Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

31.08.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, яким позивався до Київської міської ради, третя особа [PERSON] . В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що [INFO] помер його батько [PERSON] .. Після смерті його батька, [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на кооперативну квартиру загальною площею 59,3 кв.м., житловою площею 30,0 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , що належала померлому як члену Житлово-будівельного кооперативу Житлово-Будівельний кооператив «Молодіжний - 16». Його батько [PERSON] набув права власності на вказану квартиру шляхом виплати всіх пайових внесків, що підтверджується довідкою, виданою ЖБК «Молодіжний - 16» від 02.06.2021 року, про те, що [PERSON] був членом ЖБК «Молодіжний - 16» та сплатив повну вартість квартири, проте свідоцтва про право власності на спірну квартиру за життя не одержав, а одержав ордер на житлове приміщення від 04.09.1986. 16.07.2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравець Н.В. відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини відсутності правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності на спадкове майно. Оскільки, у інший спосіб позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права, останній просить визнати за ним право власності на майно, що входить до складу спадщини в судовому порядку. З урахуванням викладеного, просив суд визнати за ним - [PERSON] право власності на спадкове майно, а саме на квартиру за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON] 15.10.2021 року відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження. 22.02.2021 року до суду надійшов відзив на позов від відповідача - Київської міської ради. Як видно зі змісту відзиву на позов, Київська міська рада, не заперечує зазначені позивачем підстави для позову, а відтак і не заперечує щодо його задоволення, однак просить звільнити Київську міську раду від обов`язку відшкодування позивачу понесених ним судових витрат при зверненні досуду з тих підстав, що Київською міською радою не порушувалися законні права та інтереси позивача. Третя особа [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про перебування справи за позовом [PERSON] до Київської міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, не скористалася правом подачі пояснень на позов або ж звернутися до суду з зустрічними позовними вимогами, з будь-якими клопотаннями пов`язаними з підготовкою справи до судового розгляду до суду не зверталася. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22 лютого 2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Учасники справи в судове засідання для розгляду справи по суті не з`явилися. Представник позивача та представник відповідача просили розглянути справу за їх відсутності. Третя особа [PERSON] , будучи належним чином повідомленою в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталась. З огляду на викладене, суд визнав за можливе розглянути справу за позовом [PERSON] до Київської міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, третя особа [PERSON] за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Правилами статтей 12,13 ЦПК України встановлено, що: цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до правил статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суду, суд вирішує серед іншого і питання, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма права підлягає застосуванню до цих правовідносин. При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 10.01.2020 року серії [NUMBER] виданого Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с.11). За даними свідоцтва про народження позивача у справі [PERSON] , який народився [INFO] , його батьком є - [PERSON] . Свідоцтво серії [NUMBER] було видано 06 вересня 1996 року відділом реєстрації актів громадянського стану Московського району міста Києва. (а.с.10). Судом встановлено, що після смерті [INFO] [PERSON] , його син - позивач у справі [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравець Наталії Володимирівни з заявою про прийняття спадщини. 09.11.2020 року приватним нотаріусом КМНО Кравець Н.В. було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , а саме на автомобіль марки, моделі САЗ 3507 р.н. [NUMBER] (а.с.12). 16.07.2021 постановою приватного нотаріуса КМНО Кравець Н.В. відмовила [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на кооперативну квартиру загальною площею 59,3 кв.м., житловою площею 30,0 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , що належала померлому як члену Житлово-будівельного кооперативу Житлово-Будівельний кооператив «Молодіжний - 16» з причини відсутності правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності на спадкове майно. (а.с.15-16). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Правилами ст. 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, що встановлено ст. 1270 ЦК України. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцм, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Законом встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ст.1258 ЦК України). Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попердньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1269 цього Кодексу. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на квартиру за адресою, [ADDRESS] не зареєстровано. За даними довідки №11 виданої 02.06.2021 року ЖБК «Молодіжний - 16», [PERSON] був членом Житлово-Будівельний кооператив «Молодіжний - 16» та власником квартири [ADDRESS] . Сума пайового внеску за квартиру в розмірі 11 673 крб. 00 коп. сплачена 24 грудня 1992 року в повному обсязі. Звертаючись до суду з позовом, позивач стверджував, що його батько [PERSON] , за життя не зареєстрував своє право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] у визначений законом спосіб. Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», а саме у пункті 8 - у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем належними та достатніми доказами доведено, що квартира [ADDRESS] , входить до складу спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ст.1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відмова у видачі Свідоцтва про право на спадщину, за законом порушує права позивача на оформлення своїх спадкових прав і здійснення відповідної реєстрації цього права у визначений чинним законодавством спосіб. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази з огляду на їх належність, допустимість і достатність, зважаючи на те, що у інший спосіб позивач позбавлений права оформити свої спадкові права на спадщину, до складу якої входить квартира [ADDRESS] , суд вважає, що вимоги є обґрунтованими, доведеними в ході судового розгляду, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а питання щодо повернення позивачу понесених судових витрат при зверненні до суду з позовом відповідно до правил статті 141 ЦПК України не вирішується судом, оскільки позивач не просив про це суд. На підставі викладеного,

Outcome: approved