Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-24 00:00:00

[PERSON] в особі уповноваженого представника (надалі «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі «Відповідач») про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] у розмірі 3000,00 грн., але не менше одного прожиткового мінімуму доходів громадян для непрацездатних осіб щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду. Позовні вимоги мотивовано тим, що під час перебування у шлюбі з Відповідачем [PERSON] внаслідок хвороби встановлено другу групу інвалідності, у зв`язку з чим, не маючи фізичної можливості працювати та забезпечувати себе, Позивач має право на утримання від колишнього чоловіка [PERSON] , який в добровільному порядку матеріальної допомоги їй не надає. Як зазначено представником Позивача в позовній заяві, на даний момент Відповідач не мА на утримання непрацездатних батьків чи малолітніх дітей, отже, на її думку, він має змогу сплачувати кошти на утримання колишньої дружини. В судовому засіданні Позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представником Відповідача [PERSON] , на адресу суду подано Відзив на позов, в якому вона заперечила проти позову та просила відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у даному відзиві. Зокрема, заперечуючи проти позовних вимог, представник Відповідача у відзиві на позов покликається на те, що у Відповідача відсутні джерела доходу, так як він не працевлаштований, а також має проблеми зі здоров`ям, лікування яких потребує значних матеріальних витрат. Таким чином, на думку представника Відповідача, у [PERSON] відсутня можливість надавати утримання колишній дружині. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили, просили відмовити в їх задоволенні. Свідок [PERSON] , яка є рідною сестрою Відповідача, в судовому засіданні пояснила, що на даний час її брат [PERSON] є безробітним, у зв`язку з проблемами зі здоров`ям, і йому протипоказані фізичні навантаження та фізична праця. Вона, як рідна сестра, іноді матеріально допомагає Відповідачу коштами. Заслухавши доводи учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі (Свідоцтво серії [NUMBER] від 09.08.1996 року), який Рішенням Івано-Франківського міського суду від 07 вересня 2020 року у справі №344/9848/20 (набрало законної сили 07.10.2020 року) розірвано. Від шлюбу у сторін є син [PERSON] , [INFO] , який на даний час є повнолітнім. За час перебування у шлюбі Позивачу [PERSON] 19.04.2005 року було встановлено третю групу інвалідності, а в подальшому з 01.12.2019 року другу групу інвалідності по загальному захворюванню без переогляду (а.с.16, 22). В матеріалах справи міститься виписка з історії хвороби №4420 протокол операції від 30.07.2012 року (а.с.17), виписка з історії хвороби №4420 від 20.08.2012 року (а.с.18), діагностичний висновок МРТ голови + контраст від 05.03.2015 року (а.с.19), Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №7473 (а.с.20), Виписка з медичної карти Відділення судинної неврології №1673017 (а.с.21), Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №140 (а.с.23), які свідчать про те, що Позивач вже протягом тривалого періоду часу має значні проблеми зі здоров`ям, їй проводилося хірургічне втручання. Пенсійним фондом України призначено виплату Позивачу пенсії по інвалідності 2 гр., загальне захворювання (пенсійне посвідчення № [NUMBER] від 19.02.2019 року (а.с.15). Посилаючись на вищевказані обставини, Позивач звернулася о суду з позовом до Відповідача про стягнення з нього на її користь коштів на утримання її, як непрацездатної дружини. За положеннями частин другої-четвертої статі 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу (частини перша, друга статті 76 СК України). Частинами першою, другою статті 77 СК України передбачено, що утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви (частина перша статті 79 СК України). За приписами частин першої та другої статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що\~ аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15. При цьому, Суд зауважує, що умовою стягнення з другого з подружжя утримання на непрацездатного члена подружжя є наявність у нього можливості надавати таку допомогу. Так, з матеріалів справи Судом встановлено, що [PERSON] встановлено 2-гу групу інвалідності та призначено їй пенсію по інвалідності. Згідно Довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ОР 926160820934 БАНК 50046/17) від 25.03.2022 року (а.с.121) розмір пенсії по інвалідності [PERSON] за період вересень 2021 грудень 2021 року становив по 2 200,00 грн. щомісячно. З даним цивільним позовом Позивач звернулася до суду в жовтні 2021 року. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» для осіб, які втратили працездатність, встановлено наступний розмір прожиткового мінімуму: з 1 січня 1769 гривень, з 1 липня 1854 гривні, з 1 грудня 1934 гривні. Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» для осіб, які втратили працездатність, встановлено наступний розмір прожиткового мінімуму: з 1 січня 1934 гривні, з 1 липня 2027 гривень, з 1 грудня 2093 гривні. Отже, Судом встановлено,що [PERSON] отримує пенсію по інвалідності в розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України (оскільки розмір пенсії у 2200,00 грн. перевищує встановлений як станом на час звернення до суду, так і станом на даний час розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність). Докази на підтвердження того, що станом на час розгляду справи розмір пенсії по інвалідності Позивача зменшився від розміру 2200,00 грн. в матеріалах справи відсутні, і сторона Позивача на такі обставини не посилалася. Крім того, Суд зауважує на тому, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що Відповідач [PERSON] має можливість надавати допомогу на утримання колишній дружині, оскільки відповідно до Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків (а.с.49) стосовно [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , відсутня інформація про доходи. Докази на підтвердження його працевлаштування за кордоном, як про це стверджувала представник Позивача, у матеріалах справи відсутні. При цьому, станом на час розгляду справи Відповідач перебуває в Україні. Посилання представника Позивача у позовній заяві на факт відсутності на утриманні Відповідача непрацездатних батьків чи малолітніх дітей, як на підставу висновку про його спроможність надавати утримання Позивачу, є безпідставними, оскільки відсутність утриманців не є тотожним наявності доходу і не свідчить про таке. Крім того, представником Відповідача надано суду медичні документи (а.с.50-53), які підтверджують наявність у [PERSON] проблем зі здоров`ям та необхідність оперативного втручання. Враховуючи вищевикладене, Суд зауважує, що Позивачем не доведено передбачених статтею 75 Сімейного кодексу України підстав для стягнення з Відповідача коштів на її утримання. При цьому Суд звертає увагу на те, що частиною 1\~ статті 202 СК України на повнолітніх дочку, сина покладено обов`язок утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Статтею ж 203 Сімейного кодексу України визначено, що дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. В ході розгляду справи Судом також встановлено, та це самостійно визнано Позивачем, що Відповідач [PERSON] разом із повнолітнім сином сторін повністю оплачують комунальні послуги, які надаються до квартири, в якій на даний час проживає [PERSON] . Тобто, фактично Позивач даних витрат не несе взагалі. Враховуючи все вищенаведене в сукупності, Суд дійшов висновку проте, що Позивачем не доведено передбачених статтею 75 СК України підстав для стягнення з Відповідачів коштів на її утримання. Відповідно до ст. 81\~\~ ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, Суд дійшов висновку про те, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що непідлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 75, 76, 77, 9, 80, 202, 203,

Outcome: dismissed