Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із згаданим позовом до відповідача, в якому прохає суд стягнути із відповідача на користь позивачки пеню за прострочення сплати аліментів за період із 01.10.2019 по 01.02.2021 у розмірі 38 890 грн 00 коп., та позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо їх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Заявлені вимоги мотивує тим, що з відповідачем мають спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачкою. Відповідач повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, з дітьми не спілкується, не цікавиться їх станом здоров`я та розвитком. Ухвалою суду від 09.03.2022 позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін у підготовче судове засідання. Ухвалою від 30.05.2022 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, сторони в судове засідання не з`явилися. [PERSON] звернулася на адресу суду з клопотанням про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, правом подання відзиву на позов не скористався. Представник органу опіки та піклування Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області звернулася на адресу суду з клопотанням про розгляд справи у її відсутність. Проти задоволення позову не заперечувала та прохала винести заочне рішення. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області звернулася на адресу суду з клопотанням про розгляд справи у її відсутність. У зв`язку з неявкою сторін фіксація розгляду справи технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалася. Встановивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у їх сукупності, судом встановлено наступне. Згідно із копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козельщинського районного управління юстиції у Полтавській області 16.06.2015 позивачка змінила своє прізвище на « [PERSON] ». Органом опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області 08.04.2022 за № 03-26/751 надано суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у якому зазначено, що діти проживають зі своєю матір`ю [PERSON] , 1983 року народження, за адресою: [ADDRESS] . Зі слів [PERSON] та [PERSON] , їх батько, [PERSON] , 1982 року народження, тривалий час не приймає участі у їхньому вихованні, не піклується про стан їх здоров`я, не утримує їх, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу та взагалі не переймається їх життям. 08.04.2022 проведено обстеження умов проживання родини [PERSON] . Умови проживання добрі. Діти забезпечені всім необхідним для проживання, виховання та розвитку. Батько дітей [PERSON] свідомо ухиляється та відсторонюється від виконання покладених на нього юридичних обов`язків по вихованню дітей, не цікавиться їх життям та здоров`ям, не допомагає у вихованні, не забезпечує необхідними продуктами харчування, одягом, іграшками, не проявляє ніякої батьківської турботи (а.с. 40-41). Відповідно до інформації Дмитрівської ЗОШ І-ІІІ ступенів Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району, Полтавської області, [PERSON] , [INFO] , учениця 9 класу відівідує заняття у школі, пропусків без поважних причин немає. Дівчина завжди охайна, доглянута. Мати [PERSON] , [PERSON] постійно підтримує зв`язок зі школою, відвідує батьківські збори, спілкується з вчителями, які навчають доньку, цікавиться її шкільним життям та навчальними досягненнями. [PERSON] забезпечує дитину необхідним навчальним приладдям, створює умови для всебічного розвитку дівчини, піклується про її здоров`я. Батько [PERSON] за час навчання доньки контакту із школою не підтримував, із вчителями не спілкувався, не цікавився шкільним життям доньки (а.с.10). Згідно інформації Дмитрівської ЗОШ І-ІІІ ступенів Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району, Полтавської області, [PERSON] , [INFO] , учениця 7 класу регулярно відвідує заняття у школі, пропусків без поважних причин не має. Дівчина завжди охайна, доглянута. Мати [PERSON] , [PERSON] постійно підтримує зв`язок зі школою, відвідує батьківські збори, спілкується з вчителями, які навчають доньку, цікавиться її шкільним життям та навчальними досягненнями. [PERSON] забезпечує дитину необхідним навчальним приладдям, створює умови для всебічного розвитку дівчини, піклується про її здоров`я. Батько [PERSON] за час навчання доньки контакту із школою не підтримував, із вчителями не спілкувався, не цікавився шкільним життям доньки (а.с.11). Згідно характеристики дитини [PERSON] навчається в даній школі з 1 класу. За час навчання зарекомендувала себе як активна, комунікабельна учениця. До уроків готується систематично, але навчається не в повну міру своїх сил. Має середні здібності по засвоєнню навчального матеріалу. Пам`ять розвинена. Увага - нестійка. Мовлення розвинене добре. Має схильність до предметів природничого циклу. Словниковий запас - значний. Уміє логічно мислити, аналізувати, робити висновки. Дівчина доброзичлива, працелюбна, самостійна, але імпульсивна. Користується авторитетом серед однокласників. Бере активну участь у громадському житті класу. До доручень ставиться відповідально. Має добрий фізичний розвиток. Займається настільним тенісом. Батько [PERSON] із сім`єю не проживає, життям доньки не цікавиться. Мати самостійно виховує дівчину, активно долучається до її шкільного життя, регулярно спілкується з класним керівником (а.с.12). Згідно характеристики дитини [PERSON] навчається в даній школі з 1 класу. За час навчання в школі зарекомендувала себе як старанна, здібна, комунікабельна учениця. Має середні здібності по засвоєнню навчального матеріалу. Пам`ять добре розвинена. Увага - стійка. До уроків готується систематично. Проявляє високий інтерес до навчання. Має схильність до предметів художньо-естетичного циклу. Мовлення розвинене добре. Мова виразна. Думки висловлює чітко. Словниковий запас - значний. Уміє логічно мислити, аналізувати, робити правильні висновки. Переважають такі риси характеру: акуратність, ввічливість, відповідальність, врівноваженість, доброзичливість, чемність. Користується авторитетом серед однокласників. Бере активну участь у громадському житті класу. До доручень ставиться відповідально. Має вади здоров`я. мати цікавиться навчанням дитини і відповідально ставиться до її виховання в сім`ї. регулярно відвідує школу (а.с.13). Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 08.04.2022, орган опіки та піклування Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області, враховуючи думку комісії з питань прав дитини, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання і у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, сім`ї. Так, у відповідності до ст.ст.150,151 СК України первинний і головний обов`язок по вихованню дитини покладається на її батьків. Передача дитини на виховання іншим фізичним чи юридичним особам не звільняє батьків від обов`язку піклуватися про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та проживання малолітньої дитини з ними, вправі вимагати повернення дитини до себе. Згідно з вимогами ч.1 та 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав, виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2018 у справі «Савіни проти України» встановлено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (пункт 49 рішення ЄСПЛ). Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Суд вважає, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання доньок [PERSON] та [PERSON] , не проявляє батьківської турботи, не цікавиться здоров`ям, не турбується про їх фізичний та духовний розвиток, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, їх життям не цікавиться, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не забезпечує необхідного харчування , медичного догляду, лікування, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання. Наведене свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню доньок [PERSON] та [PERSON] . Виходячи із оцінки доказів у справі таке ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, суд вважає свідомим та умисним, що дає підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Таким чином, оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що у ході розгляду справи встановлено беззаперечні докази повного відсторонення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей [PERSON] та [PERSON] , а тому його слід позбавити батьківських прав щодо неповнолітніх дітей, що в першу чергу буде відповідати їх інтересам. Крім того, позивачкою заявлена вимога про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] пені за прострочення сплати аліментів. Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 21.05.2012 задоволено вимоги [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше встановленого законом мінімального розміру аліментів на одну дитину, щомісячно, починаючи з 29 березня 2012 року і до досягнення дітьми повноліття. На даний час виконавчий лист перебуває на виконанні Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). З розрахунку, складеного державним виконавцем цього ж відділу ДВС, вбачається, що за виконавчим листом № 2/1612/973/12, виданим 21 травня 2012 року Комсомольським міським судом Полтавської області, заборгованість [PERSON] по аліментам станом на 12.03.2021 складає 55 883,17 грн (а.с. 16). Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч. 1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України та ст. 196 СК України неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням. Обов`язок утримувати дитину не залежить від звернення до суду, адже відповідач був обізнаний про свій обов`язок щомісячно сплачувати аліменти на дитину, тому повинен був прийняти міри для своєчасного перерахування аліментів. Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів, суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Пеня на заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, а навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у ком умали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Така правова позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 03.04.2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18), від 19 вересня 2019 року у справі №235/4359/16-ц (провадження №61-31462св18). Визначаючи розмір пені за прострочення сплати аліментів, суд керується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, виконаним державним виконавцем Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). Беручи до уваги, той факт, що прострочення сплати аліментів за кожен місяць окремо за якими заборгував відповідач, а це період часу з вересня 2019 року по лютий 2021 року, до дня пред`явлення позову, минуло більше одного року, а тому сума розрахованої пені очевидно буде більшою за саму заборгованість. Разом з цим, згідно статті 196 СК України, сума пені не може бути більшою 100% від заборгованості, а тому необхідно проводити розрахунок пені за прострочення зі сплати аліментів, починаючи з жовтня 2019 року, по березень 2021 як про це вказала [PERSON] у позовній вимозі, що складає 38890 грн, тобто не більше 100 відсотків заборгованості. З урахуванням того, що відповідачем не надано суду доказів того, що заборгованість по аліментам виникла не з його вини, суд задовольняє вимогу позивачки щодо стягнення з відповідача на її користь неустойки (пені) в сумі 38890 грн, тобто в межах заявлених нею вимог. Питання про судові витрати вирішено судом у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, за приписами якої судовій збір у разі задоволення позову покладається на відповідача.

Outcome: approved