Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-10 00:00:00

У червні 2021 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЗДОРОВЧО-ФІЗКУЛЬТУРНИЙ ЦЕНТР КІНЕЗІТЕРАПІЇ "ЗДОРОВ`Я НАЦІЇ" на користь [PERSON] заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 6 857 грн. 13 коп.; грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки у розмірі 3 999 грн.94 коп.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 06.04.2021 року і по день постановлення рішення суду; моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що [PERSON] був офіційно працевлаштований у Товаристві з обмеженою відповідальністю "ОЗДОРОВЧО-ФІЗКУЛЬТУРНИЙ ЦЕНТР КІНЕЗІТЕРАПІЇ "ЗДОРОВ`Я НАЦІЇ" на посаді помічника фахівця з фізичної реабілітації, з якої позивача було звільнено за власним бажанням 05.04.2021 року, без дотримання вимог діючого трудового законодавства України, що регулює порядок звільнення працівника з займаної посади. 05.04.2021 року позивача було звільнено за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України наказом № 07к від 05.04.2021 року та в той же день було видано трудову книжку. Відповідач у день звільнення не провів з позивачем повний розрахунок при звільненні, не надав довідку про нараховану та не виплачену заробітну плату [PERSON] за березень, квітень 2021 року, не виплатив компенсацію за не використану відпустку, чим порушив вимоги діючого законодавства, що регулює порядок звільнення працівника з займаної посади. Відтак, підприємством відповідача в день звільнення не було проведено повний розрахунок відповідно до положень Кодексу законів про працю України, а при пред`явленні позивачем вимоги до відповідача виконати його обов`язок провести розрахунок при звільненні та виплатити компенсацію за не використану відпустку, останнім було безпідставно відмовлено у здійсненні цих дій. Додатково зазначає, що відповідно до довідки Пенсійного фонду України за формою ОК-5 та виписок з банківських рахунків позивача, відповідачем нібито було нараховано останній раз заробітну плату позивачу за березень, однак зазначені кошти на його рахунок так і не надходили. Зважаючи на вищевикладене позивач змушений звернутись до суду для зобов`язання відповідача виконати встановлені діючим трудовим законодавством України вимоги та покладені на нього обов`язки щодо проведення розрахунку при звільненні та виплати середній заробіток за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, стягнення моральної шкоди. Не погодившись з позовними вимогами відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив у позові [PERSON] відмовити повністю. В обґрунтування відповідачем було зазначено, що 05.04.2021 року позивача, [PERSON] , було дійсно звільнено за власним бажанням в порядку ст. 38 КЗпП України відповідно до заяви від 01.04.2021 року. У зв`язку із тим, що заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена була неможливістю продовжувати роботу (догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку), власник на підставі ст. 38 КЗпП України повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просив працівник - директор ТОВ «Оздоровчо-Фізкультурний центр кінезітерапії «Здоров`я нації» Зенін Д.А. та працівник [PERSON] дійшли згоди про розірвання трудового договору у строк, про який просив працівник, а саме - 05.04.2021 року. Враховуючи непередбачувані обставини та незаплановане звільнення працівника [PERSON] у строк, про який він просив, директором ТОВ «Оздоровчо-Фізкультурний центр кінезітерапії Здоров`я Нації» Зеніним Д.А. за погодженням із працівником [PERSON] було прийнято рішення про проведення розрахунку з працівником у готівковій формі. Відповідно до чинного законодавства України, виплачувати заробітну плату можна двома способами - готівкою або у безготівковій формі (перераховувати на банківську карту). Враховуючи домовленість про проведення остаточного розрахунку з [PERSON] у готівковій формі, головним бухгалтером ТОВ «Оздоровчо-Фізкультурний центр кінезітерапії «Здоров`я Нації» Дідоренко Т.Ю. та директором [PERSON] було підготовлено готівкою та видано [PERSON] одночасно із видачею трудової книжки відповідно до наказу №07/к-21 від 05.04.2021 року, розрахунку при звільненні, Відомостей на виплату грошових коштів №ВЗП-000001 за березень 2021 року, №ВЗП-000002 за квітень 2021 року, грошові кошти для остаточного розрахунку у розмірі 7339, 52 грн, з них: 4830, 00 грн. згідно з Відомістю на виплату грошей №ВЗП-000001 за березень 2021 року, 2 509,52 грн. згідно з відомістю на виплату грошей №ВЗП-000002 за квітень 2021 року - грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпустки. Факт отримання грошових коштів [PERSON] підтверджується підписами останнього на зазначених відомостях. Враховуючи те, що фактичний розрахунок підтверджується підписом [PERSON] на відомостях про виплату грошових коштів, трудова книжка була видана без затримок, відповідачем було повністю та беззаперечно дотримано вимоги законодавства України, зокрема cт. 47 та cт. 116 Кодексу законів про працю України. Також, позивачем подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якої вказано, що відповідно до п. 2.27. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. № 58 прямо зазначається, що днем звільнення вважається останній день роботи. Так, відповідно до положень чинного законодавства відповідач повинен розрахуватись з позивачем у останній робочий день, виплативши усі суми, що належать робітнику, а саме: заробітну плату за відпрацьовані робочі дні за квітень 2021 року; компенсацію за невикористану відпустку за весь час роботи. Тобто, у відомість на виплату грошових коштів № ВЗП-000002 за квітень 2021 року увійшли усі вищевказані виплати, а саме компенсація за невикористану відпустку за весь час роботи у розмірі 2 542,12 грн. та заробітну плату за відпрацьовані робочі дні за квітень 2021 року, суму якої у розрахунку при звільненні не надано. Загальна сума виплати за вищевказаною відомістю за квітень 2021 року становить 2 509,52 грн. Позивач наголошує увагу суду, що відповідач неповністю розрахувався при звільненні позивача відповідно до наступного розрахунку. Отже, сума до виплати заробітної плати за квітень 2021 року становить 463,11 грн. (2 509,52-2 046,41 = 463,11), а розмір заробітної плати до нарахування становить 575,29 грн. (463,11 + ПДФО та Військовий збір, а саме 463,11/0,805=575,29). Відповідно до наказу ТзОВ "Оздоровчо-Фізкультурний центр кінезітерапії "Здоров`я Нації" №83/к-20 від 28 серпня 2020 року [PERSON] встановлено шестиденну робочу неділю. Кількість робочих днів у квітні 2021 року, відповідно до календарю, становить 26 днів. Тому, середня заробітна плата за квітень 2021 року становить 230,77 грн. (6 000/26=230,77). Оскільки, позивач відпрацював у квітні 2021 року чотири робочі дні (01, 02, 03 та 05 квітня) то розмір заробітної плати до нарахування за квітень 2021 року становить 923,08 грн. (230,77*4=923,08), а до сплати - 743,08 грн. (923,08-19,5%=743,08). Отже, відповідач при звільненні позивача повинен був виплатити останньому заробітну плату за відпрацьовані чотири робочі дні за квітень 2021 року у розмірі 743,08 грн. та - компенсацію за невикористану відпустку за весь час роботи у розмірі 2 046,41 грн., а загалом - 2789,49 грн., а фактично виплачено 2 509,52 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі, пояснив, що з розрахунком, який надано відповідачем до суду, він не згоден. В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в позовних вимогах в повному обсязі. Заслухавши сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають по наступним підставам. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] , [INFO] , працював з 28.08.2020 року по 05.04.2021 року на Товаристві з обмеженню відповідальністю «Оздоровчо-фізкультурний центр кінезітерапії «Здоров`я нації» на посаді помічника фахівця з фізичної реабілітації, що підтверджується копією трудової книжки наявною в матеріалах справи (а.с. 8). Вказані обставини сторонами не оспорюються. Згідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Частиною третьою ст. 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Так, відповідно до наказу №07/к-21 від 05.04.2021 року (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) вирішено звільнити 05 квітня 2021 року [PERSON] помічника фахівця з фізичної реабілітації за власним бажанням, по догляду за хворим членом сім`ї, згідно ст. 38 КЗпПУ (заява від 01.04.2021 року). Факт ознайомлення позивача з наказом від 05.04.2021 року свідчить його підпис на цьому наказі (а.с. 75). Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Як вбачається із матеріалів справи, в ній не має відомостей, що на момент припинення трудового договору - 05.04.2021 року, відповідачем невиконанно законодавства про працю (в т.ч. в наказі про припинення трудового договору, позивачем не було зроблено не яких поміток про нездійснення відповідачем повного розрахунку, тощо), а саме, що відповідачем не здійснено всіх належних розрахунків згідно вимог ст. 116 КЗпП України. У відповіді на відзив, позивач вказує, що відповідач при звільненні повинен був виплатити позивачу заробітну плату за відпрацьовані чотири робочі дні за квітень 2021 року у розмірі 743,08 грн. та компенсацію за невикористану відпустку за весь час роботи у розмірі 2\~046,41 грн., а загалом 2789,49 грн., а фактично виплачено 2\~509,52 грн. Проте, згідно відомостей на виплату грошей: №ВЗП-000001 за березень 2021 року, №ВЗП-000002 за квітень 2021 року, вбачається що [PERSON] отримав нарочно грошові кошти 05 квітня 2021 року у загальній сумі 7339,52 грн., що підтверджується його особистим підписом на вказаних відомостях (а.с. 53-54). Ніяких заперечень, щодо розміру позивач у відомостях №ВЗП-000001 за березень 2021 року (сума 4830,00 грн.), №ВЗП-000002 за квітень 2021 року (сума 2509,52 грн.) не зазначив. Судом встановлено, що в день звільнення позивача [PERSON] відповідач виплатив належні йому суми. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно же з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Представник позивача, який не згоден з розрахунком відповідача щодо заборгованості по виплаті заробітної плати мав право на призначення експертизи для вирішення даного питання. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову [PERSON] , і відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходить із того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі за березень-квітень 2021 року, а тому і підстав вважати порушеними його трудові права на час розгляду справи немає, і за вказаних обставин у задоволенні позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оздоровчо-фізкультурний центр кінезітерапії «Здоров`я нації» про зобов`язання провести розрахунок при звільнені, виплатити середній заробіток за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, грошову компенсацію за невикористану відпустку та стягнення моральної шкоди необхідно відмовити у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed