Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-21 00:00:00

16 червня 2022 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 травня 1991 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Сімейне життя у них не склалося. У них з відповідачем різні погляди на життя та відсутні спільні інтереси та взаєморозуміння. Між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного. З січня 2020 року вони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть сімейне життя та спільне господарство. На думку позивача, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, примирення та збереження шлюбу неможливе, так як суперечить її інтересам.\~ Тому позивач просила їх шлюб розірвати. Після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, ухвалою від 24.06.2022 року позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак\~ подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позову наполягає /а.с.12/. Тому справа розглянута у відсутність позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Відповідачу направлялася судова повістка про виклик в судове засідання за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, як передбачено п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, однак до суду повернувся конверт з довідкою Укрпошти: «адресат відсутній за вказаною адресою» /а.с.18/. При цьому ч.1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Крім того, так як за інформацією, наданою Окнянською селищною радою Подільського району Одеської області, [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] , однак фактично за вказаною адресою тривалий час (близько 5 років) не проживає та, за даними Федосіївського старостинського округу, знаходиться на території російської федерації, тобто фактичне його місце проживання невідоме, то виклик [PERSON] в судове засідання судом також здійснювався шляхом публікації оголошення про виклик на офіційному веб-порталі судової влади України на сторінці Красноокнянського районного суду Одеської області /а.с.17/. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, однак\~ в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Тому відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, суд визнає причини неявки відповідача в судове засідання неповажними і тому справа розглянута у його відсутність. Судом були\~ встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 04 травня 1991 року Виконавчим комітетом Федосіївської сільської ради Красноокнянського району Одеської області, актовий запис №3 /а.с.8/. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Як вбачається з копії свідоцтва про зміну імені, в подальшому 26 липня 2016 року [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » /а.с.9/. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання\~\~ шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей,\~\~ що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 1 статті 110 СК України встановлено право одного з подружжя на пред`явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином забезпечується принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження та під час\~ розірвання шлюбу. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Судом встановлено, що протягом тривалого часу сторони не намагалися відновити сімейні стосунки, з січня 2020 року не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільне господарство. На думку позивача, примирення та збереження сім`ї неможливе. Тому суд прийшов до висновку, що збереження сім`ї суперечить інтересам позивача та, згідно зі ст.112 СК України, позов підлягає задоволенню і шлюб слід розірвати. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші\~\~ судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати.

Outcome: approved