Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

[PERSON] звернувся суду з позовом до [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Драбівської районної нотаріальної контори Черкаської області Бірюк О.В., Зорівська територіальна громада Золотоніського району Черкаської області, про визнання договору дарування недійсним. Свої позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої належить, зокрема, земельна частка (пай), яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Ранок» в с. Мехедівка, Драбівського району, Черкаської області, площею 3,78 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. 05.01.2001р. позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану земельну частку. Зазначає, що 01.02.2022р. дізнався, що дану ділянку подарував 26.01.2001р. відповідачу. Вказує, що даний правочин не вчиняв, договір дарування не підписував. Вважає, що даний договір дарування відповідач міг шляхом обману під приводом укладення договору оренди надати йому для підпису, або даний правочин могла вчинити від його імені його мати [PERSON] , яка теж подарувала свою земельну ділянку відповідачу. Вказує, що з дитинства погано бачить, у 2005р. повністю осліп, має встановлену з 2013р. групу інвалідності. Вказує, що про правочин дізнався тільки 01.02.2022р., коли на його вимогу нотаріусом було надано копію договору дарування сертифікату. Окрім того, 18.01.2021р. заборонено відчуження земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Посилаючись на абз. 1 ст. 114 ЗУ України, ст. 1 ЗУ «Про угоди відчуження земельної частки (паю)», ст. 48 ЦК УРСР та Постанову ВС у справі 482/1156/18 від 15.12.2021р. просить визнати причини пропуску строку для звернення до суду поважними та поновити строк звернення до суду, визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 3,78 га укладений між позивачем та відповідачем, посвідчений 26.01.2001р. приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Бірюком О.В., зареєстрованим в реєстрі за № 130 та скасувати право власності на земельну ділянку, що належить відповідачу згідно державного акту, який видано на підставі договору дарування від 26.01.2001р., зареєстрованого в реєстрі за №130. У ході розгляду справи проведено наступні процесуальні дії: Ухвалою судді від 09.05.2022р. відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, а також було витребувано докази по справі. 13.05.2022 відповідачем [PERSON] отримано копію ухвали про відкриття провадження та позовну заяву, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 49). 30.05.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 53-54). 12.05.2022 на виконання ухвали суду від приватного нотаріуса\~Золотоніського районного\~нотаріального округу\~Бірюка О.В.надійшли витребувані документи (а.с. 37-38). 20.05.2022 на виконання ухвали суду від Драбівської державної\~нотаріальної конторинадійшли витребувані документи (а.с. 40-47). Від Драбівського відділення Держгеокадастру у Черкаській області витребувані документи не надійшли. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 09 травня 2022 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, також запропоновано третім особам надати пояснення щодо позову. Стороною відповідача [PERSON] було надано відзив у якому зазначено, що позовна заява до задоволення не підлягає, оскільки ЗУ «Про угоди відчуження земельної частки (паю)» був прийнятий Верховною Радою 18.01.2001р., однак набрав чинності з 10.02.2001р. дня його опублікування в газеті «Урядовий кур`єр», тому твердження позивача про те, що договір дарування Сертифікату на право на земельну частку (пай) був вчинений у період мораторію на відчуження земельної частки є надуманим. Окрім того, на думку сторони відповідача твердження позивача, що ним договір дарування Сертифікату на право на земельну частку (пай) не підписувався і відповідно, про його існування він дізнався 01.02.2022р. спростовуються доданою копією вказаного договору, який посвідчено приватним нотаріусом Бірюком О.В. Зазначає про вимоги ст. 71 ЦК УРСР, якою встановлено строк для захисту права за позовом особи, права якої порушено (позовна давність) у 3 роки. За таких умов просить застосувати вимоги ЦК України щодо наслідків спливу позовної давності. Також просить у задоволенні позову відмовити. Треті особи: приватний нотаріус Золотоніського районного нотаріального округу Бірюк О.В. та Зорівська територіальна громада Золотоніського району Черкаської області своїм правом не скористались, пояснення по справі не надали. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає, з наступних підстав. Судом встановлено наступні фактичні обставини. Відповідно до копії повторного свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 27 травня 2021 року Драбівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] народився [INFO] та його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Згідно даних копії медичної картки амбулаторного хворого та копії Консультативного висновку КЗ «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради від 03.02.2013р., [PERSON] , 1980р.н., має скарги на сліпоту обох очей, рекомендовано направлення на ЛКК для вирішення питання працездатності. Згідно даних довідки до акту огляду МСЕК серія 10 ААБ № 089387, [PERSON] 08.04.2013р. встановлено І (перша) «Б» група інвалідності у зв`язку з загальним захворюванням по зору безтерміново. Відповідно до копії повторного свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 18 лютого 2020 року Драбівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у с. Мехедівка, Драбівського району Черкаської області. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 25 вересня 2012 року виконавчим комітетом Мехедівської сільської ради Драбівського району Черкаської області, [PERSON] померла [INFO] у с. Мехедівка, Драбівського району Черкаської області у віці 64 р. Відповідно до повідомлення в.о. завідувача Драбівської державної нотаріальної контори Шалденко Л.В. № б/н, від 28.12.2021р., [PERSON] , у провадженні Драбівської державної нотаріальної контори знаходиться спадкова справа № 40/2001 на майно [PERSON] , померлого [INFO] , спадкоємцем якого є син [PERSON] , [INFO] , який подав заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину та 05.01.2001р. отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Ранок» в с. Мехедівка, Драбівського району, Черкаської області, площею 3,78 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. Згідно копії заяви від 29.12.2021р. вбачається, що [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Драбівського нотаріального округу Бірюка О.В. для отримання детальної інформації щодо вчинення договору дарування сертифікату на земельну частку (пай) від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] , який був вчинений 26.01.2001р. З копії Договору дарування сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧР 006673 від 26.01.2001р. вбачається, що [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дар сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 006673, яка перебуває у колективній власності Колективного Сільськогосподарського Підприємства «Ранок» с. Мехедівка, розміром 3,78 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка знаходиться в с. Мехедівка, Драбівського району, Черкаської області. Дар оцінено сторонами у 46989 грн. Договір посвідчено 26 січня 2001р. приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Бірюком О.В., зареєстровано в реєстрі за № 130. Договір містить підписи як обдарованого ( [PERSON] ), так і дарителя ( [PERSON] ) Згідно даних копії сертифікату на право на земельну частку ( пай) серія ЧР № 008346 [PERSON] станом на 3 липня 1996р. належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КГСП «Ранок» розміром 3,78 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Згідно відомостей про внесення змін, які вносяться до сертифіката у зв`язку з передачею права на земельну частку (пай) від 22.01.2001р., право на земельну частку (пай) передано [PERSON] , с. Мехедівка, на підставі договору дарування сертифіката на право на земельну частику АВО 591749. Згідно даних спадкової справи № 40, вбачається, що вона заведена 05.01.2001р. Драбівською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на підставі заяви [PERSON] який просив видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на майно, що складається з права на земельну частку (пай), відомості про інших спадкоємців відсутні. Згідно даних копії свідоцтва про право на спадщину за законом АВО 787686 від 05.01.2001р., виданого державним нотаріусом Драбівської державної нотаріальної контори Широким Ю.Д., вбачається, що спадкоємцем майна [PERSON] , померлого [INFO] являється його син [PERSON] . Спадкове майно складається з права на земельну частку (пай), у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Ранок», що знаходиться у с. Мехедівка, Драбівського району Черкаської області, розміром 3,78 в умовних кадастрових гектарах, посвідченого сертифікатом та належало померлому на підставі сертифіката серії ЧР № 006673, виданого 03 липня 1996р. Драбівською районною державною адміністрацією Черкаської області. Згідно даних Інформаційної довідки за спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 68976840 від 18.05.2022р. після смерті [PERSON] , що помер [INFO] . Драбівською державною нотаріальною конторою Золотоніського району, Черкаської області 05.01.2001р. заведено спадкову справу № 40 та видано свідоцтво про право на спадщину бланк АВО 787686 від 05.01.2001. Згідно копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЧР № 006673 від 03.07.1996р., він виданий [PERSON] на підставі рішення Драбівської районної державної адміністрації від 14.06.1996 № 190 про те, що йому належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КГСП «Ранок» розміром 3,78 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Відомості про внесення змін, які вносяться до сертифіката у зв`язку з передачею права на земельну частку (пай) відсутні. Інших доказів сторонами суду не надано. Надаючи правову оцінку обставинам справи слід зазначити наступне. Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються за правилами Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР) та іншими актами цивільного законодавства в редакції чинній на час укладення договору дарування спірної земельної ділянки від 26 січня 2001 року. Відповідно до статті 41 ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори). Угоди, згідно зі статтею 42 ЦК УРСР можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). За правилами статті 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Положеннями ст. 44 ЦК УРСР передбачено письмову форму для угод громадян між\~собою на\~суму понад\~сто карбованців,\~за винятком\~угод,\~зазначених у\~статті 43\~цього Кодексу,\~та інших\~угод,\~передбачених законодавством\~Союзу РСР\~і Української\~РСР та інших угоди\~громадян між\~собою,\~відносно яких\~закон вимагає\~додержання письмової\~форми. Письмові\~угоди повинні\~бути підписані\~особами,\~які їх\~укладають. Якщо громадянин внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписатися, то за його дорученням угоду може підписати інший громадянин. Підпис останнього повинен бути засвідчений організацією, в якій працює або навчається громадянин, що укладає угоду, або житлово-експлуатаційною організацією за місцем його проживання, або адміністрацією стаціонарного лікувально-профілактичного закладу, в якому він перебуває на лікуванні, або органом чи службовою особою, що вчиняють нотаріальні дії. Згідно ч.\~1\~ст.\~48\~ЦК УРСР\~недійсною є\~та угода,\~що не\~відповідає вимогам\~закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей. Згідно ч. 1 ст. 243 ЦК УРСР за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Згідно положень ч. 1 ст. 244 ЦК УРСР договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. Згідно положень ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Згідно ст. 7 ЗУ «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України та його територіальних органів, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Згідно положень п. 10 Р. ІІ Інструкції про порядок\~вчинення нотаріальних\~дій нотаріусами\~України (в\~редакції чинній\~на час\~виникнення правовідносин)\~при вчиненні нотаріальних дій нотаріуси встановлюють особу громадянина, його представника або представника підприємства, установи, організації, що звернулися за вчиненням нотаріальних дій. У випадках, коли за громадянина, який внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може підписати угоду, заяву або інший документ, підписується інший громадянин, нотаріус встановлює особу громадянина, що бере участь у нотаріальній дії, і особу громадянина, який підписався за нього. Установлення особи здійснюється за паспортом або іншими документами, які унеможливлюють будь-які сумніви щодо особи громадянина (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, але не є громадянином України, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, свідоцтво про народження неповнолітніх, які не досягли 16 років, посвідчення водія, посвідчення інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, видане за місцем роботи громадянина, та ін.). Посвідчення особи моряка не може бути використане громадянином України для встановлення його особи під час укладення цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третіми особами. Згідно п. 11 Р. ІІ Інструкції при посвідченні\~угод з`ясовується\~дієздатність громадян\~і перевіряється\~правоздатність юридичних\~осіб,\~які беруть\~участь в\~угодах. У разі укладення угоди представником перевіряються його повноваження. Згідно п. 12 Р. ІІ Інструкції при посвідченні угод і вчиненні деяких інших нотаріальних дій у випадках, передбачених законодавством України (наприклад, при засвідченні справжності підпису на документі), нотаріус перевіряє справжність підписів учасників угод та інших осіб, які звернулись за вчиненням нотаріальної дії. Згідно положень абз. 1 п. 13 Р.ІІ Інструкції нотаріально посвідчувальні угоди, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса. Оспорюваний Договір дарування сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 006673 від 26.01.2001р. має відомості про його посвідчення приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Бірюком О.В. та відомості про його підпис сторонами у присутності нотаріуса, яким встановлено особу сторін та їх дієздатність, а також належність сертифіката на право на земельну частку (пай), що відчужується - [PERSON] . Матеріали справи не містять відомостей про те, що нотаріус, посвідчуючи вказаний Договір не здійснив установлення осіб - учасників даного договору, а також про оскарження дій нотаріуса та порушення ним вимог законодавства при посвідченні вказаного договору. Оскаржуваний договір містить відомості про особу дарителя [PERSON] та його підпис і не містить будь-яких відомостей про вчинення правочину за участі його представника. Тому суд приходить до висновку що твердження позивача про не підписання даного договору, його підпис під дією обману з боку відповідача або вчинення правочину від імені позивача його матір`ю [PERSON] не підкріплено належними доказами та суперечить матеріалам справи. Ст. 1 Закону України «Про угоди щодо відчуження земельної частки (паю)», установлено, що до врегулювання порядку реалізації прав громадян і юридичних осіб на земельну частку (пай) Земельним кодексом України власники земельних часток (паїв) тимчасово не можуть укладати угоди щодо купівлі-продажу, дарування земельної частки (паю) або іншим способом відчужувати зазначені частки (паї), крім передачі їх у спадщину та при викупі земельних ділянок для державних і громадських потреб. Згідно ст. 2 вказаного Закону цей Закон набирає чинності з дня його опублікування. Вказаний закон було прийнято 18.01.2001р. Проте він набрав чинності 10.02.2001р., після опублікування його в газету «Урядовий кур?єр», тобто після укладення оспорюваного Договору. Тому не може бути застосований до даних правовідносин, оскільки закони не мають зворотної дії в часі. Таким чином, доводи позивача, що договір дарування Сертифіката на право на земельну частку (пай) від 26.01.2001р. був вчинений в період мораторію на відчуження земельної частки (паю), є надуманими. Окрім того позивачем не доведено, що оспорюваний договір дарування сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ЧР № 006673 призвів до виникнення права власності відповідача на земельну ділянку, та на його підставі було видано державний акт про право власності на земельну ділянку, як про це зазначає позивач, оскільки відомості про це у матеріалах справи відсутні. Також позивачем не надано достатніх доказів, що на час підписання договору дарування Сертифіката серія ЧР № 006673 (26.01.2001р.) позивач перебував у стані, що перешкоджав ознайомленню зі змістом підписаного договору, оскільки за його власним твердженням його повна сліпота виникла лише у 2005р., як не доведено належними та допустимими доказами укладення даного договору дарування шляхом обмані з боку відповідача під приводом укладення договору оренди. Тому суд вважає недоведеним твердження позивача, щодо невчинення ним договору від 26.01.2001р. дарування Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 006673 та зазначає, що вказаним договором було подаровано виключно сам сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 006673, проте ніяким чином не земельну ділянку площею 3,78, як про це вказує у своєму позові позивач. Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 76-82 ЦПК. Згідно пункту 81 Постанови Великої Палата Верховного суду від 18.03.2020 року по справі №129/1033/13-ц принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1\~ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2\~ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). Враховуючи вищевказані обставини і факти, суд вважає, що позивач [PERSON] не довів обставини, що мають істотне значення, для визнання договору дарування сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 006673 від 26.01.2001р. недійсним, його позовні вимоги не є належним чином обґрунтованими, а тому підстав для задоволення даної позовної вимоги немає. Оскільки вимога про скасування права власності на земельну ділянку, що належить відповідачу згідно державного акту, який видано на підставі договору дарування від 26.01.2001р., зареєстрованого в реєстрі за № 130 є похідною від вимоги про скасування договору дарування сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 006673 від 26.01.2001р., позивачем не доведено того, що відповідачем на підставі вказаного договору отримано будь-який державний акт, то вказана вимога до задоволення не підлягає. Щодо вимоги сторони відповідача про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне. За правилами статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно положень ст. 71 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки, що також відповідає положенням ст. 257 ЦК України . Відповідно до частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. У разі, коли суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги, є необґрунтованими, суд повинен відмовити у задоволенні такого позову саме з цієї підстави. Такого висновку щодо застосування норм права дійшов Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 509/3589/16-ц (провадження № 61-16895св18), про що наголошено у Постанові Верховного суду у справі №482/1156/18 ві15.12.2021р. Розподіл судових витрат. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 УПК України інші судові витрати, пов?язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові на позивача. Відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позовні вимоги не підлягають до задоволення, а позивач є особою з інвалідністю І групи, він звільнений від сплати судового збору відповідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати належить компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed