Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що у період з 01.10.2016 по 01.11.2021 надав відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , які відповідачем не сплачені на суму 15 942,01 грн., а тому просить стягнути з відповідача заборгованість у вказаному розмірі та судові витрати. Ухвалою від 01.04.2022 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, визначено дату судового засідання. 10.05.2022 сторони не з`явилися, судове засідання було відкладено через відсутність відомостей про належне сповіщення сторін. 02.06.2022 відповідачка надала клопотання про відкладення розгляду справи задля ознайомлення із матеріалами справи. 13.07.2022 від відповідачки надійшло клопотання про здійснення переходу до розгляду справи до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. У заяві відповідачка також зазначає, що Шмаровоз - це її дошлюбне прізвище. В заяві також викладено клопотання про застосування наслідків позовної давності. Ухвалою від 13.07.2022 у задоволенні клопотання про здійснення переходу до розгляду справи до розгляду справи за правилами загального позовного провадження було відмовлено через малозначність справи. В судове засідання 14.07.2022 сторони не з`явилися, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Пунктом 1 ч. 2 ст.11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Встановлено, що позивач у період з 01.10.2016 по 01.11.2021 надав відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , які відповідачем не сплачені на суму 15 942,01 грн., Вищевикладене підтверджується розрахунком заборгованості (особистий рахунок № [NUMBER] ), довідкою щодо розміру заборгованості, витягами з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя, щодо реєстрації місця проживання фізичних осіб. Відповідно до положень ст.9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Отже, відсутність укладеного письмового договору, не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані послуги, Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005№630 встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. За приписами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог Цивільного кодексу , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як зазначає ст.525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом. Частиною 1 ст.530ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Щодо заяви про застосування позовної давності, суд зазначає таке. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Статтею 257 ЦК України визначений загальний термін позовної давності три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позивач КП «Наше місто» звернувся до суду з цим позовом 21 липня 2021 року. Водночас Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 19.12.2020 до 28.02.2021 на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався Постановами Кабінету Міністрів України та діяв на час звернення позивача до суду з цим позовом. З огляду на зазначене, позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, за період з грудня 2016 року по січень 2017 року задоволенню не підлягають у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Внаслідок продовження строків, визначених ст.257 ЦК України, на строк дії карантину на території України, який установлено 12.03.2020 та діяв на час подання позову в цій справі, позивачем не пропущена позовна давність за платежами, заборгованість за якими виникла за період з лютого 2017 року по жовтень 2021 року. Сума, нарахована за лютий 2017 року, входить до заборгованості, яка підлягає стягненню, оскільки термін її сплати настав 21 березня 2017 року. Таким чином, заборгованість за надані комунальні послуги підлягає стягненню за період з лютого 2017 року по жовтень 2021 року включно. На підставі вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» підлягають частковому задоволенню із стягненням з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial