Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2019 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 14.02.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] на користь держави - судовий збір у розмірі 768,40 грн. Рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць, допущено до негайного виконання. В іншій частині позовних вимого відмовлено. 08 листопада 2021 року ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя вищевказане заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду у спрощеному позовному порядку. Позивач у судове засідання не з`явилась. Представником позивача адвокатом Беклеміщевим О.В. надано заяву про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Адвокат також надав суду заяву про уточнення прізвища дитини, оскільки 28.11.2018 року на підставі заяви про зміну прізвища малолітньої дитини на підставі ст. 148 Сімейного кодексу України № 245/16.03-89 від 05.10.2018 року реєстратором Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області змінено прізвище дитини [PERSON] на [PERSON] . Через адвоката Беклеміщева О.В. [PERSON] надав лист-заяву, в якій зазначив, що коли батьки розлучилися йому було 2 роки. У травні поточного року йому виповнилося 17 років. Шість останніх років він взагалі його не чув та не бачив. До 2012 року він взагалі не надавав матері, на його утримання коштів. Починаючи з 2016 до 2018 року [PERSON] платив 1500,00 гривень на місяць. За весь 2019 рік [PERSON] заплатив всього 4500,00 гривень. Відповідач повідомлений про розгляд справи, шляхом надіслання СМС повістки, що підтверджується відповідними довідками, які знаходяться в матеріалах справи. З заявою про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався, причини неявки суду не повідомив. В заяві про перегляд заочного рішення [PERSON] заперечував проти позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів, виходячи з наступного: впродовж 2017-2019 років [PERSON] отримувала від [PERSON] щомісяця регулярний платіж в сумі 1500 гривень. Ця сума була запропонована самою позивачкою ще у 2012 році. Дані обставини підтверджуються даними з відкритого реєстру статистичних даних Національного агентства з питань запобігання корупції, які містять щорічні декларації про доходи державного службовця [PERSON] , відповідно до яких вона отримувала щорічно 18000,00 гривень коштів на утримання дитини від [PERSON] . Сторони не звертались до суду з клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1\~ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В судовому засіданні встановлено, що з 26.06.2004 року по 20.09.2007 року [PERSON] проживала разом з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. [INFO] у позивача та відповідача народилася спільна дитина - син [PERSON] , який проживає з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач належним чином не виконує обов`язки батька по піклуванню та утриманню своєї неповнолітньої дитини. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , 20 вересня 2007 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.11). 09 червня 2012 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.7). [PERSON] 08 травня 2014 року змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] виданим Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції (а.с.8). Рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 25.06.2018 року відповідач [PERSON] позбавлений батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] (а.с.16-20). У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 121 Сімейного кодексу України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походження дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно частини другої\~статті 51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3\~ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Запоріжжя від 03.06.2005року, батьком неповнолітнього [PERSON] є [PERSON] , тобто відповідач по справі (а.с.10). Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та згідно зі ст. 181 СК України одним із способів виконання батьками свого обов`язку щодо утримання дитини є стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), які присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 27 Конвенції «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР № 789 ХІІ від 27.02.91 року, передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При визначенні величини аліментного платежу суд враховує, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст. 180 СК України про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Згідно ст.ст.\~12,\~81 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2019 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 14.02.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] на користь держави - судовий збір у розмірі 768,40 грн. Рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць, допущено до негайного виконання. В іншій частині позовних вимого відмовлено (а.с.32-33). 08 листопада 2021 року ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя вищевказане заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду у спрощеному позовному порядку. 28.11.2018 року на підставі заяви про зміну прізвища малолітньої дитини на підставі ст. 148 Сімейного кодексу України № 245/16.03-89 від 05.10.2018 року реєстратором Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області змінено прізвище дитини [PERSON] на [PERSON] . З моменту скасування заочного рішення відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] . Надані відповідачем виписки з карткового рахунку з регулярними платежами на користь [PERSON] , суд до уваги не приймає, оскільки вказані платежі не свідчать про сплату аліментів на утримання сина за домовленістю батьків. Судом не встановленого того факту, що сторони домовилися про добровільну сплату аліментів на утримання сина. Відповідно до п. п. 3 п. 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Доказів, що свідчили б про відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина, у спростування зазначеного позивачем, відповідачем суду не надано. Скасування заочного рішення не відміняє правила щодо строку, з якого присуджуються аліменти, встановленого\~ст. 191 СК України. Ні\~Сімейний кодекс України, ні\~Цивільний процесуальний Кодекс України\~не містять норм, які б вказували на те, що у разі скасування заочного рішення аліменти стягуються з дня скасування заочного рішення. Та обставина, що за заочним рішенням суду було відкрито виконавче провадження також не змінює строк, з якого присуджуються аліменти, оскільки у разі виконання боржником рішення, яке надалі було скасоване судом, розмір платежів, здійснених боржником, враховується при виконанні даного рішення. З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання [PERSON] до досягнення ним повноліття починаючи з дня подання заяви до суду. \~ \~ \~ \~ З приводу позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час, суд зазначає наступне. Звернувшись до суду 14.02.2019 року, позивач просить стягувати аліменти за минулий період з червня 2016 року. Відповідно до вимог ст. 191 СК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. При цьому, 03.07.2018 року до ч. 2 ст. 191 СК України були внесені зміни на підставі Закону №2475-VIII від 03.07.2018 року, згідно з якими аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Згідно з частиною 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7). Враховуючи, що ч. 2 ст. 191 СК України в редакції Закону № 2475-VIII від 03.07.2018, який набрав чинності 28.08.2018 року, посилює відповідальність відповідача, то вказані положення в редакції Закону №2475-VIII від 03.07.2018 не підлягають застосуванню до цих правовідносин. Разом з тим, ч. 2 ст. 191 СК (як в старій, так і в новій редакції Закону) встановлює, що позивач має надати суду докази: а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; б) ухилення відповідача від надання утримання. Тобто, саме позивач має надати суду докази того, що, вчиняючи дії тим чи іншим способом, відповідач свідомо прагнув ухилитися від виконання обов`язку по утриманню. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що нею вживалися заходи для одержання аліментів з відповідача за період з 01.01.2016 року, проте відповідач ухилитися від виконання обов`язку по утриманню сина. У зв`язку з вищевказаним, вимоги щодо стягнення аліментів за минулий період, тобто за період до звернення до суду з цим позовом задоволенню не підлягають. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК). Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору та позовні вимоги щодо розміру аліментів задоволені, то з відповідача на користь Держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial