Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

До Вишгородського\~районного суду\~Київської області\~надійшла позовна\~заява [PERSON] \~до [PERSON] \~про розірвання\~шлюбу та\~стягнення аліментів. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24 травня 2013 року між нею та відповідачем Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у місті Донецьку зареєстровано шлюб, актовий запис № 167, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного проживання мають сина [PERSON] , [INFO] . Однак, сімейне життя між ними не склалося, та шлюбно-сімейні відносини фактично припинено. Дитина проживає з нею, що підтверджується витягом № 86. Крім того, відповідач матеріально дитині не допомагає, внаслідок чого позивач не має можливості сама її утримати. Відповідач офіційно працевлаштований. Всупереч зазначеним вимогам, відповідач ухиляється від свого обов`язку щодо утримання дитини. Вважаючи збереження сім`ї неможливим, позивач просить шлюб розірвати та стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 23.02.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи та призначено судове засідання. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме в частині розірвання шлюбу, в іншій частині стосовно стягнення аліментів заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, зазначивши наступне, з початку окремого проживання він регулярно передавав особисто в руки готівкою та перераховував на банківську картку позивача гроші на утримання дитини. Приймає участь у вихованні сина, купує йому іграшки, влаштовує відпочинок та організовує дозвілля, коли вони бачаться. Тому твердження позивача про те, що вона самостійно забезпечує дитину, є безпідставним та таким, що не відповідає дійсності. На даний момент він офіційно безробітний і знаходиться у пошуках роботи. Власного житла, автомобіля та будь-яких інших цінних речей він не має. Оскільки на сьогоднішній день він живе за рахунок допомоги від своїх друзів і не має власних доходів, платити на утримання дитини більше, ніж 1372 грн. він не має змоги. Після того, як працевлаштується, він готовий переглянути розмір аліментів в сторону підвищення. Крім того, він матеріально допомагаю своїй непрацездатній матері, яка на даний момент знаходиться на тимчасово окупованій території України. Заслухавши представника позивача, відповідача, та дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням, особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2 статті 104\~СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом ст.\~112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 24 травня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис № 167, свідоцтво про шлюб від 24.05.2013 р., серії [NUMBER] У шлюбі в подружжя народилась дитина [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження від 06.11.2013 р., серії [NUMBER] . Малолітня дитина проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні, що підтверджується витягом № 86 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб та довідкою про реєстрацію місця проживання дитини № 1766 від 09.02.2022 року. Шлюб подружжя на даний час носить формальний характер, оскільки сторони фактично припинили сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства і не мають спільного бюджету, примирення між ними стало неможливим. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому відповідно до ст.\~112\~СК України шлюб між сторонами необхідно розірвати. Вирішуючи питання про стягнення аліментів, суд дійшов таких висновків. Відповідно ч.2\~ст. 51 Конституції України,\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою ВРУ № 789-ХП від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховуються дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст. 182\~СК\~України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ЗУ "Про Державний бюджет України на 2022 рік", прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років складає: з 1 січня 2618 грн., з 1 липня 2744 грн., з 1 грудня 2833 грн.; Відповідно ч.3 до\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1\~ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що наразі дитина [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю, що підтверджується витягом про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб та довідкою про реєстрацію місця проживання матері та дитини, та не заперечується відповідачем, на якого, як на батька покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своїх дітей, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не було досягнуто, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів дитини, враховуючи потребу позивача у фінансовій допомозі з боку відповідача, зміст позовних вимог, та у відповідності до ст. 182 СК України, стан здоров`я та матеріальне положення дитини, стан здоров`я та матеріальне положення відповідача, який в силу свого віку є працездатним, а також той факт, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суд приходить до переконання, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Це відповідатиме, як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Доводи відповідача викладені ним у відзиві, що до того, що він на даний час офіційно не працевлаштований та власних доходів не має, а також має на утриманні непрацездатну матір, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи у суді, оскільки ґрунтуються виключно на його припущеннях та на підтвердження своїх доводів жодних належних, допустимих та достатніх доказів, у розумінні ст.77-80 ЦПК України, які б підтверджували, що останній дійсно не має доходів та в не в змозі сплачувати аліменти в заявленому позивачем розмірі, суду не надав. Суд наголошує, що обов`язок по утриманню дітей, піклування про їх фізичний і духовний розвиток, створення умов для отримання належної освіти, не може бути покладений виключно на одного із батьків. Закон рівною мірою покладає обов`язок щодо утримання дітей на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне його утримання. Відповідачем не доведено про не можливість сплати ним аліментів у визначеному позивачем розмірі. Згідно із п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі п.1 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, слід покласти на відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за позовною вимогою про стягнення аліментів у розмірі 992,40 гривень, також підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати у сумі 992,40 гривень На підставі викладеного,

Outcome: approved