Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним і скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок та свідоцтва про право особистої власності на забудову та державної реєстрації на них. В позові зазначила, що її батько, [PERSON] , 1888 року народження, був керівником колгоспного двору « [INFO] » за адресою: [ADDRESS] , йому було надано у власність земельну ділянку площею 0, 13 га, сарай та Ѕ частини житлового будинку, збудованого в 1927 році, що знаходиться по [ADDRESS] , в якому він проживав та був зареєстрований до самої смерті, що підтверджується відповіддю Ярмолинецької селищної ради та по господарськими книгами: № 2147, 155, 17 за 1958-1960 рр., № 9, відповіддю від 31.08.2020р. №\~272. З 1928 року по 1998 рік за адресою: [ADDRESS] був зареєстрований її батько, власник будинку [PERSON] , який проживав разом із дружиною, [PERSON] , яка була зареєстрована в домоволодінні по [ADDRESS] згідно погосподарської книги № 2821. Інша частина будинку (1/2) та Ѕ частина сараю, збудованого в 1957 році, згідно по господарської книги належало [PERSON] по [ADDRESS] , тобто будинок по [ADDRESS] , складався з двох частин. 14 листопада 1975 року був оформлений та посвідчений державним нотаріусом Ярмолинецької державної нотаріальної контори Побігушко В.Ф. договір дарування, предметом якого є 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS] , подарований [PERSON] та [PERSON] , що не володіли даним житловим будинком. Договір дарування посвідчений на підставі свідоцтва про право власності на 1/3 частини житлового будинку, яке видано виконкомом Ярмолинецької селищної ради депутатів трудящих Хмельницької області від 21 лютого 1960 року та 15 серпня 1974 року і зареєстровані в ХБТІ 22 лютого 1960 року за № 84 та 15 серпня 1974 року за № 2-84. Проте, згідно погосподарської книги № 24 домоволодіння по [ADDRESS] , рахувалося за її батьком [PERSON] з 1974-1975 р.р., також рахувалася земельна ділянка площею 0, 13 га та сарай, збудований 1922 року. Згідно погосподарської книги № 2821, запис в книзі 250 [PERSON] та [PERSON] належало домоволодіння по [ADDRESS] . Свідоцтво про право на особисту власність на житловий будинок від 15 серпня 1974 року на 1/3 частини житлового будинку, який належав колгоспному двору, голові колгоспного двору [PERSON] , видане на підставі рішення виконкому Ярмолинецького посилкового совета депутатів трудящих № 97 від 25 липня 1974 року. [PERSON] ніколи не була головою колгоспного двору, головою колгоспного двору був її батько, [PERSON] з 1963 року. Її мати проживала в домоволодінні разом з її батьком по [ADDRESS] , тому і не була власником домоволодіння по [ADDRESS] . Також зазначає, що рішення виконкому Ярмолинецької селищної ради від 21.02.1960р. та 15.08.1974р передані до архівного відділу Ярмолинецької районної державної адміністрації, рішення виконкому Ярмолинецької селищної ради від 25.07.1974р. № 97 та рішення від 10.02.1960р. передані до архівного відділу Ярмолинецької районної державної адміністрації, рішення про зміну чи упорядкування номера будинку по [ADDRESS] із 1953-1990 років передані до архівного відділу Ярмолинецьткої районної державної адміністрації. Документи постійного зберігання Ярмолинецької селищної ради Ярмолинецького району Хмельницької області знаходяться на зберіганні з 1979 року по 2013 рік, документи за попередні роки передано до Державного архіву Хмельницької області. При перегляді протоколів засідань виконкому Ярмолинецької селищної ради не виявлено. В матеріалах до протоколів засідань виконкому Ярмолинецької селищної ради у рішенні від 26 лютого 1960 року № 4 питання про надання права власності на будинок [PERSON] не значиться. В протоколах засідань виконкому Ярмолинецької селищної ради Хмельницької області за 1974 рік питання про надання права власності на домоволодіння по [ADDRESS] , або по [ADDRESS] не значиться. В протоколах засідань виконкому Ярмолинецької селищної ради за 1973-1974 рр. питання про зміну нумерації будинків по [ADDRESS] не значиться. Вважає, що свідоцтво про право особистої власності на будівництво, 1/3 кожний житлового будинку по [ADDRESS] , яке видане виконкомом Ярмолинецької селищної ради депутатів трудящих Хмельницької області від 21 лютого 1960 року та свідоцтво особистої власності на будівництво від 4 грудня 1959 року, свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок від 15 серпня 1974 року і зареєстровані в ХБТІ 22 лютого 1960 року за № 84 ТА 15 серпня 1974 року № 2-84 [PERSON] та [PERSON] (як голова колгоспного двору) є недійсними та підлягають скасуванню. Дані свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок та свідоцтво про право особистої власності на будівництво оформлені без Рішень виконкому селищної ради, що підтверджується відповідними запитами. Згідно по господарської книги № 5 за 1953-1955 роки власником будинку в с. Березівка колгосп ім. Сталіна являється [PERSON] ; власником домоволодіння та головою сім`ї по [ADDRESS] , є [PERSON] згідно по господарських книг № 39 за 1958-1960 роки, № 10 за 1974-1985 роки. Згідно з архівними даними житловий будинок в [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] 1/3 частки; [PERSON] 2/3 частки. [PERSON] належала 1/3 частки домоволодіння в [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право власності, виданого Ярмолинецькою селищною радою 4 грудня 1959 року. Свідоцтво про право власності є лише документом, який оформлює відповідне право, але не правочином., на підставі кого виникає це право. Свідоцтво про право власності не породжує виникнення у суб`єкта відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності. Правовстановлюючими документами у цьому випадку є рішення виконкому Ярмолинецької селищної ради (оригінали яких відсутні), на підставі якого видані відповідні свідоцтва та діяльність яких може бути підтверджена (або не підтверджена), зареєстровані в ХБТІ від 22 лютого 1960 року за № 84 та від 15 серпня 1974 року за № 2-84 [PERSON] та [PERSON] (як голові колгоспного двору). Зазначає, що в порушення вимог ст. 328 ЦК України та ч. 2 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення про передачу житлового будинку по [ADDRESS] у приватну власність не було прийнято на сесіях Ярмолинецької селищної ради 25 липня 1974 року № 97 та 20 грудня 1959 року і від 10 лютого 1960 року, однак видані свідоцтва про право особистої власності від 15 серпня 1974 року та свідоцтво про право особистої власності на будівництво від 21 лютого 1960 року та від 4 грудня 1959 року. Отже, правовстановлюючими документами у цьому випадку є недійсними рішення Ярмолинецької селищної ради від 25 липня 1974 року № 97; рішення від 10 лютого 1960 року; рішення від 20 грудня 1959 року «Про оформлення права приватної власності», на підставі якого видані відповідні свідоцтва від 15 серпня 1974 року, від 4 грудня 1959 року; від 21 лютого 1960 року, дійсність яких не підтверджена у зв`язку з їх відсутністю на зберіганні в архівах уповноважених органів та не вирішувалося питання права власності на сесії селищної ради. З урахуванням наведеного, просить суд свідоцтва про право особистої власності на 1/3 частки житлового будинку по [ADDRESS] , виданого [PERSON] , яка не була головою колгоспного двору, та свідоцтва про право особистої власності на будівництво 1/3 частини житлового будинку, виданого [PERSON] , свідоцтва про право особистої власності на будівництво 1/3 частини житлового будинку, виданого [PERSON] , не є підставою для набуття права власності на житловий будинок; рішення Ярмолинецької селищної ради, які є підставою набуття права власності на будинок, виходячи з відповідей на запити, відсутні та не приймалися, не розглядалися на сесії Ярмолинецької селищної ради про передання права власності по 1/3 частки на житловий будинок по [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . До початку судового розгляду від представника відповідача [PERSON] адвоката Кулабіної М.Ю., надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що вимогами позовної заяви є визнання незаконними та скасування рішень виконавчого комітету Ярмолинецького селищної Ради депутатів трудящих від 10 грудня 1960 року № 3, від 25 серпня 1974 року № 97, від 20 грудня 1959 року № 19. Звертає увагу суду на той факт, що відповідний виконавчий комітет не є стороною у справі, тому позовні вимоги пред`явлені не до того відповідача, оскільки згідно Закону України «Про місцеве самоврядування» виконавчий комітет та селищна рада є окремими юридичними особами із характерними кожній своїх повноважень. Вказані рішення виконавчого комітету не завірені № 3 та № 97. Також в додатках до позовної заяви не вказано, в кого знаходяться оригінали. Рішення № 97 від 25 липня 1974 року міститься в додатках до позовної заяви під № 22, проте воно прийняте не виконавчим комітетом Ярмолинецького посилкового совета депутатів трудящих, як вказано в позовних вимогах позивача, а виконавчим комітетом Ярмолинецької селищної Ради депутатів трудящих. Рішення виконавчого комітету № 19 взагалі відсутнє в переліку додатків, які надані з позовної заяви. Отже, відсутній предмет спору за вимогами під № 2, 4, 6, що унеможливлює їх розгляд по суті. Позовна заява містить вимоги 3, 5, 7 про «визнання недійсним і скасування в 1/3 частині свідоцтва про право особистої власності на будівництво….». Разом з тим, позивач не зазначає в чому полягає 1/3 свідоцтв, які [PERSON] бажає визнати недійсними і скасувати, що позбавляє об`єктивно зрозуміти та розглядати такі вимоги по суті, так як вони не мають чіткого формулювання. Також, позивач ставить вимоги про скасування в 1/3 частині свідоцтв про право власності, проте не залучає усіх спадкоємців осіб власників за такими свідоцтвами, чиї інтереси можуть бути порушені внаслідок розгляду даної справи. В позовній заяві безпідставно вказується про те, що батько позивача, [PERSON] , 1888 р. н., був керівником колгоспного двору Іскра. Дане суперечить інформації, що міститься у відповіді Ярмолинецької селищної ради від 17.02.2020р. №64 на адвокатський запит адвоката Басюр Л. М., в якому зазначено, що Згідно погосподарської книги №17 за 1958-1960рр. власником будинку колгосп [INFO] с. Ярмолинці ім. Пушкіна (без номера) являється [PERSON] , 1888 р.н.. Згідно з довідкою від 03.07.2013р. №2171 виконавчого комітету Ярмолинецької селищної ради батько [PERSON] , [PERSON] , 1932 р.н. (помер [INFO] ) Довідка №272 від 31.08.2020р. є неналежним доказом, так як неможливо зрозуміти інформацію, що у ній міститься. Крім того, інформація про надання земельної ділянки 0,13 га, сарай і 1/2 частки житлового будинку по [ADDRESS] та проживання в ньому до смерті [PERSON] з посиланням на погосподарські книги №2147, №155, №17, №9 не відповідає дійсності, адже в доданих копіях листків з поземельних шнурових книгах №155 та №250 такі відомості не містяться. За даними книг взагалі не вказано жодної адреси. За позовною заявою, з 1928-1998рр. за адресою [ADDRESS] батько позивача зареєстрований, як голова, відповідно до погосподарської книги №2821. Вказане суперечить відомостям даної книги, яка не містить років її ведення та адрес. Також головою визначено [PERSON] . Інформація про належність частини будинку по [ADDRESS] [PERSON] жодним правовстановлюючим документом не підтверджена. 10.05.1957р. [PERSON] набув право власності на домоволодіння від Ярмолинецького МТС (акт від 10.05.1957р.) одночасно із вказівкою на його спадкоємців [PERSON] (син), [PERSON] (донька), [PERSON] (донька) (п. 1 акту). В зв`язку з цим, ним було передано Ярмолинецькому МТС ветхе домоволодіння (п. 2 акту). [PERSON] та [PERSON] були власниками по 1/3 кожен домоволодіння по [ADDRESS] на підставі свідоцтв про право особистої власності, виданих виконкомом Ярмолинецької селищної ради 21.02.1960р. та 15.08.1974р., які зареєстровано в Хмельницькому БТІ 22.02.1960р. за №84 і 15.08.1974р. за №2-84, внаслідок смерті голови колгоспного двору [PERSON] . Крім того, [PERSON] є власником 1/3 домоволодіння [ADDRESS] відповідно до запису про право власності: 7716886, що вказане з часткою 2/3 [PERSON] за вказаною адресою - складає ціле домоволодіння. Ще з 04.12.1959 р. рахується право власності на 1/3 домоволодіння по [ADDRESS] [PERSON] , реєстрація БТІ 12.12.1959р. В позовній заяві відсутня сторона по справі [PERSON] , хоча вирішення справи по суті може вплинути на її права та обов`язки, так як вона є власником 1/3 домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Про належність на підставі оспорюваних документів 2/3 домоволодіння за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , яка постійно протягом більше 40 років проживає за цією адресою, позивач знала і могла передбачати, як і про підставу набуття власності - існування означеного договору, відповідних свідоцтв та рішень, - по-перше, через родинні відносини (є двоюрідною сестрою); по-друге, 1/3 домоволодіння їй подарувала мати позивачки; по-третє, в зв`язку з зареєстрованим її місцем проживання по [ADDRESS] , про що в паспорті [PERSON] стоїть відмітка. За таких обставин вважає, що позивач пропустила строк на звернення до суду з даним предметом позову. Поновити такий строк із аргументованою вказівкою його пропуску не просить, що є підставою для відмови у задоволенні позову, як визначено ч. 4 ст. 267 ЦК України. Хоча згідно з наданою до позову довідкою Ярмолинецької селищної ради від 2016р. № 93 наявна інформація про те, що згідно з погосподарської книги №24 по [ADDRESS] за [PERSON] 1974-1975р.р. рахувалась земельна ділянка площею 0,13 га та Ѕ частини житлового будинку, збудованого 1928 року, в 1985р. 0,09 га, проте загальна площа цього будинку вдвічі менша за спірне домоволодіння. Відповідно до планів, викопіювання, акту, тощо площа домоволодіння, 2/3 якого належить [PERSON] , складає більше 40 кв. м й дата побудови раніше 1905 рік (згадується ще в 1957 році). Крім того, (а.с.67, 68 справи №689/1383/17) за домоволодінням [ADDRESS] рахувалась значно менша земельна ділянка, яка частково передана [PERSON] у власність в розмірі 0,042 га. Тому вказана інформація не заслуговує на увагу суду. Позивач хибно вважає, що відсутність протоколів в архівах, рішень, тощо є підставою для скасування свідоцтв про право власності на домоволодіння під номером [ADDRESS] . Так як низка документів підтверджує послідовність дій, оплату послуг за реєстрацію, підписи уповноважених осіб, реєстрацію власності в установах з метою набуття права на частки домоволодіння. Жодної підстави неправомірності дій посадових осіб щодо реєстрації власності на домоволодіння, яке перебуває у власності іншої особи, не простежується. Також наголошує на тому, що проміри будинковолодіння по [ADDRESS] з перекресленням на 20 відповідно до генерального плану земельної ділянки від 03.03.1960р. відповідають промірам такого домоволодіння за викопіюванням із забудованого кварталу [ADDRESS] від 11.08.1979р., а саме: 14.00*6.90 та з незначним відхиленням по ширині земельної ділянки 26.00 та 26.38. Крім того, в звідному оціночному акті від 18.06.1975р. вказано власників по 1/3 домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .Тому, в зв`язку з даруванням [PERSON] та [PERSON] 14.11.1975р. своїх часток [PERSON] , вірним зазначено у вказаному викопіюванні за 11.08.1979р. двох власників домоволодіння по [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] (тепер - [PERSON] ). Реєстрація права власності по 1/3 на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] здійснена на підставі рішень виконкому Ярмолинецької селищної ради від 20.11.1959р. №19, 10.02.1960р. №3, 25.07.1974р. №97, відповідно, по [ADDRESS] під єдиним реєстровим номером 84, що свідчить про існування єдиного домоволодіння. Відповідно до довідки Хмельницького обласного БТІ від 26.06.1975р. №33 [ADDRESS] . Також вказано на власників по 1/3 відповідно до реєстраційного номера 84 з детальною інформацією підстав набуття такої власності, що повністю відповідає відомостям, що вказані раніше. У заявках-замовленнях №129/1 та №130/1 від 18.06.1975р. на здійснення дарування від [PERSON] та [PERSON] вказано на [ADDRESS] , що в наступному і реалізовано відповідно до договору дарування цих частин [PERSON] вже із вказівкою на змінений номер будинку [ADDRESS] . В зв`язку з цим, реєстрація власності на [PERSON] на підставі договору дарування 14.11.1975р. була також під реєстровим номером 84. Тому надалі документи на домоволодіння звідний оціночний акт внаслідок проведеної інвентаризації від 09.08.1988 р. на двох власників [PERSON] з часткою 1/3 та [PERSON] з часткою 2/3 20 по [ADDRESS] (справа №338, оригінал якого на даний час міститься в матеріалах цивільної справи №689/1383/17). Крім того, відповіддю №29-22-0.36-56/102-19 Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області надано документи (державні акти на право власності на земельні ділянки), які підтверджують факт належності земельної ділянки за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] іншій особі, яка не є стороною по справі, також не є родичем позивача та відповідача, не згадується в погосподарській книзі по [ADDRESS] . Також суміжні землекористувачі цілком співпадають з відомостями як власники таких земельних ділянок у державних актах на їх ім`я. Статтями Земельного кодексу України, зокрема, 118, 120 визначено можливість особи набути право на земельну ділянку. Частиною 1 статті 126 ЗК України (в редакції чинній на дату отримання державних актів) визначалось, що право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. Вказане свідчить про те, що дійсно ні позивач, ні інший співвласник не є власниками домоволодіння по [ADDRESS] так як власником земельної ділянки на якій воно стоїть є інша особа. Також свідченням того, що нумерація будинків по [ADDRESS] змінювалась на 8 одиниць є і відповідь КП «Ярмолинецьке бюро технічної інвентаризації» від 04.04.2019р. №312 на ухвалу суду по справі №689/1383/17. У ній чітко вказано про зміну власників домоволодінь по [ADDRESS] , [ADDRESS] раніше [ADDRESS] , [ADDRESS] раніше [ADDRESS] . Й відповідно до запису в реєстровій книзі №9 р/№1350 власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності є [PERSON] . Вказане підтверджує та пояснює набуття права власності на земельну ділянку відповідно до вже зазначеного державного акта. Таким чином, чітко та логічно стверджується наявність одного домоволодіння [ADDRESS] , яке перебуває у власності [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Вищого адміністративного суду України від 18.02.2016р. у справі К/800/24520/15 вказано на можливість підтвердження присвоєння об`єкту нерухомості адреси як рішенням органу місцевого самоврядування, так і іншим, який підтверджує факт такого присвоєння незалежно від форми, виданий відповідним органом, який дає змогу встановити факт такого присвоєння. Хибним є припущення позивача щодо її права на домоволодіння по [ADDRESS] . Надана виконкомом Ярмолинецької селищної ради довідка від 03.07.2013р. №2171 та заповіт від [PERSON] на ім`я [PERSON] від 16.11.2012р. свідчить про місце проживання обох по [ADDRESS] й не встановлює факт належності даного майна жодному з них, так як не є документом, який підтверджує право власності на нерухоме майно, а також не доводить, чим саме її права порушені чи можуть бути порушені. Представник позивача подала відповідь на відзив (Том № 1 а.с. 182-185). Представник відповідача [PERSON] адвокат Кулабіна М.Ю. подала заперечення на відповідь на відзив (Том № 1 а.с. 187-189). Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 25 лютого 2021 року замінено неналежного співвідповідача, Ярмолинецьку селищну раду Хмельницького району Хмельницької області, на належного співвідповідача, Ярмолинецьку селищну територіальну громаду (Том № 1 а.с. 193-194). Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 25 лютого 2021 року замінено неналежного відповідача, Ярмолинецьку селищну раду Хмельницького району Хмельницької області, на належного співвідповідача, Ярмолинецьку селищну територіальну громаду (Том № 1 а.с. 193-194). Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 12 квітня 2021 року задоволено клопотання представника позивача про витребування від КП «Ярмолинецьке БТІ» інвентарні справи, а від ярмолинецької селищної територіальної громади рішення виконавчих комітетів (Том № 1 а.с. 209-210). Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 12 квітня 2021 року замінено неналежного співвідповідача, Ярмолинецьку селищну територіальну громаду, на належного співвідповідача, Ярмолинецьку селищну раду Хмельницького району Хмельницької області (Том № 1 а.с. 213-214). Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 12 квітня 2021 року задоволено клопотання представника позивача про витребування від Державного архіву Хмельницької області оригінали рішень виконавчого комітету Ярмолинецької селищної ради депутатів трудящих (Том № 1 а.с. 224-225). Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 1 липня 2021 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - [PERSON] (Том № 2 а.с. 17-18). Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що вона проживає в [ADDRESS] . Її батько, [PERSON] , працював в колгоспі «Іскра», де йому було виділено 0, 13 га землі та частину житлового будинку по [ADDRESS] , а не [ADDRESS] . Інша Ѕ частина житлового будинку належала батькові [PERSON] [PERSON] А по [ADDRESS] , проживав [PERSON] . Рішенням Хмельницького апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року не встановлено зміни адреси. Зазначила також, що вона разом зі своєю сім`єю проживала по [ADDRESS] , в той час, як її батько будував будинок по [ADDRESS] . Дізналася про порушені права батька та свої права на житловий будинок [ADDRESS] в 2019 році, коли Ярмолинецьким районним судом розглядалася цивільна справа за позовними заявами [PERSON] та [PERSON] . Показала, що її батько помер в 2013 році, і вона ще не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька, [PERSON] . Ствердила суду, що [PERSON] є її дідом, а [PERSON] рідним дядьком. Не змогла пояснити, чому за життя її батько не звертався із позовом до суду про захист своїх прав та законних інтересів. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Басюр Л.М., підтримала позов, просила суд його задоволити. Пояснила суду, що рішення виконавчого комітету Ярмолинецької селищної ради депутатів трудящих № 97 від 25 липня 1974 року «Про оформлення права особистої власності на житловий будинок [ADDRESS] на нового голову колгоспного двору [PERSON] » не приймалося (а.с. 178 Том № 2). Також зазначила, що засідання Ярмолинецької селищної ради депутатів трудящих селищної ради не проводилося, про що свідчить відповідь Державного архіву Хмельницької області від 18 травня 2021 року (Том № 1 а.с. 236). Зазначила, що батька позивачки, [PERSON] , позбавили права власності на Ѕ частину житлового будинку по [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого батька [PERSON] . Її не відомо чи звертався до суду [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав 10 вересня 2020 року, коли почала оформляти спадщину після смерті батька. Представник відповідача [PERSON] адвокат Кулабіна М.Ю., позовні вимоги не визнала, пояснила суду, що позивач у позовній заяві не зазначила, чому раніше не подавала позов до суду, адже спірні рішення приймалися в 1950-1970 роках. Вважає, що позивачка пропустила строк звернення до суду без поважних причин, оскільки проживала поруч із вказаними особами. Зазначила, що позивачем не надано суду доказів, що батько позивачки [PERSON] був головою колгоспу «Іскра», і що останній помер в 1888 році, оскільки згідно свідоцтва про народження позивачки, долученого до матеріалів справи, [PERSON] народився в 1932 році. Вважає, що позивачка достеменно знала про, наче б то, порушення своїх прав оспорюваними рішеннями, а тому пропустила строк позовної давності. Ствердила суду, що позовні вимоги позивачки жодними належними і допустимими доказами не підтверджені. Представник відповідача, Ярмолинецької селищної ради Хмельницької області, [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позову поклався на розсуд суду. Третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору\~на стороні\~відповідача,\~КП «Ярмолинецьке\~БТІ», та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, [PERSON] , в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , представника позивача адвоката Басюр Л.М., представника відповідача [PERSON] адвоката Кулабіної М.Ю., представника відповідача Ярмолинецької селищної ради Стасюка Р.В., дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а ч. 2 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до припису ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 28 серпня 2019 року та постановою Хмельницького апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року (Том № 1 а.с. 203-206; Том № 2 а.с. 9-14) встановлено, що 10.05.1957 Ярмолинецькою машино-тракторною станцією [PERSON] і його спадкоємцям [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було передано домоволодіння [ADDRESS] . В свою чергу [PERSON] і його спадкоємці [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] передали Ярмолинецькій машино-тракторній станції ветхе домоволодіння з насадженнями, що підтверджується актом передачі від 10.02.1957. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року також встановлено, що зібрані докази вказують на те, що після передачі [PERSON] машинно-тракторною станцією житлового будинку за актом від 10 травня 1957 року в порядку міни, а також після смерті [PERSON] та [PERSON] , їх спадкоємці [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] набули право спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] (Том № 2 а.с. 12). \~ \~ \~ \~Після смерті [PERSON] право власності на будинок у частках по 1/3 кожному належало: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (інвентарна справа на житловий будинок [ADDRESS] ) Том № 2 а.с. 182-183. Судом також встановлено, що згідно свідоцтва про право особистої власності на будинок, виданого Ярмолинецькою селищною радою 04.12.1959 на підставі рішення виконкому Ярмолинецької селищної ради від 20.11.1959 за №19, зареєстрованим в бюро технічної інвентаризації 12.12.1959 за №84, 1/3 частина домоволодіння по [ADDRESS] належить [PERSON] (аркуш № 11 інвентарної справи домоволодіння [ADDRESS] ). Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будинок, виданого Ярмолинецькою селищною радою 21.02.1960 на підставі рішення виконкому Ярмолинецької селищної ради депутатів трудящих від 10.02.1960 за №3, зареєстрованим в бюро технічної інвентаризації 22.02.1960 за №84, 1/3 частина домоволодіння по [ADDRESS] належить [PERSON] (аркуш № 13 інвентарної справи домоволодіння [ADDRESS] ). Згідно рішення виконкому Ярмолинецької селищної ради від 10.02.1960 за №3 за [PERSON] визнано право власності на 1/3 частини домоволодіння по [ADDRESS] (Том № 2 а.с. 176). Відповідно до\~свідоцтва про\~право особистої\~власності на\~будинок,\~виданим Ярмолинецькою\~селищною радою\~15.08.1974\~на підставі\~рішення виконкому\~Ярмолинецької селищної\~ради від\~25.07.1974\~за №97,\~зареєстрованим в\~Хмельницькому міжміському\~бюро технічної\~інвентаризації 15.08.1974\~за №84,\~1/3\~частина домоволодіння\~по [ADDRESS] належить\~ [PERSON] (Том № 2 а.с. 178, 180; аркуш № 16-17 інвентарної справи домоволодіння [ADDRESS] ). Згідно ч. 1 ст. 86 ЦК УРСР 1963 року (в редакції на час існування спірних правовідносин) право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 100 ЦК УРСР (в редакції на час існування спірних правовідносин) в особистій власності громадян може бути майно, призначене для задоволення її матеріальних і культурних потреб. Кожний громадянин може мати в особистій1 власності трудові доходи і заощадження, жилий будинок (або частину його) і підсобне домашнє господарство, предмети домашнього господарства і вжитку, особистого споживання і комфорту. А згідно ст. 112 ЦК УРСР 1963 року майно може належати на праві власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часткок (часткова власність) або без визначення часткок (сумісна власність). Відповідно до п. 1 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої 31 січня 1966 року Міністерством комунального господарства Української РСР, реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад трудящих. Згідно з п.п. 4, 7 Інструкції реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Реєстрація провадиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком №1. Як передбачено п.п. 10, 13 Інструкції при відсутності правовстановлюючих документів, які зазначені в цій інструкції (додаток №1), зацікавлена юридична або фізична особа (установа, підприємство, організація, громадянин, колгоспний двір) подає до виконкому місцевої Ради депутатів трудящих заяву про оформлення права власності на будинок або домоволодіння і видачу свідоцтва про це. Після винесення виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, органи комунального господарства, а де їх немає\~виконком місцевої Ради депутатів трудящих видає власникові свідоцтво про право особистої власності на будинок за встановленою формою. У додатку №1 до Інструкції зазначено перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь. До таких документів, зокрема, віднесені свідоцтва про право власності на будинки (домоволодіння), які видані виконкомами місцевих Рад депутатів трудящих або органами комунального господарства на підставі рішень виконкомів. Відповідно до п. 23 Інструкції на підставі перевірених документів і свого висновку бюро технічної інвентаризації вносить відомості про право власності на будинок (домоволодіння) до реєстрової книги даного населеного пункту і проставляє на документі власника реєстраційний напис за встановленою формою. В матеріалах інвентарних справ відсутнє рішення виконкому Ярмолинецької селищної Ради від 20 листопада 1959 року № 19, на підставі якого [PERSON] та [PERSON] видані виконавчим комітетом Ярмолинецької селищної Ради депутатів трудящих свідоцтва право особистої власності на будівлі 4 грудня 1959 року, однак, останні зареєстрували це право в установленому законом порядку на підставі п.п. 1. 4. 7, 10, 13, 23 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої 31 січня 1966 року Міністерством комунального господарства Української РСР, про що свідчить запис в реєстровій книзі під № 84 (Том № 2 а.с. 171, 173) В довідці Хмельницького бюро технічної інвентаризації від 26.06.1975 за №33 зазначено, що житловий будинок [ADDRESS] житловою площею 41, 38 кв.м. зареєстрований у реєстровій книзі за реєстровим №84 і належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1/3 кожному (Том № 2 а.с. 182-183; аркуш № 22 інвентарної справи домоволодіння [ADDRESS] ). \~ \~ \~ \~14 листопада 1975 року [PERSON] та [PERSON] подарували належні їм на праві власності дві третіх частини житлового будинку з належною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] , [PERSON] . Договір дарування посвідчено державним нотаріусом Ярмолинецької державної нотаріальної контори Побігушко В.Ф., за реєстром № 2640, та зареєстровано в Хмельницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації 27.11.1975 за №84 (Том № 2 а.с. 184-186; аркуш № 25-26 інвентарної справи домоволодіння [ADDRESS] ). \~ \~ \~ \~Протягом 1974-1975 років нумерація будинків по [ADDRESS] була змінена: номер спірного будинку змінено з «28» на «20». Зазначені обставини підтверджуються матеріалами інвентарної справи на домоволодіння [ADDRESS] , дослідженими в судовому засіданні, а також встановлені рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 28 серпня 2019 року та постановою Хмельницького апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року (Том № 1 а.с. 203-206; Том № 2 а.с. 9-14). Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 28 серпня 2019 року та постановою Хмельницького апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року (Том № 1 а.с. 203-206; Том № 2 а.с. 9-14) встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину серія НАК №016733, реєстровий №1722, виданого 17.11.2014 приватним нотаріусом Ярмолинецького районного нотаріального округу Павлик Н.П., зареєстрованим 17.11.2014 за №17261619, належить 1/3 житлового будинку з господарськими будівлями загальною площею 85,1 кв.м. по [ADDRESS] . Відповідно до припису частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З довідки КП «Ярмолинецьке БТІ» № 860 від 3 серпня 2018 року вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року [PERSON] на праві власності належав житловий будинок по [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності, яке видане Ярмолинецькою селищною радою 30 червня 1970 року та зареєстровано в Хмельницькому ОО БТІ 4 жовтня 1990 року в книзі № 9 за р/н [NUMBER] . Ця обставина підтверджується матеріалами інвентарної справи на житловий будинок [ADDRESS] (аркуш № 27 інвентарної справи). Рішенням виконавчого комітету Ярмолинецької селищної ради народних депутатів № 22/5 від 26 лютого 1987 року затверджено право особистої власності на житловий будинок по [ADDRESS] , за головою робочого двору [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 4 травня 1987 року житловий будинок [ADDRESS] належав на праві власності [PERSON] . Згідно договору купівлі-продажу від 27 липня 1999 року [PERSON] продав [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] (Том № 2 а.с. 190-191). Ця обставина підтверджується матеріалами інвентарної справи на житловий будинок [ADDRESS] (аркуші інвентарної справи № 13-14). Отже, судом встановлено, що батько позивачки [PERSON] [PERSON] , 1932 р.н. був власником житлового будинку по [ADDRESS] , а не житлового будинку [ADDRESS] . Позивач у позовній заяві посилається на вимоги статті 328 ЦК України щодо неправомірного набуття права власності на житловий будинок [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (з 1974 року [PERSON] ). Суд не бере до уваги вказане твердження та не застосовує зазначену норму Цивільного кодексу України, оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, в той час як [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (з 1974 року [PERSON] ) правомірно набули право спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] в 1959-1960 рр. та в 1974-1975 роках у відповідності до вимог ст. ст. 86, 100, 112 ЦК УРСР 1963 року (в редакції на час існування спірних правовідносин) і вимог п.п. 4, 7, 10, 13, 23 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої 31 січня 1966 року Міністерством комунального господарства Української РСР. Не підлягає також застосування судом вимога ч. 2 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», оскільки зазначена норма передбачає підстави набуття комунальної власності, а не особистої (приватної) власності громадян на нерухоме майно. Приписом частини 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Оскільки батько позивачки, [PERSON] , не був власником житлового будинку по [ADDRESS] ), тому вищевказані оспорювані рішення виконавчого комітету Ярмолинецької селищної Ради депутатів трудящих та свідоцтва про право особистої власності на будівлі, видані Ярмолинецькою селищною Радою депутатів трудящих, не порушували його права та законні інтереси. У зв`язку із цим, також не були порушенні права та законні інтереси позивача [PERSON] . Крім цього, позивачка не надала суду жодних належних і допустимих доказів звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька, [PERSON] Суд не бере до уваги доводи позивача про те, що її права на домоволодіння по [ADDRESS] підтверджуються довідкою виконкому Ярмолинецької селищної ради від 03.07.2013р. №2171 (Том № 1 а.с. 47). Як встановлено судом, зазначена довідка свідчить лише про місце проживання обох по [ADDRESS] . Твердження представника позивача про те, що рішення виконавчого комітету Ярмолинецької селищної ради депутатів трудящих № 97 від 25 липня 1974 року «Про оформлення права особистої власності на житловий будинок [ADDRESS] на нового голову колгоспного двору [PERSON] » не приймалося. (а.с. 178 Том № 2) і засідання Ярмолинецької селищної Ради депутатів трудящих селищної ради не проводилося, про що свідчить відповідь Державного архіву Хмельницької області від 18 травня 2021 року (Том № 1 а.с. 236), суд до уваги не бере та відхиляє. Так, з відповіді Державного архіву Хмельницької області від 18 травня 2021 року вбачається, що засідання Ярмолинецької селищної ради 25 серпня 1974 року не проводилось. Водночас, як встановлено судом, рішення № 97 прийнято Ярмолинецькою селищною Радою депутатів трудящих не 25 серпня 1974 року, а 25\~липня 1974\~року. Також 15 серпня 1974 року виконавчим комітетом Ярмолинецької селищної Ради депутатів трудящих видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок на /3 частини житлового будинку по [ADDRESS] , який належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (Том № 2 а.с. 180). Подані позивачем письмові докази (ксерокопії погосподарських книг № 155 та № 156 а.с. 44-45 Том № 1; голова робочого двору [PERSON] , [ADDRESS] ; голова робочого двору [PERSON] , [ADDRESS] ), а також довідки Ярмолинецької селищної ради № 64 від 17.02.2020р., № 181 від 02.06.2020р, № 195 від 12.06.2020р., № 272 від 31.08.2020р., № 209 від 24.06.2020р., відповіді на запит з Державного архіву Хмельницької області від 10.06.2020р., 10.02.2016р., відповіді з архівного відділу Ярмолинецької райдержадміністрації від 30.06.2020р, 19.06.2020р. (№ 158), 19.06.2020р. (№ 159), 27.08.2020р., що містяться у Томі № 1 на а.с. 22-39, не спростовують факт набуття [PERSON] , [PERSON] (з 1974 року [PERSON] ), [PERSON] права спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] . Твердження позивача та її представника про те, що згідно погосподарської книги № 24 домоволодіння по [ADDRESS] , рахувалося за її батьком [PERSON] з 1974-1975 р.р., також рахувалася земельна ділянка площею 0, 13 га та сарай, збудований 1922 року, суд до уваги не бере, адже зазначений запис в погосподарській книзі свідчить лише про проживання батька позивачки в зазначеному будинку. Водночас, як встановлено судом, відсутні будь-які докази, що [PERSON] зареєстрував своє право власності на вищевказане домоволодіння у встановленому законом порядку. Крім цього, згідно рішення № 22/5 від 26.02.1987р. виконавчого комітету Ярмолинецької селищної Ради народних депутатів за [PERSON] як за головою робочого двору затверджено право власності на житловий будинок по [ADDRESS] (Том № 2 а.с. 179), а 4 травня 1987 року виконавчим комітетом Ярмолинецької селищної Ради народних депутатів видано свідоцтво про право особистої власності на вказане домоволодіння (Том № 2 а.с 187). Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. А згідно ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Приписом частини 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що її батько помер в 2013 році, і вона ще не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька, [PERSON] , який за життя не звертався із позовом до суду про захист своїх прав та законних інтересів. Ствердила суду, що [PERSON] є її дідом, а [PERSON] рідним дядьком. Зазначені пояснення свідчать про ту обставину, що позивачка могла довідатися про порушення свого права, як вона стверджує, та про осіб, які, наче б то, його порушили, у 2013 році після смерті свого батька. Тому станом на день подачі позовної заяви до суду (10 вересня 2020 року) позивач пропустила строк позовної давності в 3 роки. Суд не бере до уваги пояснення позивача про те, що вона дізналася про порушені, з її слів, права батька та свої права на житловий будинок [ADDRESS] в 2019 році, коли Ярмолинецьким районним судом розглядалася цивільна справа за позовними заявами [PERSON] та [PERSON] , оскільки, як пояснила позивачка, вона проживала в будинку [ADDRESS] і тому не могла не знати про порушення як свого права, так і права її батька, що ніби то було порушені оспорюваними рішеннями. Відповідно до абзацу 3 пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. У зв`язку з вищенаведеним, оскільки підставою для відмови у задоволенні позову є його недоведеність, тому заява представника відповідача [PERSON] адвоката Кулабіної М.Ю. про застосування позовної давності та відмови у задоволенні позову на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України задоволенню не підлягає. Також суд не бере до уваги та відхиляє твердження адвоката Кулабіної М.Ю. про те, що позивач не залучав до участі у справі в якості відповідача [PERSON] , яка залучена третьою особою на стороні позивача, оскільки позивач [PERSON] не пред`являла позовних вимог ні до [PERSON] , ні до [PERSON] (батька [PERSON] ). Доводи представника відповідача [PERSON] адвоката Кулабіної М.Ю., про те, що позивачка не заявляла клопотання про залучення до участі у справі як відповідача виконавчий комітет Ярмолинецької селищної ради, суд розцінює критично, оскільки виконавчий комітет Ярморлинецької селищної ради не є юридичною особою, а згідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Посилання представника позивача на ту обставину, що відсутність протоколів в архівах, рішень, тощо є підставою для скасування рішень виконавчого комітету, свідоцтв про право власності на домоволодіння під номером [ADDRESS] є необґрунтованим. Так, реєстрація права власності по 1/3 на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] здійснена на підставі рішень виконкому Ярмолинецької селищної ради від 20.11.1959р. №19, 10.02.1960р. №3, 25.07.1974р. №97, відповідно, по [ADDRESS] під єдиним реєстровим номером 84, що свідчить про існування єдиного домоволодіння. Відповідно до довідки Хмельницького обласного БТІ від 26.06.1975р. №33 [ADDRESS] (Том № 2 а.с. 182-183). Також вказано на власників по 1/3 відповідно до реєстраційного номера 84 з детальною інформацією підстав набуття такої власності, що повністю відповідає відомостям, що вказані раніше у заявках-замовленнях №129/1 та №130/1 від 18.06.1975р. на здійснення дарування від [PERSON] та [PERSON] вказано на [ADDRESS] , що в наступному і реалізовано відповідно до договору дарування цих частин [PERSON] вже із вказівкою на змінений номер будинку [ADDRESS] . В зв`язку з цим, реєстрація права спільної часткової власності на [PERSON] на підставі договору дарування 14.11.1975р. була також під реєстровим номером 84 (Том № 2 а.с. 184-186). Таким чином, позивач та її представник не надали суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що вищевказані правовстановлюючі документи (рішення виконавчого комітету Ярмолинецької селищної Ради депутатів трудящих та свідоцтва, видані Ярмолинецькою селищною Радою депутатів трудящих) порушили права, свободи чи законні інтереси [PERSON] за його життя, а також його доньки позивачки [PERSON] . Отже,\~у задоволенні\~позову [PERSON] \~до [PERSON] ,\~Ярмолинецької селищної\~ради Хмельницької\~області,\~третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору\~на стороні\~відповідача,\~КП «Ярмолинецьке\~БТІ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, [PERSON] , про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Ярмолинецької селищної Ради депутатів трудящих від 20 листопада 1959 року № 19 про оформлення права власності на 1/3 частини домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] , і належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] ; визнання недійсним і скасування свідоцтва про право особистої власності на будівлі від 4 грудня 1959 року, згідно якого 1/3 частини домоволодіння по [ADDRESS] , дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] , та його державну реєстрацію; визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Ярмолинецької селищної ради депутатів трудящих від 10 лютого 1960 року № 3 про оформлення права особистої власності на 1/3 частини домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] , і належало колгоспному двору, головою якого є [PERSON] ; визнання недійсним і скасування 1/3 частини свідоцтва про право особистої власності на будівлі від 4 грудня 1959 року, згідно якого 1/3 частини домоволодіння по [ADDRESS] , дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] та його державну реєстрацію; визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Ярмолинецької селищної Ради депутатів трудящих від 25 липня 1974 року № 97 про оформлення права особистої власності на житловий будинок після смерті голови колгоспного двору, згідно якого оформлено права особистої власності на житловий будинок [ADDRESS] на нового голову колгоспного двору [PERSON] ; визнання недійсним і скасування свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 15 серпня 1974 року, згідно якого 1/3 частини домоволодіння по [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] , та його державну реєстрацію, - необхідно відмовити повністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed