Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Мостобудівельний загін №112» про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні, в якому просить суд\~стягнути з\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Мостобудівельний загін\~№112»\~на його\~користь заборговану\~заробітну плату\~в сумі\~17\~519\~(сімнадцять\~тисяч п`ятсот\~дев`ятнадцять)\~гривень 03\~копійки.\~Також позивач\~просить суд\~ стягнути\~з Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «Мостобудівельний\~загін №112»\~на його\~користь середній\~заробіток за\~весь період\~затримки розрахунку\~по день\~ухвалення судового\~рішення,\~враховуючи,\~що \~на 03\~грудня 2021\~року загальна\~сума середнього\~заробітку складає\~327\~386\~(триста\~двадцять сім\~тисяч триста\~вісімдесят шість)\~грн.\~97\~коп.\~з розрахунку\~402\~грн.\~69\~коп.\~середньоденної заробітної\~плати за\~кожен з\~813\~днів розрахункового\~періоду з\~початку затримки\~виплати -\~з 04\~вересня 2018\~року по\~03\~грудня 2021\~року включно. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав в заяві, що з 02 лютого 2008 року по 03 вересня 2018 року з періодичними нетривалими перервами та перебуванням на обліку як безробітний в Піщанському районному центрі зайнятості він знаходився у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін №112», у якому працював водієм різних автотранспортних засобів. Зазначає, що ТОВ «Мостобудівельний загін №112» мало назву Дочірнє підприємство Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» - «Мостобудівельний загін №112», потім змінило свою організаційно-правову форму та назву. На даний час має організаційно-правову форму «Товариство з обмеженою відповідальністю» та назву «Мостобудівельний загін №112», є правонаступником - самостійною юридичною особою з одним і тим самим ідентифікаційним кодом 22202218, що підтверджується даними Єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Вказує, що те, що він працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін №112» підтверджується записами у його трудовій книжці серія [NUMBER] , індивідуальними відомостями про застраховану особу щодо нього з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 08 вересня 2020 року за №665, довідкою про заборгованість заробітної плати на його ім`я, наданою Товариством з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін №112» для Головного управління Держпрацїї у Київській області при перевірці, яка здійснювалася за його скаргою. Останній період він працював, тобто знаходився у трудових відносинах з ТОВ «Мостобудівельний загін №112» з 15 грудня 2016 року по 03 вересня 2018 року (згідно наказу №94-К від 15 грудня 2016 року був прийнятий на роботу водієм 1 класу на автобус «ПАЗ-4234» держ. № [NUMBER] та згідно наказу № 272-К від 03 вересня 2018 року був звільненим з роботи за власним бажанням за ст.38 КЗпП України). Причиною для звільнення стало те, що відповідач систематично допускав порушення строків виплати заробітної плати. Так, станом на день звільнення 03 вересня 2018 року у період знаходження його у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена, тобто заборгована, йому заробітна плата у розмірі 17\~519 (сімнадцять тисяч п`ятсот дев`ятнадцять) гривень 03 копійки. В позовній заяві зазначає, що підтвердженням факту існування вказаної суми заборгованості є надані на його ім`я за його скаргами до Головного управління Держпраці у Київській області: лист-повідомлення Управління з питань праці Головного управління Держпраці у Київській області від 28 липня 2021 за №4.3/4-Г-3166-4968; лист-повідомлення Управління з питань праці Головного управління Держпраці у Київській області від 12 жовтня 2021 року за №4.3/4-Г-5388-6784; копія довідка ТОВ «Містобудівельний загін №112, виданої Управлінню з питань праці Головного управління Держпраці у Київській області, про заборговану йому станом на 19 липня 2021 року заробітну плату. Зазначає, що всього відповідачем йому нарахована, але до даного часу не виплачена, тобто заборгована заробітна плата на загальну суму 17\~519 (сімнадцять тисяч п`ятсот дев`ятнадцять) гривень 03 копійки. Також позивач зазначає, що в день його звільнення 03 вересня 2018 року відповідач письмово не повідомив його про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч.1 ст. 116 КЗпП України. При неодноразових зверненнях та на усних прийомах у керівництва і у телефонному режимі про проведення повного розрахунку та надання письмових повідомлень про розміри нарахованих сум (про розмір заборгованої заробітної плати, про середню заробітну плату), а також його письмових заяв, направлених поштовими відправленнями на адресу відповідача від 10 листопада 2020 року, від 08 вересня 2021, останній залишав ці заяви без розгляду, відповіді не надав. При цьому заява від 10 листопада 2020 року була вручена представнику відповідача 14 листопада 2020 року, а заяву від 03 вересня 2021 року відповідач не отримав, та її поштовим відділенням м. Бровари Київської області 12 жовтня 2021 року було повернуто. Згідно вказаних документів (лист-повідомлення від 28 липня 2021 року за №4.3/4-Г-3166-4968, лист-повідомлення від 12 жовтня 2021 року за №4.3/4-Г-5388-6784 Головного управління Держпраці у Київській області) та наданої під час перевірки його скарг ТОВ «Мостобудівельний загін №112» Головному управлінню Держпраці у Київській області довідки станом на 19 липня 2021 року йому нарахована до виплати та невиплачена, тобто заборгована за період грудня 2016 року - березня 2017 року заробітна плата в загальній сумі 17\~519 (сімнадцять тисяч п`ятсот дев`ятнадцять) гривень 03 копійки. До даного часу ця заборгованість не виплачена, у зв`язку з чим позивач зазначає про стягнення невиплаченої суми заробітної плати та стягнення середнього заробітку за час затримки в розрахунку, який на момент звернення до суду складає 327\~386 (триста двадцять сім тисяч триста вісімдесят шість) грн. 97 коп. Позивач [PERSON] в судове засідання 18 липня 2022 року не з`явився, подав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, наполягав на стягненні грошових коштів, невиплачених йому при звільненні. Відповідач ТОВ «Мостобудівельний загін №112» в судове засідання 18 липня 2022 року свого уповноважного представника не направив, та, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання черговий раз не з`явився, також директором ТОВ «Мостобудівельний загін №112» Порожнюком С.А. подано на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з відрядженням представника позивача до м. Запоріжжя, разом з тим, враховуючи, що даний спір є трудовим і передбачає скорочені строки розгляду справи, суд приходить до висновку про розгляд справи у відсутності вказаного учасника справи. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Разом з тим, в матеріалах справи наявний відзив відповідача, в якому він зазначає, що відповідно до довідки ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» станом на 02 лютого 2022 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] складає 17\~519,03 грн. Зазначив, що щодо стягнення середнього заробітку в сумі 327\~386,97 грн. ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» заперечує проти цього, оскільки заборгованість по заробітній платі [PERSON] складає 17\~519,03 грн., тоді як в позивач просить стягнути середній заробіток в сумі 327\~386,97 грн., тобто сума середнього заробітку більш ніж у 18 разів перевищує саму заборгованість по заробітній платі, тобто наявна очевидна неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку із розміром заборгованості по заробітній платі. Крім того, слід звернути увагу на те, що позивач звільнився ще 03 вересня 2018 року, але звернувся до суду з позовом про стягнення коштів лише 06 грудня 2021 року, тобто більше, ніж через три роки після звільнення з роботи. При цьому відповідач не заперечував проти розміру заборгованості відповідача по заробітній платі в сумі 17\~519,03 грн., тобто, у позивача не було обставини, які б заважали йому реалізувати вчасно своє право на стягнення коштів в судовому порядку. В зв`язку з чим, посилаючись на правову позицію ВП Верховного суду у справі № 761/9584/15-ц, враховуючи очевидну неспівмірність заявленої до стягнення суми середнього заробітку із розміром заборгованості по заробітній, просить зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку до 17\~519,03 грн. Позивач [PERSON] подав на адресу суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що, згідно змісту відзиву, відповідач визнає заборговану йому заробітну плату в сумі 17\~519 (сімнадцять тисяч п`ятсот дев`ятнадцять) гривень 03 копійки, яка виникла на день його звільнення 03 вересня 2018 року та існує, тобто є невиплаченою до даного часу станом на 03 березня 2022 року. Проте, відповідач не визнає його обов`язок виплатити середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення, враховуючи, що станом на 03 грудня 2021 року загальна сума середнього заробітку складає 327\~386 (триста двадцять сім тисяч триста вісімдесят шість) грн. 97 коп. з розрахунку 402 грн. 69 коп. середньоденної заробітної плати за кожен з 813 днів розрахункового періоду з початку затримки виплати - з 04 вересня 2018 року по 03 грудня 2021 року включно. У відповіді на відзив [PERSON] зазначає, що саме відповідач ТОВ «Мостобудівельний загін №112» умисно не виплачував йому заробітну плату протягом всього строку з часу його звільнення з 03 вересня 2018 року. При цьому сам відповідач визнає та підтверджує, що спору про розмір невиплати йому при звільненні суми 17\~519 грн. по заборгованій заробітній платі немає, на що вказують надана відповідачем довідка Головного управління Держпраці у Київській області і довідка за № 110 від 21 лютого 2022 року. Проте відповідач, в порушення ст.117 КЗпП України, ні суму неоспорюваної невиплаченої йому при звільненні суми заробітної плати, ні середній заробіток йому не виплачує, у зв`язку з чим просив прийняти відхилення ним заперечень у відзиві відповідача у частині задоволення його позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з 03 вересня 2018 року до часу ухвалення рішення у справі, але не менше 327\~386,97 грн. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, оглянувши відзив відповідача та відповідь на відзив позивача, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що Головним управлінням Держпраці у Київській області розглянуто в межах наданих повноважень скаргу [PERSON] від 21 травня 2021 року (вх. № Г-3166 від 31 травня 2021 року) та встановлено, що його з 01 вересня 2011 року призначено на посаду водія 1 класу наказом від 01 вересня 2011 року № 215-К та звільнено з займаної посади 01 лютого 2016 року наказом від 01 лютого 2016 № 11-К. Повторно 15 грудня 2016 року призначено на посаду водія 1 класу наказом від 15 грудня 2016 року № 94-к, звільнено з займаної посади з 03 вересня 2018 наказом від 03 вересня 2018 року № 272/к. В лютому, березні, листопаді 2012 року; січні, лютому, березні, квітні, травні, червні, вересні 2013 року; травні, червні, серпні, вересні, жовтні, листопаді, грудні 2015 року; січні 2016 року; березні, червні та серпні 2018 року, відповідно до наданих табелів обліку робочого часу, він був відсутній на роботі, у зв`язку з чим заробітна плата не нараховувалася та згідно наданої підприємством довідки, перед [PERSON] рахується заборгованість з виплати заробітної плати на загальну суму 17\~519,03 грн., з них: за грудень 2016 року - 2\~455,03 грн.; за січень 2017 року - 5\~021,00 грн.; за лютий 2017 року 5\~022 ,00 грн.; за березень 2017 року - 5\~021 , 00 гри., що є порушенням норм частини першої статті 116 Кодексу законів про працю України. При вирішенні питання про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін №112» на його користь заборговану заробітну плату в сумі 17\~519 (сімнадцять тисяч п`ятсот дев`ятнадцять) гривень 03 копійки суд зазначає наступне. Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог чинного законодавства кожна особа має право на отримання винагороди за свою працю, а право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом ст.43 Конституції України. Відповідно до ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Таким чином, враховуючи, що своєчасну невиплату заробітної плати та факт непроведення своєчасного остаточного розрахунку зі звільненим працівником відповідач не заперечує та, відповідно до довідки ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» станом на 02 лютого 2022 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] складає 17\~519 (сімнадцять тисяч п`ятсот дев`ятнадцять) гривень 03 копійки, беручи до уваги, що відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості по невиплаченій заробітної плати в розмірі 17\~519, 03 гривень є доведеними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. При вирішенні питання про стягнення з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін №112» на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення суд зазначає наступне. Позивач, просить суд, стягнути з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін №112» на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення, враховуючи, що на даний час - на 03 грудня 2021 року загальна сума середнього заробітку складає 327\~386 (триста двадцять сім тисяч триста вісімдесят шість) грн. 97 коп. з розрахунку 402 грн. 69 коп. середньоденної заробітної плати за кожен з 813 днів розрахункового періоду з початку затримки виплати - з 04 вересня 2018 року по 03 грудня 2021 року включно. Відповідач, зазначає, що сума середнього заробітку більш ніж у 18 разів перевищує саму заборгованість по заробітній платі, тобто наявна очевидна не співмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку із розміром заборгованості по заробітній платі, тому враховуючи очевидну не співмірність заявленої до стягнення суми середнього заробітку із розміром заборгованості по заробітній просить зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку до 17\~519,03 грн. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму (стаття 116 КЗпП України). В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (статті 117 КЗпП України). Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. В розрахунок середнього заробітку, який не оспорюються відповідачем, позивач зазначає, що згідно виданої на його ім`я на вимоги Управління з питань праці Головного управління Держпраці у Київській області довідки про заборгованість заробітної плати станом на 19 липня 2021 року його середньомісячна заробітна плата за два календарні місяці роботи підряд склала 16\~510 грн. 35 коп. на день звільнення 03 вересня 2018 року. Це за січень 2018 року - 8\~130 грн. 00 коп. та за лютий 2018 року - 8 380грн. 35 коп. Саме за ці місяці береться період розрахунку тому, що за ці два місяці підряд була нарахована заробітну плату, з неї здійснено утримання та оплачено обов`язкові платежі по податкам та соціальним фондам та у березні 2018 року повністю йому виплачено нараховані суми заробітної плати. В інші місяця, які передують дню звільнення 03 вересня 2018 року, нарахувань та виплат підряд протягом 2-х місяців не було, а окремі місяці були місяцями тимчасової втрати працездатності та виплат з втрат тимчасової працездатності, які не враховуються у періоди для обчислення середньої заробітної плати. За таких обставин та відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, його середньоденна заробітна плата складає (8\~130 грн. 00 коп. + 8380 грн. 35 коп. = 16510 грн. 35 коп.): 41 = 402,69 грн., де 16\~510 грн. 35 коп. - заробітна плата за два повних місяці підряд, що передують даті звільнення з роботи (03 вересня 2018 року), а 41 - кількість відпрацьованих робочих днів за два повних місяці підряд, що передують даті звільнення з роботи (03 вересня 2018 року) та за які було нарахована та повністю виплачена йому заробітна плата (за січень місяць 2018 року - 21 відпрацьований день, за лютий місяць 2018 року - 20 відпрацьованих робочих днів). Таким чином позивач вказує, що у зв`язку з тим, що відповідач - ТОВ «Мостобудівельний загін №112» не провів повний розрахунок при звільненні його з роботи, та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшло 813 робочих дні (у 2018 році: за вересень 19 робочих днів, за жовтень -22 робочих днів, за листопад - 20 робочих днів, за грудень -20 робочих днів; у 2019 році: за січень - 21 робочих днів, лютий - 20 робочих днів, березень - 20 робочих днів, квітень - 21 робочих днів, травень - 21 робочих днів, червень - 18 робочих днів, липень - 23 робочих днів, серпень - 21 робочих днів, вересень - 21 робочих днів, жовтень 28.07.2021 - 22 робочих днів, листопад - 21 робочих днів, грудень - 21 робочих днів; у 2020 році: за січень -21 робочих днів, лютий - 20 робочих днів, березень - 21 робочих днів, квітень -21 робочих днів, травень - 19 робочих днів, червень - 20 робочих днів, липень -23 робочих днів, серпень - 20 робочих днів, вересень - 22 робочих днів, жовтень - 21 робочих днів, листопад - 21 робочих днів, грудень - 22 робочих днів; у 2021 році: за січень -18 робочих днів, лютий - 20 робочих днів, березень - 22 робочих днів, квітень - 22 робочих днів, травень - 18 робочих днів, червень - 21 робочих днів, липень - 22 робочих днів, серпень - 21 робочих днів, вересень - 22 робочих днів, жовтень - 20 робочих днів, листопад -22 робочих днів, грудень -3 робочих днів) - з нього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, який на момент звернення до суду складає 402 грн. 69 коп. х 813 днів = 327\~386 (триста двадцять сім тисяч триста вісімдесят шість) грн. 97 коп. Разом з тим, верховний Суд України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням №6-113цс16 дійшов висновку, що право суду зменшити розмір середнього заробітку, який має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Водночас Верховний Суд України зауважив, що разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.У постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, зазначила, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Таким чином, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Застосовуючи до обставин цієї справи критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, суд виходить із того, що позивач звернувся до суду з цим позовом у 06 грудня 2021 року, тобто більш ніж через три роки після звільнення з роботи; відповідно до матеріалів справи та встановлених судом обставин позивач не довів, що звернутись на момент звільнення до відповідача з вимогою про виплату нарахованої, але не виплаченої заробітної плати не зміг, сума невиплаченої при звільненні заробітної плати є більш, ніж у 18 разів меншою, ніж визначена сума середнього заробітку позивача за час затримки її виплати при звільненні. З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, частковим визнанням відповідачем суми середнього заробітку, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у розмір, заборгованості по заробітній платі 17\~519 (сімнадцять тисяч п`ятсот дев`ятнадцять) гривень 03 копійки. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням встановлених у справі обставин. Тому у відповідній частині слід задовольнити позовні вимоги про стягнення за статтею 117 КЗпП України за час затримки розрахунку при звільненні позивача частково та стягнути з відповідача 17\~519 (сімнадцять тисяч п`ятсот дев`ятнадцять) гривень 03 копійки, що відповідає сумі заборгованої заробітної плати, та сумі затримки розрахунку\~при звільненні яку визнав відповідач. Крім того, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Віііг Тоща V. Зраіп) серія А. 303-А; пункт 29). При вирішенні питання про судові витрати суд бере до уваги норми ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, яка визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи ті обставини, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення заборгованої заробітної плати, у зв`язку з чим із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 гривень 00 копійок, який підлягав сплаті на день звернення до суду із вказаним позовом та стягненню з відповідача на користь позивача сума судового збору в розмірі 175 гривень 19 копійок, пропорційно розміру задоволеної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні.

Outcome: partial