Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх дітей - доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 18.01.2014. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30.01.2020 шлюб між ними розірвано. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05.03.2020 визначено місце проживання дітей разом з матір`ю. Також, Оболонським районним судом м. Києва 04.12.2019 видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 31.10.2019 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вказаний судовий наказ перебуває на примусовому виконанні в Оболонському районному відділі ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), однак відповідач ухиляється від сплати аліментів, наявна заборгованість по аліментам. Відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно малолітніх дітей, належним чином участі у їх вихованні та утриманні не приймає, зловживає алкогольними напоями, за час спільного проживання у шлюбі вчиняв домашнє насильство відносно позивача. Відповідач не зможе дати дітям належне виховання, через свою негативну поведінку є поганим прикладом для них. У зв`язку з цим вважає, що існують усі правові підстави щодо позбавлення відповідача батьківських прав, що буде відповідати інтересам дітей. Ухвалою судді від 28.01.2021 відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 21.10.2021, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з викладених у позові підстав. Зазначила, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно дітей, належним чином участі у їх вихованні та утриманні не приймає, матеріально не утримує, внаслідок чого утворилася велика заборгованість по аліментам, за дитсадочок, який відвідує син, заплатив рази три, не більше. Вона ніколи не забороняла відповідачу спілкуватися з дітьми, проте він виявляє бажання їх бачити тоді, коли вони зайняті у школі та дитсадку. Вона відпускала дітей до відповідача та його батьків, з якими він мешкає, оскільки діти люблять бабусю та дідуся, влітку їздять з ними на дачу. Проте, коли діти в нього, відповідач усе одно вживає алкогольні напої, що погано впливає на дітей і вони не хочуть залишатися з батьком наодинці, люблять батька, проте коли він тверезий. Влітку 2021 року дочка захворіла і попросила покликати батька, тоді він приїхав тверезий, погрався з дітьми, пробув у них приблизно години три. Як приходить час забирати дітей, відповідач добровільно відмовляється їх віддавати, доводилося викликати поліцію і в дитсадок, і за місцем мешкання відповідача, діти були налякані. Вона пропонувала йому бачитися з дітьми у її присутності, проте відповідач не погоджується на це. Вона бажає для своїх дітей найкращого, щоб сварки з відповідачем не травмували їхню психіку, проте відповідач не бажає мінятися, змінювати «формат зустрічей» з дітьми, тому доцільним є позбавлення його батьківських прав відносно дітей. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, наполягав на тому, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дітей, не цікавиться їхнім життям, навчанням, не відвідує школу та дитячий садок, не допомагає матеріально. Відповідач не розуміє, у чому має полягати сутність виховання дітей та їх нормального розвитку. Постійні сварки з позивачем та систематичні виклики поліції лише травмують дітей. Позивач не була проти його спілкування з дітьми, проте таке спілкування травмує дітей, а відповідач своєї поведінки не змінює, вживає алкогольні напої у присутності дітей та вчиняє сварки з позивачем. Просив позов задовольнити. Представник органу опіки та піклування у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, вважала за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей, просила прийняти до уваги висновок органу та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. На одному з засідань комісії відповідач був присутній, щодо несплати ним аліментів на утримання дітей зазначив, що не може їх платити, бо не працює. Діти люблять обох батьків, зазвичай, у таких сім`ях, коли батьки не живуть разом, діти прагнуть «заслужити» увагу та любов батьків, проте постійні сварки між батьками, коли батько чинить фізичне насильство відносно матері на очах дітей - негативно впливає на дітей. Просила позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, просив не позбавляти його батьківських прав відносно дітей. Пояснив, що любить доньку і сина, намагається з ними бачитися, проте позивач чинить перешкоди у його спілкуванні з дітьми. До органу опіки та піклування він з цього приводу не звертався. Спочатку позивач добровільно дає дітей, а потім приїздить їх забирати разом з поліцією. Так було у травні 2021 року, поліція не відбирала в нього ніяких пояснень. Діти були в нього у грудні 2021 року під час канікул, у лютому 2022 року його батько забирав онуків до них на вихідні, разом вони їздять на дачу, там у дітей є іграшки. У присутності дітей не вживає алкогольні напої, іноді може дозволити собі випити пиво. Матеріально дітям допомагає у силу своїх фінансових можливостей, купує іграшки, їжу, оскільки працює неофіційно, зарплата становить приблизно 10-12 тис. грн. Має заборгованість по аліментам, буде її погашати. [PERSON] , допитана у судовому засідання у якості свідка за клопотанням позивача, пояснила, що вона є матір`ю позивача, яка разом з дітьми проживає в неї. Відповідач вихованням дітей не займається, матеріально їх не забезпечує, аліменти не платить. З дітьми прагне спілкуватися, проте приходить їх забирати у нетверезому вигляді, дебоширить, донька змушена викликати поліцію. Коли усе ж таки бере дітей до себе, потім не віддає, доводиться забирати їх з поліцією. Така колотнеча відбувається вже протягом двох років. Насильство щодо дітей відповідач не вчиняв, просто вони налякані тоді, коли відбуваються скандали між батьками. Діти чекають на батька, чекають, що він їм щось купить, проте старша донька розуміє, що в батька немає грошей. Одного разу онучка захворіла і відповідач приїхав, тверезий, побув з дітьми, погрався. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що з позивачем знайомий, був її начальником, мати позивача також працювала у коледжі. Відповідача бачив неодноразово, він часто приходив до дружини у нетверезому вигляді, скандалив. Зі слів позивача та її матері він знає, що відповідач бив позивача, залякує дітей, поводить себе неадекватно. Восени 2020 року мати позивача зателефонувала йому та попросила приїхати, бо відповідач вибивав двері їхньої квартири і вони були налякані. Коли він приїхав - відповідача вже не було. Він бачив, що діти були налякані, плакали. Відповідач є поганим прикладом для своїх дітей. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника органу опіки та піклування, свідків, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши обставини в їх сукупності, надавши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до наступного. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони у справі є батьками малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30.01.2020 шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05.03.2020 визначено місце проживання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . За судовим наказом № 756/14412/19 від 04.12.2019, виданим Оболонським районним судом м. Києва, з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 31.10.2019 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вказаний судовий наказ перебуває на примусовому виконанні в Оболонському районному відділі ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Згідно з розрахунком, наданим головним державним виконавцем Оболонського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Рудьковською О.С., заборгованість [PERSON] по аліментам за період з 31.10.2019 по 31.03.2021 становить 96 403,33 грн. Як вбачається з витягу з ЄРДР від 08.04.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.04.2021 підрозділом дізнання Оболонського УП ГУНП у м. Києві внесено відомості за заявою [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, за фактом ухилення [PERSON] від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Згідно з характеристикою за місцем навчання неповнолітньої [PERSON] у школі І-ІІІ ступенів № 226 м. Києва, [PERSON] характеризується як дисциплінована учениця, має здібності до вивчення предметів природничо-математичного циклу, на уроках завжди активна. Мати [PERSON] приділяє належну увагу вихованню та розвитку дитини, постійно підтримує зв`язок зі школою та класним керівником, виконує усі рекомендації. Згідно з характеристикою дошкільного навчального закладу № 665 [PERSON] розвивається відповідно до віку, проявляє активність на заняттях, охайно одягнений. Батьки дитини розлучені, вихованням дитини займається мати, яка відвідує батьківські збори, цікавиться поведінкою сина в садочку. З витягу з протоколу № 9 засідання комісії з питань захисту прав дитини Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 27.05.2021 убачається, що з метою з`ясування батьківсько-дитячих відносин ухвалено рішення про роботу малолітніх дітей [PERSON] , 2014 року народження, та [PERSON] , 2016 року народження, з психологом Оболонського районного у місті Києві центру соціальних служб. Згідно з інформаційною довідкою від 14.09.2021 за № 254 Оболонського районного у місті Києві центру соціальних служб, психологом за результатами проведених консультацій-зустрічей з позивачем та дітьми зроблено наступні висновки. Позивач відчуває психологічний тиск з боку колишнього чоловіка [PERSON] , який вимагає бачитися з дітьми та систематично створює конфлікті ситуації з цього приводу. Мати розуміє, що дітям потрібен батько, проте відчуває страх за психологічну безпеку дітей. Дівчинка [PERSON] ще сприймає батьків як єдину родину, потребує турботи та позитивних емоцій, батька на малюнку зобразила окремо від родини. Діагностика з малолітнім [PERSON] виявилася неможливою через малий вік дитини, виражена прихильність до мами та старшої сестри. Згідно з висновком від 13.10.2021 за № 104-8624 Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Сімейним кодексом України у статті 7 визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі зобов`язання піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно зі статтею 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Згідно зі статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08 квітня 2019 року у справі №739/1957/17-ц. У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Відповідно до статей 150, 155 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано «необхідним у демократичному суспільстві», воно повинно бути обґрунтовано «гострою соціальною необхідністю». Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи. Як зазначалось вище, у Висновку Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.10.2021 № 104-8624, визнано за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Частинами 4 та 5 статті 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Водночас у частині 6 цієї статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Отже висновок та рішення органу опіки та піклування, є дорадчими та не тягнуть за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні дитини оскільки такий не порушує прав та обов`язків жодного з батьків. При цьому правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про позбавлення батьківських прав. Враховуючи викладені обставини, зважаючи на пояснення сторін та показання свідків, а також враховуючи ставлення неповнолітніх дітей до обох батьків, описане психологом під час проведення зустрічей з дітьми, встановивши, що відповідач [PERSON] та його малолітні діти проживають окремо, в різних сім`ях, можливості щодо участі відповідача у вихованні дітей є обмеженими з огляду ще й на те, що між позивачем та відповідачем склалися неприязні стосунки, що підтверджується інформацією про систематичні виклики поліції як позивачем, так і відповідачем під час виникнення конфліктних ситуацій, пов`язаних саме зі спілкуванням батька з дітьми, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача з огляду на його бажання спілкуватися з дітьми. Висновок не містить переконливих доводів стосовно доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та щодо того, що така міра буде відповідати інтересам дітей, матиме позитивний вплив на їх виховання та подальшу долю. Про виявлення бажання відповідачем спілкуватися з донькою та сином неодноразово під час розгляду справи заявляла й позивач, яка не заперечувала того, що діти люблять батька, проте його поведінка та постійні сварки з нею травмують дітей. Вказане підтвердила також і свідок [PERSON] , яка у своїх показаннях зазначила, що діти люблять батька, останній також виявляє бажання бачитися з дітьми, проте позивача не влаштовує те, як іноді проходять такі зустрічі, що і створює конфлікті ситуації. Проте, на думку суду, особисті конфлікти між батьками не повинні порушувати інтереси дитини, а формат зустрічей батька з дітьми можливо встановити шляхом визначення певного способу участі батька у спілкуванні з дітьми, який влаштує обох батьків, не позбавляючи при цьому відповідача батьківських прав, що є крайньою мірою. Вислухавши пояснення сторін та свідків суд переконаний у тому, що наявний емоційний стан дітей, описаний психологом Оболонського районного у місті Києві центру соціальних служб, за результатами проведених зустрічей з позивачем та дітьми, обумовлений не присутністю батька у їхньому житті, а напруженими конфліктними ситуаціями між батьками та між бабусею дітей і відповідачем, які використовують дітей для конфліктів і образ один одного, зневажають права дітей на спокійне щасливе дитинство та гармонійний розвиток особистості. Аргументи позивача, що відповідач має заборгованість по аліментам не мають вирішального значення при встановленні підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] та оцінюється у сукупності з іншими доказами. Несплата одним з батьків аліментів на утримання дитини та наявність заборгованості зі сплати аліментів тягне за собою відповідальність цієї особи, встановлену законом, та є підставою для стягнення такої заборгованості, а також штрафних санкцій у судовому порядку. Таким чином, враховуючи бажання відповідача спілкуватися з дітьми та приймати участь у їх вихованні, співставляючи інтереси окремої особи, в право якої здійснюється втручання, враховуючи суспільні інтереси та інтереси дітей, суд дійшов висновку про те, що не позбавлення батьківських прав відповідача буде кращим заходом для дітей, оскільки позбавлення батьківських прав не вплине ні на обставини щодо виховання і розвитку дітей, не створить додаткових умов щодо їх безпечного виховання, захисту їх здоров`я та не сприятиме захисту їх прав взагалі, а невжиття такої процедури створює умови для дітей і батька для належного спілкування і розвитку дітей, особливо в тій ситуації, коли батько виявляє таке бажання, що створить умови для додаткових гарантій для дитини. З огляду на викладене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору суд покладає на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed