Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-24 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася в суд з даним позовом, в якому просить щомісячно стягувати з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. на утримання їх сина [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування поданого позову [PERSON] зазначає, що 20.09.2014 року вони з відповідачем уклали шлюб, який рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 26.06.2019 року було розірвано. [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 30.07.2019 року було присуджено стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їх сина, в розмірі 1500 грн, проте 16.02.2021 року позивачка надала до Бершадського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) заяву про відкликання виконавчого листа, оскільки відповідач обіцяв добровільно сплачувати аліменти. однак свої обіцянки відповідач не виконав та не надає матеріальної допомоги на утримання сина, що і стало причиною звернення позивачки до суду з даним позовом. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 16.03.2022 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Вказаною ухвалою відповідачу запропоновано в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати до суду відзив на позовну заяву, роз`яснено наслідки ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, право пред`явити зустрічний позов. Учасникам справи роз`яснено, що відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Сторонам роз`яснено також, що за клопотанням однієї зі сторін розгляд справи може проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та строки подання такого клопотання. Відповідач, скористався своїм правом на подання відзиву та вказав про часткове визнання позову, а саме просив ухвалити рішення суду яким стягувати з нього на користь позивачки аліменти на утримання їх сина в розмірі 2000 грн. В обгрунтування поданого відзиву зазначив, що приймає участь у матеріальному забезпеченні їх з позивачкою сина та періодично надає кошти позивачці у готівковій формі, купує продукти харчування сину, солодощі, іграшки та одяг, на підтвердження чого надав банківські виписки. Разом з тим, розмір аліментів, у розмірі 3000 грн. на його думку є необгрунтованим, оскільки позивачка не зазначила жодних з обставин, передбачених ст. 182 СК України. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що 20.09.2014 року між сторонами було укладено шлюб, який рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 26.06.2019 року було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] та копією рішення суду. [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Згідно копії виконавчого листа від 30.07.2019 року вбачається, що рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 30.08.2019 року було ухвалено стягувати з відповідача на користь позивачки щомісячно аліменти на утримання їх сина - [PERSON] , [INFO] . З постанови про повернення виконавчого документу стягувачу ВП №59987974 від 16.02.2021 року вбачається, що позивачка, [PERSON] , 16.02.2021 року до відділу подала заяву про відмову від подальшого стягнення аліментів з боржника, вказавши, що немає претензій по сплаті аліментів, в результаті чого виконавчий лист було повернуто стягувачу. Зі змісту позову вбачається, що відповідач добровільно не надає позивачці матеріальної допомоги на утримання їх сина, що і стало причиною звернення до суду з даним позовом. Оцінюючи усі докази, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що полягають у обов`язку матері, батька утримувати неповнолітню дитину. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини. В силу вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття, у спосіб, який визначений ст. 181 СК України. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частинами 2 і 3 статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. (ч. 1 ст. 184 СК України). У силу положень статей 183, 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Згідно з ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, згідно з ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" встановлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, тому суд, з врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, вважає за необхідне задовольнити позов частково, стягувати з відповідача аліменти в розмірі 2500 грн. Задовольняючи позов частково суд враховує стан здоров`я, матеріальне, сімейне становище дитини, відповідача та позивачки, те, що сторони інших осіб на утриманні не мають. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням викладеного суд, задовольняючи позов частково, враховує те, що позивачка, всупереч вимог ст. 81 ЦПК України на підтвердження своїх доводів про працевлаштування відповідача, отримання ним доходів та спроможності сплачувати аліменти в розмірі 3000 грн., не надала належних та допустимих доказів. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору, суд виходить із того, що позивач на підставі п.3 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду про стягнення аліментів на утримання дитини, а тому суд в порядку ч.1 ст.141 ЦПК України має підстави покласти судовий збір на іншу сторону та стягнути із відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 (сорок) копійок. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України у справі суд має підстави допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial