Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-06 00:00:00

1. Короткий зміст позовних вимог. У серпня\~2020\~року позивач\~ [PERSON] звернувся\~до Заводського\~районного суду\~міста Дніпродзержинська\~Дніпропетровської області\~із позовом\~до [PERSON] ,\~ [PERSON] «про\~виділення частки\~з майна\~в самостійний\~об`єкт нерухомого\~майна,\~яке знаходиться\~в спільній\~частковій власності»,\~який згодом\~уточнив замінив\~неналежного відповідача\~і в\~кінцевій редакції\~позовної заяви,\~просив суд: 1. Прийняти уточнену позовну заяву до розгляду. 2. Виділити йому в натурі 41/100 частку жилого будинку [ADDRESS] у якості частки майна, що знаходиться у спільній частковій власності з відповідачами, у вигляді квартири [ADDRESS] загальною площею 4 8,2 кв.м., житловою 27,5 кв.м., яка складається з: кухні 1-1 площею 11,7 кв.м., кімнат 1-2 площею 12,3 кв.м., 1-3 площею 15,2 кв.м., санвузлу 1-4 площею 2,4 кв.м., коридору І площею 6,6 кв.м.; а також будівлі і споруди: прибудову а-1, тамбур а2-1, гараж Б-1, погріб літ. п/д, навіс лит. Н-1, душ літ. Л-1, вбиральню літ. М-1, огорожу № 8, ворота № 4, зливну яму № 7, замощення № II, в самостійний об`єкт нерухомості з подальшим наданням окремої поштової адреси. 3. Визнати за ним право власності в цілому на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який складається з квартири [ADDRESS] загальною площею 4 8,2 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м., яка складається з: кухні 1-1 площею 11,7 кв.м., кімнат 1-2 площею 12,3 кв.м., 1-3 площею 15,2 кв.м., санвузлу 1-4 площею 2,4 кв.м., коридору І площею 6,6 кв.м.; а також з будівель і споруд: прибудови а-1, тамбуру а2-1, гаражу Б-1, погрібу літ. п/д, навісу лит. Н-1, душу літ. Л-1, вбиральні літ. М-1, огорожі № 8, воріт № 4, зливної ями № 7, замощення № II, як на окремий об`єкт нерухомості. 4. Виділити йому в натурі 41/100 частки земельної ділянки [ADDRESS] загальною площею 0,0624 га, що має кадастровий номер: 1210400000:02:003:0151, із спільної часткової власності з відповідачами, виділивши йому земельну ділянку площею 256 кв.м., а [PERSON] , [PERSON] - земельну ділянку площею 368 кв.м., згідно варіанту № 2 висновку за результатами проведення будівельно-технічної експертизи № 1038/03-21, складеного 11.03.2021 р. судовим експертом Харченко В.В. 5. Визнати за ним в цілому право власності на земельну ділянку [ADDRESS] , кадастровий номер: 1210400000:02:003:0151, площею 256 кв.м., як окремий об`єкт нерухомості, зобов`язавши його забезпечити можливість проходу відповідачів по частині земельної ділянки площею 4 кв.м. на городі через калитку. 2.Позиція сторони позивача. В обґрунтування позову позивач та його представник зазначає, що позивачу [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 13.05.2015 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Жидковим В.Ю. за реєстровим № 186, належать 41/100 частина домоволодіння [ADDRESS] . Право власності зареєстровано 13.03.2015 р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним № 9031629. Співвласниками вказаного житлового будинку на цей час є відповідач, [PERSON] на 59/200 частин житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 12.05.2003 року Першою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 4-878 та відповідач, [PERSON] на 59/200 частин житлового будинку на підставі договору дарування, посвідченого 15 жовтня 2020 року державним нотаріусом Першої кам`янською державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-873. Згідно відомостей технічного паспорту, виготовленого ОКП «Дніпродзержинське БТІ» 27.05.2021 року, спірне домоволодіння складається з житлового будинку А-1 загальною площею 109,5 кв.м., житловою площею 68,0 кв.м., прибудов а-1, al-1, а4-1, тамбурів а2-1, а3-1, а5-1, трьох ґанків, гаражів Б-1, Г-1, 3-1, погрібу п/д, сараїв В-1, Є-1, Ж-1, вбиральні Д-1, М-1, душу К-1, Л-1, навісу Н-1,огорожі № 1, 3, 5, 8, хвіртки № 2, воріт № 4, водопроводу № 6, зливної ями № 7,тротуарів І, II. Житловий будинок [ADDRESS] має три ізольовані квартири, а саме: квартира [ADDRESS] загальною площею 4 8,2 кв.м., житловою 27,5 кв.м. складається з: кухні 1-1 площею 11,7 кв.м., кімнат 1-2 площею 12,3 кв.м., 1-3 площею 15,2 кв.м., санвузлу 1-4 площею 2,4 кв.м., коридору І площею\~6,6\~кв.м.;\~квартира [ADDRESS] ,\~загальною площею\~2\~8,4\~кв.м., житловою 17,6 кв.м. складається з: кухні 2-1 площею 8,1 кв.м., кімнат 2-2 площею 12,3 кв.м. і 2-3 площею 5,3 кв.м., коридору II площею 2,7 кв.м.; квартира [ADDRESS] загальною площею 32,9 кв.м., житловою 22,9 кв.м. складається з: кухні 3-1 площею 8,3 кв.м., кімнат 3-2 площею 15,9 кв.м., 3-3 площею 7,0 кв.м., коридору III площею 1,7 кв.м. Спірне домоволодіння розташоване на земельній ділянці [ADDRESS] загальною площею 0,0624 га, що має кадастровий номер: 1210400000:02:003:0151 і має цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Зазначена земельна ділянка перебуває у спільній частковій власності сторін, належить позивачу і відповідачам у таких частках і з таких правових підстав: - 41/100 частина, позивачу, [PERSON] , на підставі номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 40288843 від 27.01.2021 p.; вартість 41/100 частки земельної ділянки, що набута мною у власність, визначена 26.01.2021 р. в розмірі 6441,92 гр. у звіті про оцінку майна, виконаного ТОВ "Всеукраїнський експертно-правовий союз" і відображена у п. 1.10 договору дарування 41/100 частини ділянки. - 59/200 частин - [PERSON] на 59/200 на підставі архівного витягу з рішення міської ради від 15.03.2007 p. № 153-08/Y, серія та номер: К-293/02-13, виданого 24.07.2018 р. Архівним управлінням Кам`янської міської ради. Номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27277081 від 26.07.2018 р. від 15.10.2020 p.; - 59/200 частин - [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 15 жовтня 2020 року державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори Трощій Н.Г. за реєстровим № 2-87 4; номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 38670670 від 15.10.2020 р. ; Між позивачем і співвласниками домоволодіння існує певний порядок користування домоволодінням: позивач користується квартирою [ADDRESS] , тамбуром а2-1, гаражем Б-1, погрібом літ. п/д, навісом лит. Н-1, душем літ. Л-1, вбиральнею літ. М-1,, огорожею № 8, воротами № 4, зливною ямою № 7, замощенням № II, а також частиною земельної ділянки, що прилягає до квартири [ADDRESS] ; відповідач [PERSON] - квартирою [ADDRESS] , загальною площею 28,4 кв.м., житловою - 17,6 кв.м., частиною господарчих будівель і прилеглою до квартири частиною ділянки; відповідачка [PERSON] - квартирою [ADDRESS] загальною площею 32,9 кв.м., житловою - 22,9 кв.м., частиною господарчих будівель та прилеглою до його квартири частиною земельної ділянки. Оскільки за законом поділ спільного майна можливий тільки за взаємною згодою всіх співвласників, яка не досягнута між мною і відповідачами, виділити в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна належні мені 41/100 частини житлового будинку і земельної ділянки можливо лише в судовому порядку. Згідно з висновком експерта за результатами проведення будівельно-технічного дослідження № 1066/06-21, складеного судовим експертом Харченко В.В. 17.06.2021 p., з урахуванням порядку користування вищевказаним домоволодінням між співвласниками, що склався, позивачу до виділу в окремий об`єкт нерухомості пропонується у житловому будинку А-1 квартира [ADDRESS] загальною площею 4 8,2 кв.м., житловою - 27,5 кв.м., яка складається з: кухні 1-1 площею 11,7 кв.м., кімнат 1-2 площею 12,3 кв.м., 1-3 площею 15,2 кв.м., санвузлу 1-4 площею 2,4 кв.м., коридору І площею 6,6 кв.м.; а також будівлі і споруди: прибудова а-1, тамбур а2-1, гараж Б-1, погріб літ. п/д, навіс лит. Н-1, душ літ. Л-1, вбиральня літ. М-1, огорожа № 8, ворота № 4, зливна яма № 7, замощення № II. Двом іншим співвласникам пропонуються: квартира [ADDRESS] , загальною площею 28,4 кв.м., житловою - 17,6 кв.м., що складається з: кухні 2-1 площею 8,1 кв.м., кімнат 2-2 площею 12,3 кв.м. і 2-3 площею 5,3 кв.м., коридору II площею 2,7 кв.м.; квартира [ADDRESS] загальною площею 32,9 кв.м., житловою - 22,9 кв.м., що складається з: кухні 3-1 площею 8,3 кв.м., кімнат 3~2 площею 15,9 кв.м., 3-3 площею 7,0 кв.м., коридору III площею 1,7 кв.м., а також: прибудови al-1, а4-1, тамбури а3-1, а5-1, три ґанки, сараї В-1, Є-1, Ж-1, вбиральні Д-1, душ К-1, гараж 3-1, огорожа № 1, 3, 5, хвіртка № 2, ворота № 4, водопровід № 6, тротуари II. Експертом відзначено у висновку, що згідно запропонованому варіанту розділу в натурі домоволодіння [ADDRESS] , з урахуванням порядку користування, що склався, співвласник [PERSON] , що виділяється, має окремий вхід до своєї частки, яка може використовуватися як самостійний об`єкт нерухомого майна. Також зазначу, що запропонований судовим експертом виділ позивачу частки із спільного майна у вигляді квартири [ADDRESS] згідно порядку користування, що склався, не передбачає жодних реконструкцій, добудов чи переобладнань, які потребували б погодженні з місцевими органами самоврядування. Одночасно із виділом в натурі частки домоволодіння [ADDRESS] , що перебуває у спільній частковій власності з відповідачами, є необхідність виділу із спільного нерухомого майна з відповідачами частини земельної ділянки за вищевказаною адресою з урахуванням часток співвласників, розташування ізольованих квартир в будинку, надвірних будівель, споруд, виділяються співвласникам, та порядку користування земельною ділянкою, що склався. Судовим експертом Харченко В.В. у висновку за результатами проведення будівельно-технічної\~експертизи №\~1038/03-21,\~складеного 11.03.2021\~p.,\~запропоновано два\~варіанта поділу\~земельної \~ділянки \~між \~власниками:\~за \~фактичним \~порядком користування,\~що склався\~між співвласниками,\~та відповідно\~до позивача частки у власності на земельну ділянку. У разі виділу позивачу, [PERSON] , частини земельної ділянки [ADDRESS] з урахуванням порядку користування, що склався між співвласниками, позивачу пропонується до виділу земельна ділянка площею 193 кв.м., а двом іншим співвласникам - 431 кв.м. (варіант № 1, друге питання експертного висновку). Згідно запропонованого варіанту виділу в натурі земельної ділянки співвласники мають окремі входи до своїх часток, які можуть використовуватися як самостійні об`єкти нерухомого майна. У разі виділу частини земельної ділянки відповідно до частки позивача у праві власності на земельну ділянку (41/100), позивачу пропонується до виділу частина земельної ділянки площею 256 кв.м., що відповідає його частці у праві власності на земельну ділянку, а двом іншим співвласникам земельна ділянка площею 368 кв.м. (третє питання експертного висновку, варіант № 2). Згідно запропонованого варіанту розділу земельної ділянки [ADDRESS] загальною площею 624 кв.м. (по варіанту № 2) відповідачі матимуть сервітут в районі виходу зі сторони городу площею 4 кв.м. (на схемі сервітут зазначений синім кольором у Додатку № 8). Згідно запропонованого варіанту розділу земельної ділянки співвласники мають окремі входи до своїх ділянок, які можуть використовуватися як самостійні об`єкти нерухомого майна. З двох запропонованих у висновку експерта варіантів поділу земельної ділянки для нього є прийнятним 2-й варіант (третє питання висновку), оскільки у цьому запропонованому експертом варіанті розмір земельної ділянки, що пропонується позивачу до виділу, повністю збігається з розміром його ідеальної частки в праві власності на земельну ділянку: 41/100 частка дорівнює 256 квв.м. Для того, щоб відповідачі могли користуватися другим виходом на вулицю зі сторони городу, проходячи через земельну ділянку, що пропонується до виділу позивачу, він зобов`язуюсь забезпечити можливість проходу по частині його земельної ділянки площею 4 кв.м. на городі через калитку на вулицю, (тобто сервітутне право відповідачів на користування частиною його земельної ділянки площею 4 кв.м.). Згідно зі ст. 15,16 ЦК України позивач має право на судовий захист своїх цивільних прав. Згідно ч.І ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали просили їх задовольнити в повному обсязі, звернули увагу суду на те, що на теперішній час право власності [PERSON] на частку домоволодіння і земельної ділянки ніким не оспорено та не скасоване, у зв`язку з чим він, відповідно до ст.364 ЦК України, як співвласник, має право на виділ у натурі своєї частки із майна, що є у спільній частковій власності. Право на виділ своєї частки співвласник має не залежно від волі інших співвласників, оскільки будь-яких обмежень щодо реалізації такого права залежно від бажання інших співвласників законодавством не встановлено, тому позов підлягає задоволенню. 3.Позиція відповідачів та третіх осіб у справі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] скористались своїм право та надали до суду спільний Відзив на позовну заяву в якому зазначили, що, [PERSON] та [PERSON] було отримано Позовну заяву [PERSON] про виділ частки домоволодіння і земельної ділянки, що перебувають у спільній частковій власності, в окремий об`єкт нерухомості, про визнання права власності на житловий будинок і земельну ділянку (з уточненими позовними вимогами в порядку ст.49 ЦПК України). Детально ознайомившись із даною позовною заявою Відповідачі категорично не погоджуються із заявленими Позивачем вимогами, вважають їх безпідставними, непідтвердженими та такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку із наступним. Наданий до суду Позивачем технічний паспорт від 27.05.2021 року не відповідає дійсності, адже реальне розташування об`єктів на зазначеній ділянці інше. При складенні даного Технічного паспорту, жодної особи від ОКП «Дніпродзержинське БТІ» на територію, що перебуває в користуванні у Відповідачів, для огляду території та нерухомих об`єктів не заходила. Тобто вказаний технічний паспорт складався лише за словами Позивача та попередніми технічними паспортами 2003 року (саме технічний паспорт 2003 року був спільний між усіма трьома власниками і його екземпляр [PERSON] передавався [PERSON] при оформленні договору дарування житлового будинку.) Згідно Технічного паспорту від 14.08.2003 року нежитлова прибудова а-1 та тамбур а2-1 є самовільно вистроєними будовами/прибудовами, жодних документів на будівництво [PERSON] на підтвердження законності даного будівництва не надано, також душ Л-1 взагалі відсутній, натомість в технічному паспорті від 27.05.2021 року наданий Позивачем до суду, дана споруда зазначається і також відсутні документи на будівництво. Розташування огорожі між ділянками [PERSON] та [PERSON] також не відповідає дійсності. Адже згідно технічного паспорту від 14.08.2003 року та Технічної документації із землеустрою, що складалась [PERSON] і [PERSON] (мати [PERSON] ) оформлені при приватизації земельної ділянки, до речі, в якій [PERSON] відмовилася брати участь, огорожа зазначена впродовж частини житлового будинку [PERSON] . Тобто Позивачем самостійно, без будь-якого узгодження з іншими співвласниками домоволодіння, Відповідачами за даним позовом, всупереч технічної документації, що виготовлялася на виконання рішення Дніпродзержинської міської ради та відповідно була нею затверджена було змінено розташування огорожі. Згідно відповіді з Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області від 12.08.2021 року вих. № 1389/01-21, а саме: Договору купівлі-продажу від 09.06.1978 року,\~реєстр.\~№ 1/2461,\~відповідно до\~якого [PERSON] \~(попередня\~власниця всього\~домоволодіння,\~мати Відповідача\~1,\~бабуся Відповідачки\~2)\~продала частину\~житлового будинку,\~якою на\~даний час\~користується Позивач,\~ [PERSON] ,\~остання «...купила\~41/100\~частину шлакобетонного\~жилого будинку\~загальною площею\~55\~кв.м.\~з господарськими\~будівлями.\~В користування\~до покупця\~переходять приміщення:\~1-1 коридор пл. 3,2 кв.м, 1-2 кладовка пл. 3,5 кв. м.,І-3 кухня пл. 11,5 кв.м., 1-4 кімната пл.15,4 кв.м., сарай - літня кухня - Б1, 1/3 частина забору. Відповідно до Договору дарування частки житлового будинку від 13.03.2015 року. реєстр.№ 186 [PERSON] передала у власність [PERSON] 41/100 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими, надвірними будівлями та спорудами за [ADDRESS] . Детального опису кімнат та споруд, які переходять у власність/користування [PERSON] дарувальником зазначено не було. Відповідно до ч.2 ст.718 ЦК України дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому. Тобто, враховуючи, що на момент укладення договору дарування у [PERSON] перебувало у власності 41/100 частка спірного домоволодіння та перебувало у користуванні майно, зазначене у Договорі купівлі-продажу від 09.06.1978 року, тобто [PERSON] не може використовувати майно, яке перебуває у власності інших осіб. В своєму позові [PERSON] при переліку кімнат та прибудов два рази зазначає одні й ті ж кімнати під різними номерами/буквами, а саме: згідно Договору купівлі-продажу 09.06.1978 року, реєстр. № 1/2461 в користування [PERSON] переходять приміщення: 1-І коридор пл.. 3,2 кв.м, 1-2 кладовка пл.. 3,5 кв. м., 1-3 кухня пл. 11,5 кв.м., 1-4 кімната пл.. 15,4 кв. м., сарай - літня кухня - Б1, 1/3 частина забору. Натомість [PERSON] просить виділити йому у власність приміщення: 1-1 - кухня 11,7 кв.м.; 1-2 - кімната 12,3 кв.м.; 1-3 - кімната 15,2 кв. м.; 1-4 - сан.вузол 2,4 кв; І - коридор площею 6,6 кв.м.; а також будівлі і споруди: прибудову а-1, тамбур а2-1, гараж Б-1, погріб літ. п/д, навіс літ. Н-1, душ літ. Л-1, вбиральню літ. М-1, огорожу № 8, ворота № 4, зливну яму № 7, замощення № II. При зверненні до Технічного паспорта прибудова а-1, на будівництво якої, як зазначалося вище, жодних документів немає, дана прибудова складається з коридору І пл.6,6 кв.м., сан.вузлу 2,4 кв. та тамбур а2-1, що складається з кухні 1-1 площею 11,7 кв.м., які зазначалися Позивачем до виділу у власність вище і є недоцільним до виділення повторно. Також зазначаємо, що згідно вищезазначеного Договору купівлі-продажу від 09.06.1978 року [PERSON] не отримувала у використання ворота № 4, зливну яма № 7 , тобто у [PERSON] немає жодних підстав для отримання у власність вказані об`єкти. Розташування огорожі між співвласниками [PERSON] та [PERSON] не відповідає реальному порядку користуванню, що склався. Між співвласниками, як і зазначається в позовній заяві [PERSON] , склався певний порядок користування як житлового будинку, так і земельної ділянки, але не дивлячись на це, [PERSON] заявлено до виділення земельну ділянку, якою він жодного разу не користувався. Відповідно до Рішення від 15.03.2007 року № 153-08/V «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність, надання земельних ділянок на умовах оренди, розподіл земельних ділянок, вилучення та затвердження фактичних площ землекористування» [PERSON] та [PERSON] було передано у приватну власність та користування 599/100 часток земельної ділянки за адресою [ADDRESS] . [PERSON] , яка на той час була співвласником будинку, відмовилася від оформлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку та участь у приватизації не брала, а отже не отримувала право власності на вказану земельну ділянку. Також відповідно до Технічного паспорту від 14.08.2003 року огорожа проходила від будинку Позивача, а не в тому місці розташування, що наведено в новому технічному паспорті від 27.05.2021 року та Висновку експерта за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 1066/06-21. Дане також можуть підтвердити і сусіди, які проживають поряд і є суміжними землекористувачами. Позивачем заявлено до виділення йому у власність гараж Б-1, але знову ж таки згідно Договору купівлі-продажу від 09.06.1978 року, реєстр. № 1/2461 [PERSON] було продано лише 1/3 частину господарських будівель і споруд, тобто і сама [PERSON] не могла подарувати [PERSON] свою частку в користуванні в обсязі більшому, аніж перебувало у неї. Якщо і розглядати питання щодо виділення [PERSON] вказаного гаражу, то лише із компенсацію частини даного гаражу іншим співвласникам. Враховуючи усе вищевказане є усі підстави для відмови в позові [PERSON] . На виконання п.8 ч.3 ст.178 ЦПК України зазначаємо, що Відповідачі очікують понести судові витрати, у зв`язку із розглядом даної справи, що складаються із витрат за надання правничої допомоги, згідно укладених договорів про надання правничої допомоги. В судовому засіданні представник Відповідача-1 [PERSON] , адвокат Піцик Р.В., Відповідач 2 [PERSON] , просили суд відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки вони так і змогли знайти спільне рішення з приводу розподілу земельної ділянки, гаражу та компенсації. Представник 3-ої особи в судове засідання не прибув, не скористався своїм правом та не подав в строк, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття позовного провадження, відзив на позов, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, та докази в підтвердження обставин, на яких ґрунтується заперечення, а також не подав зустрічний позов. Представником 3-ї особи головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Ясенчук І.В., надані письмові пояснення, які були долучені до матеріалів справи, в яких зазначено, що Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 12.03.2021 по справі № 208/5623/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: 1 - Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, 2 - Управління архітектури і містобудування міської ради про виділення частки з майна в самостійний об`єкт нерухомого майна, який знаходиться в спільній частковій власності, визнання права власності, залучено в якості третьої особи Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області. В порядку ст. 181 ЦПК України надають свої пояснення щодо позову відповідно. Так, згідно із ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Позивач зазначив, що частка, яку він просить виділити йому, є відокремленою, тому її виділ в натурі можливий. Проте, позивачем не вказується чи узгоджений із співвласниками порядок користування земельною ділянкою та чи не виникає у них спорів. Відповідно до ст. 89 Земельного кодексу України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: співвласників багатоквартирного, будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. У той же час, відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 87 Земельного кодексу України, право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду. Згідно із ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку/будівлі або споруди. \~ \~ \~ \~ Тому постає необхідність перевірити тотожність частини спірного будинку із тим, який позивач отримав за договором дарування. Відповідно до ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи. Представники третіх осіб Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради та Управління архітектури і містобудування міської ради в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце проведення судового засідання були сповіщені належним чином, причини своєї відсутності суду не повідомили, заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. 4. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 25 серпня 2020 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу № 208/5623/20 передано до провадження судді Івченко Т.П. 28 серпня 2020 року Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Івченко Т.П. позовну заяву [PERSON] залишено без руху. 08 вересня 2020 року на виконання Ухвали судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Івченко Т.П. позивачем [PERSON] . Подано заяву про усунення недоліків. 11 вересня 2021 року Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області провадження у справі відкрито в загальному порядку та призначено до підготовчого судового засідання. 21 жовтня 2020 року через канцелярію суду представником позивача [PERSON] - адвокатом Стрельник Н.М. подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. 01 грудня 2020 року через канцелярію суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Піцика Р.В. подано клопотання про відкладення судового засідання призначеного на 02 грудня 2020 року. 02 грудня 2020 року через канцелярію суду від позивача [PERSON] надійшла заява про відкладення слухання справи призначеної на 02 грудня 2020 року. 03 лютого 2021 року через канцелярію суду від представника позивача [PERSON] - адвокатом Стрельник Н.М. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. 10 лютого 2021 року через канцелярію суду від позивача [PERSON] надійшла заява про подання доказів. 12 березня 2021 року через канцелярію суду від позивача [PERSON] надійшла заява про збільшення позовних вимог. 12 березня 2021 року через канцелярію суду від представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвоката Піцика Р.В. надійшла заява про відкладення судового засідання призначеного на 12 березня 2021 року. 12 березня 2021 року Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області клопотання позивача [PERSON] «про заміну неналежного відповідача та залучення третьої особи» - задоволено у повному обсязі. 20 квітня 2021 року через канцелярію суду від представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвоката Піцика Р.В. надійшла заява про відкладення судового засідання призначеного на 21 квітня 2021 року. 13 травня 2021 року через канцелярію суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Обедзинської М.В. надійшло клопотання про витребування доказів. 13 травня 2021 року Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Обедзинської Маргарити Василівни «про витребування доказів» - задоволено. 25 травня 2021 року через канцелярію суду від представника третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області надано письмове пояснення. 18 червня 2021 року через канцелярію суду від Державного нотаріуса Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області на виконання Ухвали Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області надано копії документів. 23 червня 2021 року через канцелярію суду від представника позивача [PERSON] адвоката Фесюка Ю.О. надійшло клопотання про відкладення судового засідання призначеного на 23 червня 2021 року. 05 липня 2021 року через канцелярію суду від представника третьої особи Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника. 21 липня 2021 року через канцелярію суду від позивача [PERSON] надійшла заява з уточненими позовними вимогами. 06 вересня 2021 року через канцелярію суду від представників відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвокатів Фесюка Ю.О. та Обедзинської М.В. надійшов спільний відзив на позовну заяву. 16 вересня 2021 року через канцелярію суду представника відповідача [PERSON] адвоката Обедзинської М.В. надійшло клопотання про виклик та допит в якості свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 23 вересня 2021 року через канцелярію суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Піцика Р.В. надійшло клопотання про виклик та допит в якості свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 24 вересня 2021 року через канцелярію суду від представника позивача [PERSON] адвоката Фесюка Ю.О. надійшло клопотання про долучення додаткових доказів. 24 вересня 2021 року за результатами підготовчого засідання, згідно із п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України, суд постановив Ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 19 жовтня 2021 року. 18.10.2021 року представником позивача, адвокатом Фесюк Ю.О. через канцелярію суду подано заяву в якій він просить розгляд справи відкласти. 18.10.2021 року та 21.12.2021 року на офіційну електронну адресу суду надійшло клопотання від представника Відповідача [PERSON] адвоката Обедзинської М.В. про відкладення розгляд справи на іншу дату. 05.05.2022 року на офіційну електронну адресу суду надійшло клопотання від представника Відповідача [PERSON] адвоката Піцик Р.В. про відкладення розгляд справи на іншу дату. 20.06.2022 року та 06.07.2022 року через канцелярію суду надійшла заява від Відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи, у зв`язку з відсутність його другого адвоката Обедзинської М.В. 20.06.2022 року через канцелярію суду надійшла заява від адвоката Піцика Р.В., в якій він просить відкласти розгляд справи, оскільки ще не отримав інформацію щодо нормативно-грошової оцінки земельної ділянки. Розгляд справи проводився у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. В судове засідання призначене на 07.07.2022 рік позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явились, про час, дату та місце його проведення були сповіщені належним чином, обставини своєї неявки суду не повідомили. Відповідачі [PERSON] \~та [PERSON] ,\~їх представники\~адвокат Обедзинська\~М.В та Піцик Р.В. про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомили. Представники Третіх осіб: Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради та Управління архітектури і містобудування міської ради Служба у\~справах дітей\~Кам`янської міської\~ради, Головне\~управління Держгеокадастру\~у Дніпропетровській про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомили. У відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 5.Фактичні обставини встановлені судом. Згідно відповіді з Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області від 12.08.2021 року вих. № 1389/01-21: на підставі Договору купівлі-продажу від 09.06.1978 року,\~реєстр.\~№ 1/2461,\~ [PERSON] продала\~частину житлового\~будинку,\~ [PERSON] ,\~остання купила\~41/100\~частину шлакобетонного\~жилого будинку\~загальною площею\~55\~кв.м.\~з господарськими\~будівлями.\~В користування\~до покупця\~переходять приміщення:\~1-1 коридор пл. 3,2 кв.м, 1-2 кладовка пл. 3,5 кв. м.,І-3 кухня пл. 11,5 кв.м., 1-4 кімната пл.15,4 кв.м., сарай - літня кухня - Б1, 1/3 частина забору. Як вбачається з Договору, в користування [PERSON] переходить, в тому числі, і сарай-літня кухня Б-1, який [PERSON] зі згоди інших співвласників та за свої особисті кошти, замість сараю-літньої кухні Б-1 збудувала гараж Б-1, та за Рішенням № 177 виконавчого комітету Брежнівської районної ради народних депутатів від 18.05.194 року отримала дозвіл на його експлуатацію. Рішенням № 178 виконавчого комітету Брежнівської районної ради народних депутатів від 18.05.194 року, прибудову до будинку [ADDRESS] , а саме: а-1, а2-1 корисною площею 16,5 кв.м., належну [PERSON] визнано жилою та прийнято до експлуатації житлову площу, що виникла у зв`язку з переобладнанням гр. [PERSON] , 12,8 кв.м. На підставі договору дарування, посвідченого 13.05.2015 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального\~округу Жидковим\~В.Ю.\~за реєстровим\~№ 186,\~позивачу,\~ [PERSON] \~ [PERSON] \~подарувала 41/100 частина домоволодіння [ADDRESS] . Право власності зареєстровано 13.03.2015 р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним № 9031629. Як вбачається з матеріалів справи, співвласниками вказаного житлового будинку на цей час є [PERSON] , якому належить 59/200 частин житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 12.05.2003 року Першою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 4-878 та [PERSON] якій належить 59/200 частин житлового будинку на підставі договору дарування, посвідченого 15 жовтня 2020 року державним нотаріусом Першої кам`янською державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-873. Згідно технічного паспорту, виготовленого 27.05.2021\~року ОКП «Дніпродзержинське БТІ», спірне домоволодіння складається з житлового будинку А-1 загальною площею 109,5 кв.м., житловою площею 68,0 кв.м., прибудов а-1, al-1, а4-1, тамбурів а2-1, а3-1, а5-1, трьох ґанків, гаражів Б-1, Г-1, 3-1, погрібу п/д, сараїв В-1, Є-1, Ж-1, вбиральні Д-1, М-1, душу К-1, Л-1, навісу Н-1,огорожі № 1, 3, 5, 8, хвіртки № 2, воріт № 4, водопроводу № 6, зливної ями № 7,тротуарів І, II. Житловий будинок [ADDRESS] має три ізольовані квартири, а саме: квартира [ADDRESS] загальною площею 4 8,2 кв.м., житловою 27,5 кв.м. складається з: кухні 1-1 площею 11,7 кв.м., кімнат 1-2 площею 12,3 кв.м., 1-3 площею 15,2 кв.м., санвузлу 1-4 площею 2,4 кв.м., коридору І площею\~6,6\~кв.м.;\~квартира [ADDRESS] ,\~загальною площею\~2\~8,4\~кв.м., житловою 17,6 кв.м. складається з: кухні 2-1 площею 8,1 кв.м., кімнат 2-2 площею 12,3 кв.м. і 2-3 площею 5,3 кв.м., коридору II площею 2,7 кв.м.; квартира [ADDRESS] загальною площею 32,9 кв.м., житловою 22,9 кв.м. складається з: кухні 3-1 площею 8,3 кв.м., кімнат 3-2 площею 15,9 кв.м., 3-3 площею 7,0 кв.м., коридору III площею 1,7 кв.м. Спірне домоволодіння [ADDRESS] розташоване на земельній ділянці загальною площею 0,0624 га, та має кадастровий номер: 1210400000:02:003:0151 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Судом встановлено, що земельна ділянка перебуває у спільній частковій власності сторін, належить позивачу і відповідачам у таких частках і з таких правових підстав: - 41/100 частина, позивачу, [PERSON] , на підставі номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 40288843 від 27.01.2021 p.; вартість 41/100 частки земельної ділянки, що набута мною у власність, визначена 26.01.2021 р. в розмірі 6441,92 гр. у звіті про оцінку майна, виконаного ТОВ "Всеукраїнський експертно-правовий союз" і відображена у п. 1.10 договору дарування 41/100 частини ділянки. - 59/200 частин - [PERSON] на 59/200 на підставі архівного витягу з рішення міської ради від 15.03.2007 p. № 153-08/Y, серія та номер: К-293/02-13, виданого 24.07.2018 р. Архівним управлінням Кам`янської міської ради. Номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27277081 від 26.07.2018 р. від 15.10.2020 p.; - 59/200 частин - [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 15 жовтня 2020 року державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори Трощій Н.Г. за реєстровим № 2-87 4; номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 38670670 від 15.10.2020 р. ; Як встановлено в судовому засіданні між сторонами існує певний порядок користування домоволодінням: позивач користується квартирою [ADDRESS] , тамбуром а2-1, гаражем Б-1, погрібом літ. п/д, навісом лит. Н-1, душем літ. Л-1, вбиральнею літ. М-1,, огорожею № 8, воротами № 4, зливною ямою № 7, замощенням № II, а також частиною земельної ділянки, що прилягає до квартири [ADDRESS] ; відповідач [PERSON] користується квартирою [ADDRESS] , загальною площею 28,4 кв.м., житловою - 17,6 кв.м., частиною господарчих будівель і прилеглою до квартири частиною ділянки; відповідачка [PERSON] користується квартирою [ADDRESS] загальною площею 32,9 кв.м., житловою - 22,9 кв.м., частиною господарчих будівель та прилеглою до його квартири частиною земельної ділянки. Згідно з висновком експерта № 1066/06-21, за результатами проведення 17.06.2021 p., будівельно-технічного дослідження судовим експертом Харченко В.В. з урахуванням порядку користування вищевказаним домоволодінням між співвласниками, що склався, позивачу до виділу в окремий об`єкт нерухомості пропонується у житловому будинку А-1 квартира [ADDRESS] загальною площею 4 8,2 кв.м., житловою - 27,5 кв.м., яка складається з: кухні 1-1 площею 11,7 кв.м., кімнат 1-2 площею 12,3 кв.м., 1-3 площею 15,2 кв.м., санвузлу 1-4 площею 2,4 кв.м., коридору І площею 6,6 кв.м.; а також будівлі і споруди: прибудова а-1, тамбур а2-1, гараж Б-1, погріб літ. п/д, навіс лит. Н-1, душ літ. Л-1, вбиральня літ. М-1, огорожа № 8, ворота № 4, зливна яма № 7, замощення № II. Двом іншим співвласникам пропонуються: квартира [ADDRESS] , загальною площею 28,4 кв.м., житловою - 17,6 кв.м., що складається з: кухні 2-1 площею 8,1 кв.м., кімнат 2-2 площею 12,3 кв.м. і 2-3 площею 5,3 кв.м., коридору II площею 2,7 кв.м.; квартира [ADDRESS] загальною площею 32,9 кв.м., житловою - 22,9 кв.м., що складається з: кухні 3-1 площею 8,3 кв.м., кімнат 3~2 площею 15,9 кв.м., 3-3 площею 7,0 кв.м., коридору III площею 1,7 кв.м., а також: прибудови al-1, а4-1, тамбури а3-1, а5-1, три ґанки, сараї В-1, Є-1, Ж-1, вбиральні Д-1, душ К-1, гараж 3-1, огорожа № 1, 3, 5, хвіртка № 2, ворота № 4, водопровід № 6, тротуари II. Експертом відзначено у висновку, що згідно запропонованому варіанту розділу в натурі домоволодіння [ADDRESS] , з урахуванням порядку користування, що склався, позивач [PERSON] , має окремий вхід до своєї частки, яка може використовуватися як самостійний об`єкт нерухомого майна. Також зазначу, що запропонований судовим експертом виділ позивачу частки із спільного майна у вигляді квартири [ADDRESS] згідно порядку користування, що склався, не передбачає жодних реконструкцій, добудов чи переобладнань, які потребували б погодженні з місцевими органами самоврядування. Одночасно із виділом в натурі частки домоволодіння [ADDRESS] , що перебуває у спільній частковій власності з відповідачами, є необхідність виділу із спільного нерухомого майна з відповідачами частини земельної ділянки за вищевказаною адресою з урахуванням часток співвласників, розташування ізольованих квартир в будинку, надвірних будівель, споруд, виділяються співвласникам, та порядку користування земельною ділянкою, що склався. Згідно з висновком експерта № 1038/03-21, складеного 11.03.2021 p., судовим експертом [PERSON] за результатами проведення будівельно-технічної\~експертизи,\~запропоновано два\~варіанта поділу\~земельної ділянки\~між власниками:\~за \~фактичним \~порядком користування,\~що склався\~між співвласниками,\~та відповідно\~до позивача частки\~у власності\~на земельну\~ділянку.\~Так у разі виділу позивачу, [PERSON] , частини земельної ділянки [ADDRESS] з урахуванням порядку користування, що склався між співвласниками, позивачу пропонується до виділу земельна ділянка площею 193 кв.м., а двом іншим співвласникам - 431 кв.м. (варіант № 1, друге питання експертного висновку). Згідно запропонованого варіанту виділу в натурі земельної ділянки співвласники мають окремі входи до своїх часток, які можуть використовуватися як самостійні об`єкти нерухомого майна. У разі виділу частини земельної ділянки відповідно до частки позивача у праві власності на земельну ділянку (41/100), позивачу пропонується до виділу частина земельної ділянки площею 256 кв.м., що відповідає його частці у праві власності на земельну ділянку, а двом іншим співвласникам земельна ділянка площею 368 кв.м. (третє питання експертного висновку, варіант № 2). Згідно запропонованого варіанту розділу земельної ділянки [ADDRESS] загальною площею 624 кв.м. (по варіанту № 2) відповідачі матимуть сервітут в районі виходу зі сторони городу площею 4 кв.м. (на схемі сервітут зазначений синім кольором у Додатку № 8). Згідно запропонованого варіанту розділу земельної ділянки співвласники мають окремі входи до своїх ділянок, які можуть використовуватися як самостійні об`єкти нерухомого майна. Для того, щоб відповідачі могли користуватися другим виходом на вулицю зі сторони городу, проходячи через земельну ділянку, що пропонується до виділу позивачу, він зобов`язуюсь забезпечити можливість проходу по частині його земельної ділянки площею 4 кв.м. на городі через калитку на вулицю, (тобто сервітутне право відповідачів на користування частиною його земельної ділянки площею 4 кв.м.). 6. Правові норми законодавства застосовані судом, висновки та мотиви прийнятого рішення. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч.1 та ч.2\~ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до\~ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч.1\~ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5 та 6\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно\~ст. 10-13 ЦПК України\~- суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені\~Конституцією\~та законами України. Суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 18 ЦПК України\~встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 № 2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України\~- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст. 264\~ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Згідно з положеннями статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частинами першою, другою статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16, та неодноразово підтриманій Верховним Судом. Відповідно до\~ст. 183 ЦК України,\~подільною є річ,\~яку можна поділити без втрати її цільового призначення.\~Неподільною є річ,\~яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Якщо співвласники не є членами однієї сім`ї, не проживають спільно і не ведуть спільне господарство, один з них не бере участі у витратах, яких потребує утримання майна, не несе витрати зі сплати житлово-комунальних послуг\~ можна стверджувати про неможливість спільного володіння та користування майном, адже такі обставини практично завжди призводять до виникнення конфліктних ситуацій серед співвласників, що в свою чергу може призводити до звернення співвласників до правоохоронних органів проте суд встановлює ці обставини у кожному конкретному випадку. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 липня 2021 року у справі № 736/659/19 (провадження № 61-4489св21) зроблено висновок «Неможливість виділення частки в натурі в окреме жиле приміщення та неприязні відносини між співвласниками не є безумовними підставами для примусового припинення права власності на частину належного особі майна, якщо таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 750/11178/17 (провадження № 61-42000св18) зроблено висновок «Тлумачення пункту 4 частини першої\~статті 365 ЦК України\~свідчить, що припинення права на частку має відбуватися,\~якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку.\~Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.\~Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18)\~вказано, що: «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Та обставина, що відповідач та її діти зареєстровані в іншому житловому приміщенні само по собі не є підставою для висновку про те, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, оскільки доказами по справі підтверджено, що таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім`ї». При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). За змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом. Згідно зі ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно до ст. 89 Земельного кодексу України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: співвласників багатоквартирного, будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. У той же час, відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 87 Земельного кодексу України, право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду. Згідно із ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку/будівлі або споруди. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи. Приймаючи до уваги надані під час судового засідання пояснення позивача [PERSON] , та його представника адвоката Фесюка Ю.О., які розповів обставини, які привели до звернення до суду та просили задовольнити уточнені позовні вимоги, пояснення відповідача [PERSON] та її представника адвоката Піцик Р.В., які розповіли обставини, з приводу яких вони не визнають позовні вимоги та заперечують в їх задоволенні, пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] які були допитані під час судового засідання та надали пояснення з приводу обставин, які привели до звернення до суду [PERSON] , та обставин заперечення та невизнання позову з боку відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Суд враховує, що при вирішенні спору у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про виділ частки домоволодіння і земельної ділянки, що перебувають у спільній частковій власності, в окремий об`єкт нерухомості, про визнання права власності на житловий будинок і земельну ділянку, необхідно враховувати, те що [PERSON] на праві спільної часткової власності на підставі договору дарування, посвідченого 13.05.2015 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Жидковим В.Ю. за реєстровим № 186, належить 41/100 частина домоволодіння [ADDRESS] , його право власності зареєстровано 13.03.2015 р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зав реєстраційним № 9031629. Спірне домоволодіння [ADDRESS] , розташоване на земельній ділянці загальною площею 0,0624 га, що має кадастровий номер: 1210400000:02:003:0151 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка перебуває у спільній частковій власності сторін та 41/100 частина спірної ділянки належить позивачу, [PERSON] на підставі права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер запису 40288843 від 27.01.2021 р. На теперішній час право власності [PERSON] на частку домоволодіння і земельної ділянки ніким не оспорено та не скасоване, у зв`язку з чим він, відповідно до ст.364 ЦК України, як співвласник, має право на виділ у натурі своєї частки із майна, що є у спільній частковій власності. Право на виділ своєї частки, співвласник має не залежно від волі інших співвласників, оскільки будь-яких обмежень щодо реалізації такого права залежно від бажання інших співвласників законодавством не встановлено. Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За приписами статті 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає`єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Частиною третьою статті 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно з частинами першою та другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до частин першої та другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести з несуттєвим відступленням від розміру ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеної в Постанові від 3 грудня 2020 року у справі № 285/1265/18. З наведеної позиції Верховного Суду випливає, що суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, при цьому значення має не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. В даному випадку технічна можливість виділити [PERSON] частину, як земельної ділянки, так і домоволодіння, яка відповідає розміру його часток, - існує, у зв`язку з чим відхилення від розміру таких часток - є безпідставним. В даному випадку, з урахуванням того, що відповідачі заперечують проти виділу [PERSON] земельної ділянки, яка б за своєю площею відповідала його частці у праві спільної часткової власності, посилаючись на певний порядок користування землею, який склався ще за попереднім власником, тому відповідно до вимог ч.4 ст.358 ЦК України, якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Таким чином договір між попередніми співвласниками має враховуватися тільки в тому випадку, коли його умови відповідають розміру часток у праві спільної часткової власності сторін цього договору, адже наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи, згідно вимог ч.4.3,5 ст.319 ЦК України і цей договір посвідчений нотаріально. З огляду на те, що порядок користування земельною ділянкою, який склався між відповідачами та попереднім власником, - не відповідає розміру часток співвласників та не посвідчений нотаріально, то такий порядок не є обов`язковим для [PERSON] . Жодних відомостей про те, що попереднього власника [PERSON] влаштовував той порядок користування земельною ділянкою, на який посилаються відповідачі, суду Відповідачі не надали. Умови щодо необхідності нотаріального посвідчення договору користування земельною ділянкою також закріплені в ст.88 Земельного кодексу України, якою визначається порядок володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, а саме: у частині другій визначено, що договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально. Окрім того, ч.ч.3,4 ст.88 ЗК України визначено, що учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації; учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки, - тобто право на отримання такої земельної ділянки, яка б відповідала розміру частки у праві власності, - знайшов своє чергове підтвердження і в ЗК України. Щодо порядку поділу домоволодіння, то в цьому випадку, з урахуванням того, що відповідачі, не заперечуючи щодо запропонованого порядку поділу житлового будинку, в той же час заперечують проти виділу [PERSON] у власність гаражу Б-1, посилаючись на те, що 09.06.1978 р. під час купівлі частки попередньому співвласнику [PERSON] , цей гараж їй не передавався в користування, - то вирішуючи питання щодо позовних вимог в цій частині, суд враховує, що в договорі дарування вказано, що в користування до покупця переходить, в тому числі, і сарай-літня кухня Б-1. В свою чергу [PERSON] зі згоди інших співвласників та за свої особисті кошти замість занедбаного сараю-літньої кухні Б-1 збудувала гараж Б-1, та за рішенням виконавчого комітету Брежнівської районної ради народних депутатів від 18.05.194 року № 177 отримала дозвіл на його експлуатацію. Дозвіл на експлуатацію даного гаражу був наданий [PERSON] , а не усім співвласниками домоволодіння, що підтверджує факт того, що саме [PERSON] приймала участь в створенні даного об`єкту. Щодо посилання відповідачів на те, що прибудова а-1, а2-1 є самовільно збудована, це твердження спростовується Рішенням № 178 виконавчого комітету Брежнівської районної ради народних депутатів від 18.05.194 року, яким прибудову до будинку [ADDRESS] ) корисною площею 16,5 кв.м., належну [PERSON] визнано жилою і прийнято до експлуатації, як житлову площу, що виникла у зв`язку з переобладнанням: гр. [PERSON] , 12,8 кв.м.. Таким чином, суд приходить висновку, що прибудова а-1, а2-1 не є самовільно збудованою, оскільки вона прийнята до експлуатації, Рішенням № 178 виконавчого комітету Брежнівської районної ради народних депутатів від 18.05.194 року, в якому прибудова (а-1, а2-1) визначається, як належна [PERSON] , а не іншим співвласником домоволодіння. Щодо вирішення питання про самовільність прибудови, судом враховано Довідку № 495 від 28.05.2021 року, виданою ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації», в якій зазначено, що зміна житлової площі по житловому будинку А-1 з 68,7 кв.м. на 68,0 кв.м, в тому числі житлової площі з 211,8 кв.м. на 213,4 кв.м. по житловому будинку сталася за рахунок виконання робіт перепланування (переобладнання), виконання яких не потребує документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію. Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Кожен учасник права спільної часткової власності має суб`єктивне цивільне право на виділ своє частки. Юридичне значення виділу полягає в тому, що учасник отримує у натурі певне майно, яке відповідає його частці, а у разі неможливості - компенсацію за нього, у власність. При цьому право спільної власності щодо суб`єкта, який виділив свою частку у натурі, припиняється. Проте якщо після виділу суб`єктів-співвласників залишилося хоча б двоє, право спільної часткової власності продовжує існувати - з перерозподіленими частками та, як правило, з видозміненим складом майна, яке перебуває у спільній частковій власності. Верховний Суд України у абзаці першому пункту 6 постанови Пленуму "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок" від 4 жовтня 1991 р. N 7 підкреслює, що судам при вирішенні справ про виділ у натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. При цьому, відповідно до п.п. «а» п. 12, п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» та п.п. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при поділі будинку в натурі, що є спільною частковою власністю, суди повинні мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом або за технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири, які відповідають розміру їх часток у приватній власності. Виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується (ст. 152 ЖК України). Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своєї частки в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яке відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Так як в судовому засіданні встановлено, що технічно можливо виділити в натурі частку у домоволодінні, яка належить на праві власності позивачу та відповідачам в окреме ізольоване приміщення, добровільно дійти згоди щодо поділу спільного майна сторони не можуть, суд вважає за можливе задовольнити заявлені вимоги позивача. А тому поділ часток у спільній частковій власності на виділений об`єкт спільної часткової власності передбачав би згідно до\~\~ч. 2 ст. 367 ЦК України, - у\~разі поділу спільного майна (розподілу часток) між співвласниками спільної часткової власності, припинення права спільної часткової власності, що не заявлено в такому розумінні, а право спільної часткової власності позивачів при виділі їх часток у окремий об`єкт нерухомості не припиняється, а тому в цій частині задоволенню позовні вимоги не підлягають. Крім того судом враховується, що при ухваленні рішення про виділ співвласникам у натурі частки із спільного майна, підлягає застосування приписів ч. 3 ст. 364 ЦК України, а саме що для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із положень\~статті 133 ЦПК України, відповідно до якої судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 141 ЦПК України\~передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України,\~суд стягує з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача [PERSON] у відшкодування витрат з оплати судового збору кошти у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок з кожного.

Outcome: approved