Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

[PERSON] , заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України. Заява мотивована тим, що заявник [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою та є чоловіком [PERSON] , [INFO] . [INFO] дружина заявника - [PERSON] , померла у віці 67 років, вона проживала на тимчасово окупованій території України у Луганській області, в м. Кіровськ (м. Голубівка із 2016 р. відповідно до постанови ВРУ №23 «Про перейменування окремих населених пунктів та районів на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей»). Заявник зазначає, що факт смерті [PERSON] підтверджується довідкою про причину смерті №3 від 06.01.2022 р., виданою ДУ «Кіровська центральна міська багатопрофільна лікарня» та свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 06.01.2022 р. відділом запису актів цивільного стану Кіровського міського управління юстиції Міністерства юстиції луганської народної республіки. З метою належної реєстрації смерті своєї дружини, заявник звернувся до Відділу ДРАЦС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), однак отримав відмову у проведенні державної реєстрації смерті від 12.07.2022 р. Підставою такої відмови стало пред`явлення заявником документів, виданих на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Встановлення факту смерті необхідно йому для належного оформлення свідоцтва про смерть відповідно до законодавства України. Ухвалою суду від 01.08.2022 р. відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Заявник до судового засідання не з`явився, проте надав суду заяву про розгляд заяви у його відсутність, вимоги підтримує у повному обсязі. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належними чином. Надав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника заінтересованої особи. Не заперечив проти вирішення питання на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 30.04.1977 р., що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 6). Відповідно до довідки від 27.11.2017 р. №0000419091 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Згідно довідки про причину смерті від 06.01.2022 р. виданої ДУ «Кіровська центральна міська багатопрофільна лікарня», [PERSON] померла [INFO] (а.с 7). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 06.01.2022 р. відділом запису актів цивільного стану Кіровського міського управління юстиції Міністерства юстиції луганської народної республіки., [PERSON] померла [INFO] . Як вбачається з відмови у проведенні державної реєстрації смерті виданої відділом ДРАЦС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 12.07.2022 р. №159/-21.21.-125 у проведенні державної реєстрації смерті на підставі пред`явлених документів [PERSON] - відмовлено (а.с. 9). Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року №1207-VII (з наступними змінами та доповненнями) будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків. А тому видане свідоцтво про смерть не створює правових наслідків. Разом з тим, оцінюючи надані заявником докази, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Практикою Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці, зокрема в рішеннях ЄСПЛ «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зокрема ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. На підставі вищевикладеного, враховуючи сукупність наданих доказів, суд вважає факт смерті [PERSON] встановленим.

Outcome: approved