Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про виселення посилаючись на те, що 12.11.2007 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» та в свою чергу ТОВ «ОТП Факторинг Україна», був укладений Кредитний договір № ML-004/395/2007, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 82 243,31 доларів США, який зобов`язався повернути та сплатити відсотки за його користування. За не виконання зобов`язання передбачена пеня в розмірі 1 % від суми боргу за кожний день прострочки. 06.12.2013 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення у справі № 755/26868/13-ц за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами, яким стягнуто борг за Кредитним договором № ML-004/395/2007 від 12.11.2007 року, у розмірі 114 348,80 доларів США, що еквівалентно 913 989,96 грн. (який складається з: борг за кредитом - 80 949,96 доларів США, борг за відсотками - 33 398,84 доларів США) та 3 162 733,70 грн. пені. Постановою Апеляційного суду м. Києва від 22.05.2018 року розмір пені зменшено до 913 989,96 грн. Проте, станом на звернення до суду з даним позовом, заборгованість позичальником не погашена. З метою забезпечення виконання зобов`язання, між Банком та [PERSON] було укладено Догові іпотеки № РML-004/395/2007 від 12.11.2007 року, за умовами якого предметом іпотеки є нерухоме майно - квартира [ADDRESS] . В 2017 році було отримано інформацію щодо зареєстрованих в квартирі осіб, а саме: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Однак, в Договорі іпотеки наявний пункт про те, що в квартирі не проживає та не зареєстровані малолітні та/чи неповнолітні діти, а також будь-які інші особи. Іпотекодевець зобов`язався не реєструвати право проживання третіх осіб без письмової згоди іпотекодержателя. Реєстрація дружин та дитини іпотекодавцем без згоди банку свідчить про створення умов, які можуть перешкоджати виконанню задоволення вимог кредитора за рахунок іпотеки. 13.12.2017 року за № 8028 на адресу позичальника було надіслано цінним листом з описом вимогу про добровільне звільнення квартири. На адресу 13.12.2017 року [PERSON] за № 8027 було надіслано вимогу про добровільне звільнення квартири. Аналогійна вимога надіслана [PERSON] та [PERSON] , як законним представникам малолітнього [PERSON] . До суду представник позивача не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його присутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. До суду відповідачі не з`явились, про день, час та місце розгляду справи сповіщались згідно норм процесуального законодавства. До суду представник третьої особи не з`явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення зареєстровано в Дніпровському районному суді м. Києва 19.11.2018 року. 19.11.2018 року проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями, визначено головуючого суддю - Галагана В.І. Ухвалою від 20.11.2018 року позов залишено без руху. 04.12.2018 року позовна заява повернута позивачу. Постановою Київського апеляційного суду від 20.03.2019 року ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 04.12.2018 року скасована, справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду. 04.04.2019 року здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями, визначено головуючого суддю - Яровенко Н.О. Ухвалою від 08.04.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 17.07.2019 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. 02.10.2019 року постановлено рішення, яким позовні вимоги задоволено частково, звернуто стягнення на предмет іпотеки, в частині виселення відмовлено. Рішення в частині звернення стягнення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню. 20.04.2021 року Київський апеляційний суд виніс постанову, якою апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» залишив без задоволення, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02.10.2019 року залишив без змін. 19.01.2022 року Верховний Суд розглянув касаційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та виніс постанову, якою рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02.10.2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 20.04.2021 року в частині позовних вимог про виселення, і застосування норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» скасував, в цій частині справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. 04.02.2022 року здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями, визначено головуючого суддю - Чех Н.А. В суді встановлено, що 12.11.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № МL-004/395/2007. Згідно з умовами Кредитного договору банк надав позичальнику кредит в сумі 82 243,31 доларів США, де цільовим призначенням кредиту було придбання нерухомого майна, зі сплатою фіксованого відсотку 3,49 % річних. Кредитний договір укладений строком до 12.07.2028 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 12.11.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] укладений Договір іпотеки № PМL-004/395/2007, відповідно до умов якого банку передано в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] . Відповідно до договору іпотеки предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] , та яка належить на праві власності [PERSON] , на підставі Договору купівлі продажу від 12.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Русанюком З.З. за реєстровим № 177к, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 12.11.2007 року за реєстраційним № 2484498, що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 4937857, виданим приватним нотаріусом КМНО Русанюком З.З. За умовами договору іпотеки, а саме п. 1.1 для забезпечення повного і своєчасного виконання боржником боргових зобов`язань, іпотекодавець надає іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . 20.07.2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено Договір про відступлення права вимоги, згідно з яким позивач набув право вимоги за кредитним договором від 12.11.2007 року № ML-004/395/2007 та за Договором іпотеки від 12.11.2007 року № PML-004/395/2007. В силу ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1056-1 ЦК України визначено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтею 575 ЦК України передбачені окремі види застав: іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. За змістом частини 1 ст. 583 ЦК України та частини 2 ст. 11 Закону України «Про іпотеку» заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). При цьому застава (іпотека) завжди є забезпеченням певного узгодженого із заставодавцем (іпотекодавцем) зобов`язання. Законодавством розрізняється застава (іпотека), надана боржником та застава (іпотека), надана третьою особою (майновим поручителем). Стаття 1 Закону України «Про іпотеку» визначає іпотеку як вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За умовами Договору іпотеки, а саме п. 2.1. іпотека за договором іпотеки забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов`язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі, з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом терміну його дії. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Стаття 590 ЦК України передбачає можливість звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», згідно з ч. ч. 1, 2 якої у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Статтею 40 Закону України «Про іпотеку» визначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо: договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку; договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя. Порядок виселення із займаного житлового приміщення передбачений у ст. 109 ЖК України. Згідно норм статті 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті. З матеріалів справи було установлено, що кватира [ADDRESS] , була придбана [PERSON] за рахунок отриманих кредитних коштів. Згідно відповіді Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 22.05.2017 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 13.12.2017 року (вих. № 8028, 8026, 8027) ТОВ «ОТП Факторинг» надіслав [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , законними представниками якого є [PERSON] та [PERSON] вимогу про добровільне звільнення квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності від всіх мешканців у встановлений законом строк (протягом одного місяця з дня отримання даної вимоги). Відповідно до зворотних повідомлень дані вимоги були отримані відповідачами, проте вказані вимоги були залишені без задоволення. Враховуючи установлені обставини та норми законодавства відповідачів слід виселити з квартири [ADDRESS] . Однак, згідно Закону України № 2120-ІХ від 15.03.2022 року до Прикінцевих положень Закону України «Про іпотеку» внесено п. 5-2 де визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону. Положення абзацу першого цього пункту не поширюються на нерухоме майно (нерухомість), оформлене в іпотеку з метою забезпечення виконання зобов`язань за договорами, укладеними після дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», або за договорами, до яких після дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» за погодженням сторін вносилися зміни в частині продовження строків виконання зобов`язань та/або зменшення розміру процентів, штрафних санкцій. Враховуючи норми вказаної статті, виселення відповідачів слід зупинити до усунення обставин, які призвели до зупинення. В частині питання щодо зупинення звернення стягнення на предмет іпотеки (що є процесуальним питанням) судом не вирішується, оскільки дана вимога не була предметом розгляду та має вирішуватися виконавцем згідно діючого законодавства при виконанні рішення суду. Статтею 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно зі статтями 2, 4, 19 ЦПК України завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають, зокрема, з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду порушення має бути реальним стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні відносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держані та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. По даній справі сторона відповідача не надала жодного належного та допустимого доказу на спростування доводів позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved