Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом та просить визнати протиправним та скасувати рішення Голобутівської сільської ради Стрийського району Львівської області №87 від 02 червня 2016 року в частині припинення права користування та вилучення земельної ділянки, наданої жительці с.Голобутів [PERSON] (№22 у списку згідно додатку до рішення) для ведення особистого селянського господарства площею 0,22 га в урочищі «Поточина» с.Голобутів, Стрийського району, Львівської області. В обгрунтування позовних вимог позивач посилаються на те, що 02 червня 2016 року рішенням № 87 Голобутівської сільської ради Стрийського району Львівської області вирішено: припинити право користування земельними ділянками загальною площею 6,61 га громадян с. Голобутів, які були надані для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Поточина» с. Голобутів Стрийського району Львівської області; вилучити земельні ділянки загальною площею 6,61 га громадян с. Голобутів та перевести в землі запасу Голобутівської сільської ради; інженеру-землевпоряднику по обслуговуванню Голобутівської сільської ради Б. Пак внести міни в земельно-облікові документи; контроль за виконанням даного рішення покласти на сільського голову [PERSON] . Додатком до рішення Голобутівської сільської ради Стрийського району Львівської області позачергової IX сесії VII демократичного скликання від 02 червня 2016 року № 87 є список громадян с. Голобутів, яким припинено право користування земельною ділянкою в урочищі «Поточина» під № 22 позивач [PERSON] . Однак, позивач користується спірною земельною ділянкою близько 30 років та вважає, що рішення ІХ сесії VІІ демократичного скликання Голобутівської сільської ради Стрийського району Львівської області № 87 від 02 червня 2016 року є незаконним, а тому підлягає скасуванню виходячи з наступних підстав. У змісті оскаржуваного рішення відсутнє посилання на відповідний пункт ст. 141 ЗК України, як на підставу припинення права користування. Однак п.2 цього рішення вирішено вилучити земельні ділянки загальною площею 6,61 га громадян с. Голобутів та перевести в землі запасу Голобутівської сільської ради. Порядок вилучення земельних ділянок визначений ст. 149 ЗК України. Відповідно до ч. 1. ст. 149 ЗК України передбачає можливість безоплатного вилучення земельних ділянок у постійних землекористувачів для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення є фактично повноваженням власника земельної ділянки, правом, яке належить власникові та постійному користувачеві не передається. При цьому право примусового вилучення (за відсутності згоди користувача) має публічно-правове походження і є аналогічним праву на викуп земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності. Якщо земельна ділянка надана в постійне користування із земель державної власності, то її вилучення провадиться за рішенням органів державної влади, якщо надавалась із земель комунальної власності - то за рішенням органів місцевого самоврядування, уповноважених надавати таку земельну ділянку в постійне користування. У змісті оскаржуваного рішення не зазначено, що спірна земельна ділянка знаходиться у державній чи комунальній власності, що позбавляє позивачів зробити висновок щодо повноважень відповідача на прийняття оскаржуваного рішення. Формулювання цілі, для якої вилучається земельна ділянка відповідачем зазначено у зв`язку із виготовленням детального плану території забудови житлового кварталу. Порядок вилучення земельних ділянок визначений в ст. 149 Земельного кодексу України. Примусове вилучення має відбуватися тільки для «суспільних потреб», у всіх інших випадках для «інших потреб земельна ділянка може вилучатися лише за згодою користувача; примусове ж вилучення має допускатися лише для суспільних потреб. Такий висновок випливає із положень п."г" ст. 143 "Підстави для примусового припинення прав на земельну ділянку" ЗКУ ("викуп (вилучення) земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб"). Перелік суспільних потреб закріплено у ч. 1 ст.7 Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розмішені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності». Даний перелік є вичерпний і таким, що не передбачає розширеного тлумачення. Виготовлення детального плану території забудови житлового кварталу не відноситься до категорії суспільних потреб, а тому в даному випадку примусове вилучення за відсутності згоди користувачів є неприпустимим, таким що порушує права позивача, оскільки позивач не надавала згоди на вилучення у неї земельної ділянки. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, покликаючись на викладені у позовній заяві обставини та просили суд позов задоволити. Представник відповідача Стрийської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, належним чином була повідомлений про дату та час слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 13 та ч.1 ст.14 Конституції України, земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. За приписами ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Судом встановлено, що рішенням Голобутівської сільської ради Стрийського району Львівської області №87 від 02.06.2016 року вирішено припинити право користування земельними ділянками загальною площею 6,61 га громадян с. Голобутів, які були надані для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Поточина» с. Голобутів Стрийського району Львівської області. Вилучити земельні ділянки загальною площею 6,61 га в громадян с. Голобутів та перевести в землі запасу Голобутівської сільської ради. Інженеру землевпоряднику по обслуговуванню Голобутівської сільської ради Б.Пак внести зміни в земельно-облікові документи. З додатку до рішення від 02.06.2016 року №87 вбачається, що згідно списку №22 [PERSON] жительці с.Глобутів припинено право користування земельною ділянкою в урочищі «Поточина» загальною площею 0,22 га. У пункті 7.27 постанови від 05 листопада 2019 року у справі № 906/392/18 (провадження № 12-57гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених у статті 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним. Відповідно до ст.141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини. Однак, у рішенні Голобутівської сільської ради Стрийського району Львівської області №87 від 02.06.2016 року відсутнє будь яке посилання на відповідний вищевказаний пункт ст. 141 ЗК України, як на підставу припинення права користування. Тому суд вважає, що дії відповідача, спрямовані на припинення права користування земельною ділянкою поза межами підстав, закріплених у земельному законодавстві, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою позивача. Конституція України закріплює, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8). Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону (частина третя статті 41 Конституції України). Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що позивач [PERSON] близько 30 років користується земельною ділянкою в урочищі «Поточина» с. Голобутів, Стрийського району Львівської області. Голобутівська сільська рада забрала у позивача та у інших людей без попередження земельні ділянки, хоча позивач та інші люди продовжують користуватись вказаними земельними ділянками. Про рішення Голобутівської сільської ради від 02.06.2016р. користувачів земельних ділянок не повідомляли, рішення було прийняте без їх відома та громадських слухань. Суд надає віри показанням допитаних свідків, оскільки такі є логічними, достовірними та чітко підтверджують обставини, які встановлені матеріалами справи. Згідно ч.3, ч.4 ст.142 ЗК України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації. Відповідно до ч. 1, ч.2 ст.149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Тобто, за наявністю згоди землекористувача на вилучення земельної ділянки відповідний орган приймає рішення про вилучення земельної ділянки. Згода землекористувача на вилучення земельної ділянки повинна бути подана у письмовій формі. За відсутності такої згоди вилучення відбувається на підставі рішення про примусове вилучення земельної ділянки. Судом встановлено, що позивач [PERSON] правомірно користується земельною ділянкою площею 0,22 га в урочищі «Поточина» в с.Голобутів, сплачує за її користування земельний податок, що підтверджується розрахунком плати за землю від 31.12.2016, позивач не надавала згоди на вилучення у неї земельної ділянки, а також в судовому порядку питання про примусове вилучення у позивача вищевказаної земельної ділянки відповідачем не вирішувалось. Крім того, якщо земельна ділянка надана в постійне користування із земель державної власності, то її вилучення провадиться за рішенням органів державної влади, якщо надавалась із земель комунальної власності - то за рішенням органів місцевого самоврядування, уповноважених надавати таку земельну ділянку в постійне користування. Однак у змісті оскаржуваного рішення не зазначено, що спірна земельна ділянка знаходиться у державній чи комунальній власності, що позбавляє суд зробити висновок щодо повноважень Голобутівської сільської ради на прийняття оскаржуваного рішення. Будь-яких доказів на підтвердження правомірності прийнятого рішення Голобутівської сільської ради Стрийського району Львівської області №87 від 02.06.2016 року, відповідачем суду не надано. Тому суд вважає, що рішення Голобутівської сільської ради Стрийського району Львівської області №87 від 02.06.2016 року в частині припинення права користування та вилучення земельної ділянки, наданої жительці с.Голобутів [PERSON] (№22 у списку згідно додатку до рішення) для ведення особистого селянського господарства площею 0,22 га в урочищі «Поточина» с.Голобутів, Стрийського району, Львівської області, прийняте з порушенням вимог чинного земельного законодавства, та порушує права позивача. Як зазначено у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» з наступними змінами, вирішуючи спори про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, суди повинні враховувати, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 Земельного кодексу України. У випадках, визначених цими нормами, припинення права власності на землю чи права землекористування провадиться за позовом відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування в судовому порядку, недодержання якого є підставою для визнання рішення цього органу та виданих державних актів недійсними. Згідно із частиною першою статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Офіційне тлумачення поняття інтересу, який підлягає захисту, надано в рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року №1-10/2004, яким визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам. Враховуючи вищенаведене, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved