Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, мотивуючи свої вимоги тим, що їхня спільна дочка, якій повноліття настало [INFO] , навчається у ВСП «Чернівецький фаховий коледж ЛНУП» І-ІІ рівня акредитації на 2 курсі денної форми навчання за спеціальністю «Будівництво та цивільна інженерія». Зазначає, що [PERSON] проживає з позивачкою та перебуває тільки на її утриманні, власних коштів [PERSON] не вистачає на повноцінне забезпечення навчального процесу дочки, що обумовило причину її звернення до суду для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Вважає, що відповідач спроможний надати матеріальну допомогу у виді сплати аліментів на утримання їхньої спільної дитини, яка продовжує навчання. Враховуючи наведене, просила стягнути з [PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі по 3 000 гривень щомісячно, з дня подачі позовної заяви до закінчення навчання чи досягнення двадцяти трьох річного віку останньої. Ухвалою суду від 17.05.2022 року провадження по справі було відкрито та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 24.06.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідачем [PERSON] відзиву на позовну заяву подано не було. Позивачка у судове засідання не з`явилася. У поданій до суду заяві просила справу розглянути за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі та не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем знаходження в порядку, передбаченому положеннями ст.ст.\~128-131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомив. Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням наведеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду цієї справи, суд вважає за можливе на підставі\~ст. 280 ЦПК України\~розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України"). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши всі зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] . Її батьками відповідно до свідоцтва про народження зазначено: батько [PERSON] , мати [PERSON] . [PERSON] виповнилось 18 років, наразі вона є повнолітньою. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані\~Сімейним кодексом України. Зокрема, за змістом ст.7 Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Повнолітня [PERSON] навчається у ВСП «Чернівецький фаховий коледж ЛНУП» І-ІІ рівня акредитації на 2 курсі денної форми навчання за спеціальністю «Будівництво та цивільна інженерія». Плановий термін навчання з 01.09.2019 року по 30.06.2023 року. Таким чином, судом встановлено, що донька є повнолітньою та продовжує навчання у ВСП «Чернівецький фаховий коледж Львівського національного університету природокористування», у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги з боку батьків. Позивач, звертаючись до суду з позовом, вказувала на те, що відповідач не є інвалідом, знаходиться у працездатному віці, а тому зобов`язаний та спроможний сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі по 3000 гривень щомісячно. Розглядаючи аргументи, наведені позивачем, суд виходить із наступного. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються\~главою 16 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України). Згідно ч. 2\~ст. 51 Конституції України\~обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків. Статтею 199 Сімейного кодексу України\~передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Згідно\~ст. 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За змістом ст. 201 Кодексу до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей\~187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Відповідно до пункту 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Частиною першою\~статті 182 СК України\~регламентовано, що суд при визначенні розміру аліментів враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. У судовому засіданні судом були з`ясовані наступні обставини, які в силу приписів\~статті 182 Сімейного кодексу України\~мають враховуватися при визначенні розміру аліментів. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подав, а будь-якими доказами не спростував аргументи позивачки. Окрім того, суд враховує, що позивачем не було надано суду доказів наявності у [PERSON] у власності будь-якого майна та одержання ним доходів. Аргументи позивача про спроможність відповідача сплачувати аліменти у розмірі 3000 гривень, суд вважає безпідставними, оскільки будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин суду надано не було. При цьому, суд зазначає, що відповідно до вимог частини 3 статті\~12, частини 1 статті\~81 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Суд вважає, що відповідач, як батько, зобов`язаний утримувати повнолітню доньку, оскільки остання потребує матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням в коледжі, а отже існують правові підстави для стягнення з нього аліментів. Визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню, суд враховує обставини, зазначені у\~статті 182 СК України, відсутність доказів, які б свідчили про спроможність відповідача сплачувати аліменти у розмірі, запропонованому позивачем, та доходить висновку, що [PERSON] фактично спроможний надавати допомогу на повнолітню доньку у розмірі 2000 гривень щомісячно. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору

Outcome: partial