотечну кватиру на користь відповідача. Позивач вважає, що,враховуючи вартість квартири, яка відповідно до Звіту про оцінку майна складає 585 136 грн. та суму заборгованості з врахуванням 62098,27 грн. інфляційних збитків та 5675,65 грн. - 3 % річних по ст.625 ЦК України, яка всього складає 117 922,20 грн, а також виходячи з вимог ч. 5 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати перевищення 90 % вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, відповідач має відшкодувати їй 408 700,20 грн. (90% від 585136,00 ринкова вартість квартири станом на 13.11.2017) Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17.02.2020 року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, встановлено процесуальний строк для подання заяв по суті справи. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17.02.2020 року у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову у даній справі - відмовлено. 30.03.2020 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач, заперечуючи проти позову зазначив, що у зв`язку з тривалим ухиленням боржника від виконання зобов`язань щодо сплати кредитних коштів та відсотків за кредитом, в тому числі від виконання рішення суду, у боржника була наявна заборгованість у розмірі 10 404,41 доларів США, що станом на дату звернення стягнення на предмет іпотеки становило 275 890,93 грн. Також у відзиві відповідач не погоджується з оцінкою вартості квартири, яку надала позивач, оскільки на момент вчинення реєстраційних дій щодо звернення стягнення на предмет іпотеки відповідачем було надано звіт про оцінку іпотечного майна, який не оскаржувався позивачем, де вартість майна зазначена в розмірі 249 412 грн. Також відповідач заявив про застосування строку позовної давності, оскільки звернення стягнення відбулося 13.11.2017 року, а позивач звернулася до суду за захистом своїх прав 12.02.2020 року. 28.04.2020 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказала проте,що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. Отже, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. Заяву відповідача про застосування строку позовної давності позивач вважає необґрунтованою, оскільки строк позовної давності спливає 13.11.2020 року, а позивач звернулася до суду з позовом 12.02.2020 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28.10.2021 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті в загальному позовному провадженні. В судове засідання сторони не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися в установлений законом порядок, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача, відповідач будь-яких заяв про відкладення судового засідання чи про розгляд справи без його участі не направив. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 11.10.2006 року між АКБ «Правекс-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №12206-153/06Р відповідно до якого позивач отримала в кредит грошові кошти в сумі 26 000 доларів США з відсотковою ставкою 12 % річних строком до 11.10.2022 року. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору, 12.10.2006 року між [PERSON] (іпотекодавець) та АКБ «Правекс-Банк» (іпотекодержатель) було укладено договір іпотеки №12206-153/06Р, предметом якого є квартира [ADDRESS] . Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Яновою О.Є. та зареєстрований в реєстрі №3502. Повторним заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.11.2013 року у справі №645/493/13 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 50 148,20 грн. Даним рішенням встановлено, що кредитна заборгованість [PERSON] перед ПАТ «Правекс-Банк» виникла за кредитним договором №12206-153/06Р від 11.10.2006 року в розмірі 50 148,28 грн, з яких непогашений кредит - 42 374,90 грн, заборгованість за несвоєчасне погашення відсотків - 6 107,09 грн, пеня за несвоєчасне погашення відсотків - 1 666,29 грн. Із змісту даного рішення вбачається, що банк звернуся до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] та [PERSON] відповідно до вимог пп. 7.1.8 п. 7.1 кредитного договору №12206-153/06Р від 11.10.2006 року, яким передбачено, що у випадку невиконання позичальником вимог п. 6.1.12 договору банк має право достроково стягнути заборгованість по кредиту, відсотках, пені та штрафу в повному обсязі, звернувши стягнення на заставлене майно або на грошові кошти та майно, що належить позичальнику та/або поручителю. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 05.02.2014 року повторне заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.11.2013 року залишено без змін. 10.08.2017 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гармонія» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. Відповідно до додатку цього договору «Перелік кредитних договорів та договорів забезпечення» до відповідача перейшло право грошової вимоги по кредитному договору №12206-153/06Р від 11.10.2006 року, укладеного між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] . Твердження відповідача, що рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором само по собі не припиняє дію кредитного договору, як наслідок, надалі продовжуються нараховуватися відсотки за використання боржником кредитних коштів, суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду щодо застосування положення ч. 2 ст. 1050 ЦК України, прийшла до висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Враховуючи те, що банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, до якої ввійшли, окрім тіла кредиту, відсотки та пеня, передбачені цим договором, а отже, ПАТ КБ «Правекс-Банк» використав своє право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою. За таких обставин, у відповідача, як нового кредитора, відсутні підстави нараховувати відсотки та пеню з позичальника відповідно до розмірів, встановленим договором, у зв`язку з невиконанням рішення суду. Не заслуговують на увагу доводи відповідача, що станом на день звернення предмета іпотеки, заборгованість позивача складала - 10 404,41 доларів США, що станом на дату звернення стягнення на предмет іпотеки становило 275 890,93 грн. згідно офіційного курсу валют НБУ станом на 13.11.2017 року, оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, заборгованість [PERSON] встановлена у гривневому еквіваленті, а саме в розмірі 50148,28 грн. Крім того, матеріали справи не містять даних, що з позивача стягнуто інші нараховані відсотки за використання позивачем кредитних коштів. В даному випадку, права відповідача, як нового кредитора, забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач не заперечує, що у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання вона має сплатити суму боргу відповідно до положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, надавши при цьому розрахунок інфляційних збитків та 3% річних за період з 05.02.2014 року (дата набрання законної сили рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.11.2013 року у справі №645/493/13) по 13.11.2017 року (дата звернення стягнення на квартиру). Суд перевірив дані розрахунки та встановив їх правильність. Таким чином, сума інфляційних збитків складає 62 098,27 грн., 3 % річних складає 5 675,65 грн., а всього сума заборгованості разом із заборгованістю за кредитним договором згідно вказаного вище рішення суду становить 117 922,20 грн. (50 148,28 грн. +62098,27 грн. +5 675,65 грн.). Судом також встановлено, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №112495070 від 01.02.2018 року, вказана вище квартира 13.11.2017 року зареєстрована на праві власності за відповідачем. Підстава виникнення права власності - договір іпотеки, серія та номер 3502, виданий 12.10.2006, видавник: приватний нотаріус Янова О.Є.; підстав внесення запису: рішення Державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області Борко А.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38135058 від 15.11.2017 року. 13.11.2017, на замовлення ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гармонія», ТОВ «Бюро оцінок» було проведено незалежну оцінку двокімнатної квартири, загальною площею 46,20 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та за результатами проведення якої складено звіт про те, що ринкова вартість цієї квартири становить 249 412 грн. Як вбачається з матеріалів справи, за замовленням позивача, ФОП [PERSON] було проведено оцінку майна, а саме вказаної вище квартири, та складено висновок про вартість об`єкта оцінки від 21.12.2019 року, яким визначено, що ринкова вартість об`єкта оцінки станом на 13.11.2017 року складає 585 136 грн. У відповідності до визначення термінів, що містяться в ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Пунктом 3.1.1 договору іпотеки передбачено, що при порушенні іпотекодавцем умов основного зобов`язання щодо строків погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування грошовими коштами, відшкодування збитків, неустойки, штрафів, пені та іншої заборгованості, а також при порушенні іпотекодавцем умов даного договору та у випадках, установлених законом, у іпотекодержателя виникає право задоволення своїх вимог за основним зобов`язанням, шляхом звернення стягнення на нерухоме майно. Як зазначено у п. 3.1.3 договору іпотеки, іпотекодержатель має право на свій розсуд застосувати механізм позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, у порядку, визначеному у застереженні про задоволення вимог іпотекодержателя (п. 3.2 даного договору), шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем або передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»(в редакції на момент звернення стягнення на предмет іпотеки) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Частиною 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції на момент звернення стягнення на предмет іпотеки) передбачено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно ч. 9 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на момент державної реєстрації права власності на предмет іпотеки) датою і часом державної реєстрації прав вважається дата і час реєстрації відповідної заяви, за результатом розгляду якої державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав. Таким чином, в момент внесення запису про набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку», який співпадає із моментом припинення права власності у іпотекодавця, правовідносини іпотеки між іпотекодавцем та іпотекодержателем припиняються, а у іпотекодержателя виникає грошове зобов`язання відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Верховний Суд у постанові від 19.06.2019 року (справа № 917/2101/17) прийшов до висновку, що питання щодо оцінки майна має значення при вирішенні питання щодо відшкодування іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя та не впливає на вирішення питання про виникнення у відповідача права власності на іпотечне майно та припинення прав позивача на це майно. Іпотекодавець не позбавлений права у випадку незгоди оспорювати оцінку майна при розгляді його вимог щодо відшкодування різниці між вартістю майна та розміром забезпечених іпотекою вимог в окремому позовному провадженні. Позивач вважає, що вартість предмета іпотеки перевищує 90 % від розміру забезпечених іпотекою вимог, а тому відповідач має відшкодувати суму 408 700, 20 грн., яка є різницю від суми 526 622 грн. (90% від 585 136 грн. - ринкова вартість квартири станом на 13.11.2017 року) та 117 922,20 грн. (сума всього боргу, яка складається з: 50 148,28 грн. (сума заборгованості), 62 098,27 грн. (інфляційні збитки), 5 675,65 грн. (3% річних). Оскільки відповідач у відзиві зазначив, що не погоджується та не визнає звіт про оцінку майна, який було надано позивачем, представником позивача було заявлено клопотання про призначення судової оціночно-будівельної експертизи для встановлення ринкової вартості квартири, загальною площею 46,20 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , станом на 13.11.2017 року, яке ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.08.2020 року було задоволено. Відповідно до висновку експерта Київського НДІ судових експертиз за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи у цивільній справі №761/4566/20 від 02.07.2021 року №22574/20-42, ринкова вартість квартири [ADDRESS] станом на 13.11.2017 року становила - 513 305 грн. При наявності у справі трьох висновків, якими встановлено ринкову вартість даної квартири, суд вважає взяти до уваги висновок експерта Київського НДІ судових експертиз за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи у цивільній справі №761/4566/20 від 02.07.2021 року №22574/20-42. Оскільки судом встановлено, що відповідач задовольнив свої вимоги, як кредитор, шляхом звернення стягнення на квартиру, зареєструвавши за собою право власності, що відповідає умовам п.3.1.3 договору іпотеки, враховуючи наявність рішення суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 50 148,28 грн. та розрахунку боргу відповідно до положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, наданого позивачем, суд вважає, що має місце перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Разом з цим, суд вважає, що для розрахунку суми грошових коштів, що є перевищенням 90 % вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодавця, необхідно за основу взяти ринкову вартість квартири, яка встановлена висновком експерта Київського НДІ судових експертиз від 02.07.2021 року №22574/20-42 в розмірі 513 305 грн. Разом із тим, суд вважає помилковою позицію сторони позивача про необхідність стягнення перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя з самостійним вирахуванням суми боргу по кредитному договору із врахуванням 3% річних та індексу інфляції згідно ст. 625 ЦПК України в розмірі 117 922,20 грн., оскільки така дія є передчасною та правонаступником первісного стячувача не вживалися заходи щодо встановлення суми боргу та її стягнення з [PERSON] після рішення суду, яким вже визначено суму боргу за кредитним зобов`язанням в розмірі 50 148,28 грн., а відомості про зміну суми боргу по кредитному договору після рішення суду - відсутні. А відтак, наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача з 90 % від 513 305 грн. (ринкова вартість квартири станом на 13.11.2017 року, що становить 461 974,50 грн. - 50 148,28 грн. (сума боргу, встановлена рішенням суду) = 411826,22 грн. Разом із тим, суд, діючи з врахуванням принципу диспозитивності відповідно до умов ст.13 ЦПК України та розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках та враховуючи, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, прийшов до висновку про задоволення позову саме в межах заявлених вимог - в розмірі 408700,20 грн. Твердження відповідача, що позивач при зверненні до суду з даним позовом пропустила строк позовної давності, суд вважає помилковими, оскільки виходячи з дати звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом державної реєстрації права власності за відповідачем (13.11.2017 року), строк позовної давності спливає 13.11.2020 року, а позивач звернулася до суду з позовом 12.02.2020 року, тобто в межах строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3 440,52 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved