Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить розірвати шлюб, зареєстрований між ними 07 січня 1983 року у Відділі ЗАГС Міськвиконкому м. Запоріжжя, актовий запис № 08. Позов обґрунтовує тим, що від вказаного шлюбу у них неповнолітніх дітей немає, але відповідач в добровільному порядку звернутись до органів ДРАЦС не бажає, тому вона вимушена звернутись з відповідним позовом до суду. Також зазначила, що шлюбні відносини між нею та відповідачем фактично припинені вже чотири роки. Спільне господарство не ведеться через втрату почуття взаємної любові і поваги, відсутність взаєморозуміння, часті сварки. Фактично шлюб та ведення спільного господарства припинено. Примирення сторін вважає неможливим. Ухвалою від 01.07.2022 відкрите провадження у справі, справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач відзив на позов не подав. З клопотанням про надання часу для примирення до суду не звертався. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги, категорично наполягала на розірванні шлюбу, оскільки вважає, що примирення між нею та відповідачем не можливе взагалі. Просила шлюб розірвати. Суду пояснила, що багато років вони проживали як сусіди, не спілкувались, постійні сварки та приниження. Останнім часом разом не проживають, відповідач не пускає її до їх спільної квартири, в результаті чого вона вимушена була звернутись до поліції. З початку війні проживає з мамою в гуртожитку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти обставин, викладених у позові, зазначивши суду, що позовна заява повністю ґрунтується на брехні, що з 2015р. вони разом не проживають, що він неодноразово пропанував розлучитись з відповідачкою в органах ДРАЦСу, однак остання була проти. Заперечує проти сплати судового збору. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши позовну заяву, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 07 січня 1983 року сторони уклали шлюб, який було зареєстровано у Відділі ЗАГС Міськвиконкому м. Запоріжжя, актовий запис № 08, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 07.01.1983. З пояснень позивачки, проти яких не заперечував відповідач, неповнолітніх дітей у сторін немає. Вказана обставина визнається сторонами, а тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Спільне життя сторін не склалося, у зв`язку з втратою почуття любові, відсутністю взаєморозуміння та взаємоповаги між ними, різними поглядами на сімейне життя. На теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, яка категорично не бажає збереження шлюбу, на розірванні якого наполягає. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до вимог статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їх дитини, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (стаття 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до її шлюбу, що є неприпустимим. Суд, вирішуючи справу про розірвання шлюбу, перш за все виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з даним позовом. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Одночасно згідно із статтею 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Відповідачем по справі не було подано клопотання про надання строку на примирення, правом на відзив останній також не скористався. В судовому засіданні взагалі не обґрунтував підстави щодо відмови в задоволенні позову, лише зазначив, що позов написаний на брехні, тому він його не визнає. Отже, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Приймаючи до уваги те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу категорично заперечуючи проти його збереження, суд приходить до висновку про задоволення позову, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Висновки суду узгоджуються з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного суду Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.01.2020 (справа №200/952/18). Згідно зі статтею 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд дійшов висновку про необхідність залишення позивачці шлюбного прізвища « [PERSON] », оскільки в судовому засіданні остання просила суд залишити шлюбне прізвище. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати позивачки по сплаті судового збору в сумі 992,40 гривні повинні бути стягнуті на її користь з відповідача.

Outcome: approved