Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Попова К.Р. звернувся до суду з позовом до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» про стягнення моральної шкоди в розмірі 100\~000 грн.,спричиненої внаслідок професійного захворювання. Позовна заява вмотивована тим, що позивач має загальний стаж 32 роки 05 місяців. Згідно із записами у трудовій книжці, позивач працював у шкідливих умовах: 15 років 10 місяців монтером колії в ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «ЗАПОРІЖСТАЛЬ». Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 05 березня 2021 року [PERSON] працював монтером колії на ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ», де зазнав впливу шкідливих виробничих факторів, а саме: - вібрації локальної 118,4-125,9 дБ при ГДР 112 дБ; - шуму 89,5-93,0 дБА при ГДР 80 дБА; - кремнію діоксину кристалічного з вмістом в пилу 8,71-21,73 мг/м3 при ГДК 4,0 мг/м3. Відповідно Висновку Центральної лікарсько-експертної комісії (ЦЛЕК) ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національного Академії медичних наук України» від 10.02.2021 року № 5/117 про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) позивачу було встановлено основне професійне захворювання: вібраційна хвороба ІІ ст. (Вегетосенсорна полі невропатія верхніх кінцівок в поєднанні з дефартрозом Іст. міжфалангових, пясткофалангових, променевозапясткових суглобів та дефартрозом ліктьових суглобів Іст.); хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість помірного ступеню (ІІІ ст. за класифікацією [PERSON] та [PERSON] ); хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. Супутнім діагнозом є ІХС, дифузний кардіосклероз (постійна форма фібриляції передсердь, тахісистолічний варіант). Гіпертонічна хвороба ІІ ст., ризик 3, СН І ст. Цукровий діабет, тип 2, середньої важкості, компенсований, сечокам`яна хвороба, хронічна вертеброгеннацервікотораколюмбалгія. Згідно довідки про ступінь втрати професійної працездатності 60% (шістдесят відсотків), а також встановлена третя група інвалідності безстроково. У відзиві на позовну заяву представник ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» проти позовних вимог заперечував в повному обсязі з тих мотивів, що протягом роботи позивача та на момент його звільнення з роботи, відсутні будь-які докази наявності в нього професійного захворювання. В процесі трудової діяльності позивач забезпечувався санітарно - побутовими приміщеннями, спецодягом, спецвзуттям та іншими засобами індивідуального захисту відповідно до галузевих норм. Протягом роботи позивача на підприємстві відсутні докази наявності професійного захворювання, відповідач отримував відповідні медичні висновки про придатність позивача для виконання дорученої йому роботи, не мав жодних правових підстав для відсторонення позивача від роботи в зв`язку з невідповідністю його виконуваній роботі за станом здоров`я. Позивач, працюючи у відповідача проходив періодичний медичний огляд, згідно з яким був визнаний придатним за професією. Скарг на стан здоров`я з боку позивача не надходило. Також відповідач не погоджується з порядком і розміром визначення позивачем суми моральної шкоди в розмірі 100\~000 грн., та розрахунком податку. Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просить позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити, з підстав наведених у відзиві, вважають, що факт спричинення моральної шкоди необхідно довести і позивачем взагалі не доведений розмір відшкодування нібито завданої моральної шкоди внаслідок дій відповідачів. Вислухавши пояснення учасників провадження, розглянувши матеріали провадження, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до наступних висновків. Згідно з\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст.\~76,\~77,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-якідані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. За вимогами\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Судом встановлено, що позивач [PERSON] має загальний стаж 32 роки 05 місяців. Згідно із записами у трудовій книжці, позивач працював у шкідливих умовах: 15 років 10 місяців монтером колії в ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «ЗАПОРІЖСТАЛЬ». Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 05 березня 2021 року [PERSON] працював монтером колії на ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ», де зазнав впливу шкідливих виробничих факторів, а саме: - вібрації локальної 118,4-125,9 дБ при ГДР 112 дБ; - шуму 89,5-93,0 дБА при ГДР 80 дБА; - кремнію діоксину кристалічного з вмістом в пилу 8,71-21,73 мг/м3 при ГДК 4,0 мг/м3. Відповідно Висновку Центральної лікарсько-експертної комісії (ЦЛЕК) ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національного Академії медичних наук України» від 10.02.2021 року №5/117 про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) позивачу було встановлено основне професійне захворювання: вібраційна хвороба ІІ ст. (Вегетосенсорна полі невропатія верхніх кінцівок в поєднанні з дефартрозом Іст. міжфалангових, пясткофалангових, променевозапясткових суглобів та дефартрозом ліктьових суглобів Іст.); хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість помірного ступеню (ІІІ ст. за класифікацією [PERSON] та [PERSON] ); хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. Супутнім діагнозом є ІХС, дифузний кардіосклероз (постійна форма фібриляції передсердь, тахісистолічний варіант). Гіпертонічна хвороба ІІ ст., ризик 3 , СН І ст. Цукровий діабет, тип 2, середньої важкості, компенсований, сечокам`яна хвороба, хронічна вертеброгеннацервікотораколюмбалгія. Згідно довідки про ступінь втрати професійної працездатності 60% (шістдесят відсотків), а також встановлена третя група інвалідності безстроково. Згідно рекомендацій та режиму хворого, зазначені у Виписці із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, [PERSON] протипоказана тяжка фізична праця, статико-динамічні навантаження. Спостереження та лікування у профпатолога, невролога, пульманолога, сімейного лікаря, лора за місцем проживання. Курси відновлюю чого лікування. Санаторно-курортне лікування. Відповідно до\~статті 43 Конституції України\~кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Статтею 153 Кодексу Законів про працю України\~встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу. Згідно\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці»\~роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. За ч.8\~ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень\~Цивільного кодексу України\~та\~Кодексу законів про працю України. Відповідно до вимог\~ст.173 Кодексу законів про працю України\~(далі \~КЗпП України) шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Положеннями\~статті 29 КЗпП України\~встановлено, що до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. В самій нормі вже передбачена наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих умов праці, яке власником ще не усунуто. Тобто існує обов`язок власника на вдосконалення та модернізацію в подальшому робочого місця прийнятого працівника, що дасть можливість усунути ті небезпечні та шкідливі речовини, які негативно впливають на стан здоров`я працівника. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до\~ст. 1168 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.\~Згідно ст.\~23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.\~Моральні страждання, як правило, виявляються у відчуттях страху, сорому, приниження, переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також в інших, несприятливих для людини випадках психологічного дискомфорту. Отже, під поняттям «моральна шкода» охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. Фізичні страждання\~це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина.\~Суд наголошує, що моральна, і фізична шкода після нанесення, по суті є непоправними і не завжди можуть бути відшкодовані. Неможливо відшкодувати (визначити еквівалент) втрати здоров`я, неможливо відшкодувати почуття страху, відчуття болю. При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину фізичних і моральних страждань, та суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів. Глибина переживань, викликаних ушкодженням здоров`я, ставиться в залежність від самої особи, тому призначення компенсації моральної шкоди полягає і в тому, аби певною мірою відновити втрату щастя особи і можливості насолоджуватися життям тепер і в майбутньому. У п.4.1рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004р. №1-рп/2004Про офіційне тлумачення положення частини 3 статті 34\~Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Згідно з п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст.\~237-1\~КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Європейський суд у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року зазначив, що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави. У даному контексті доречно також зазначити рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» (2004): «Суд вважає, що заявник може вважатися таким, що зазнав моральних страждань у результаті встановлених порушень, і ці страждання не можуть бути компенсовані лише констатацією порушення». Оцінивши обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає встановленим та доведеним, що хронічні професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли звини ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» внаслідок допущеного перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує обставини, які мають суттєве значення: характер, глибину і обсяг фізичних та душевних страждань, яких [PERSON] постійно зазнає у зв`язку із хронічними професійними хворобами, відсоток втрати працездатності (60 %), тяжкість ушкоджень здоров`ю (3 група інвалідності), вимушених змін його життєвих умов, час та зусилля, необхідних для відновлення попереднього стану. Вказаний вище висновок узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) у постанові від 23.01.2019 року у справі № 210/2104/16-ц (провадження № 14-597цс18) та у постанові від 20.11.2019 року у справі № 210/3177/17 (провадження № 14-288цс19). Визначаючи розмір моральної шкоди, судом враховано конституційну значимість здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, беручи до уваги конкретні обставини справи, тяжкість ушкодження здоров`я, рівень фізичного болю під час її заподіяння, ступінь втрати професійної працездатності, пов`язані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, суд приходить до висновку, що належним розміром відшкодування моральної шкоди [PERSON] та достатньою сатисфакцією зазначених моральних страждань є 40000,00 грн. Що стосується оподаткування, то слід зазначити наступне. Починаючи з 23 травня 2020 набрали чинності зміни до п.п. 164.2.14 а) ст. 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди, внесені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16.01.2020 № 466-ІХ. Так, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: - сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Таким чином, з 23.05.2020 звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного (податкового) року (у 2022 році 26000 грн.), або у розмірі, визначеному законом. З урахуванням вищевикладеного сума воєнного збору має складати (40\~000 26000) х 1,5% = 210, 00 грн.; податок на доходи з фізичних осіб (40 000-26 000)х 18% = 2520, 00 грн. Верховний Суд у постанові від 25.07.2018р. у справі № 180/683/13-ц визнав незаконним оподаткування суми відшкодування моральної шкоди, стягнутої за рішенням суду, зазначивши, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, підлягають оподаткуванню, крім сум, які за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податків унаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю. В зв`язку з цим потрібно враховувати, що після змін до\~пп. 164.2.14ПКУзгідноЗакону № 466-IX, які діють із 23.05.2020 року, до оподаткованого доходу включаютьдохід у виглядівідшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди,\~крім сум, що за рішенням суду спрямовують на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Вказане свідчить на користь працівника, якому за рішенням суду відшкодовується майнова та немайнова шкода, спричинена його здоров`ю, з якої не відраховується податок на доходи фізичних осіб та військовий збір. Крім того, на підставі\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі, передбаченому\~Законом України «Про судовий збір», пропорційно задоволеній частини заявлених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial