Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення вихідної допомоги при звільненні. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що з 23.07.2018 року по 27.05.2019 року позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ „Будівельна компанія „УКРІНТЕРБУД", обіймаючи посаду керівника. 23.07.2018 року протоколом загальних зборів учасників №6 від 20.07.2018 року [PERSON] було призначено на посаду керівника ТОВ „Будівельна компанія „УКРІНТЕРБУД". 27.05.2019 року рішенням учасника №8 від 24.05.2019 року позивача було звільнено з посади керівника ТОВ „Будівельна компанія „УКРІНТЕРБУД" і одночасно було призначено на цю посаду іншу особу. Таким чином, власником ТОВ „Будівельна компанія „УКРІНТЕРБУД" були припинені повноваження позивача як керівника ТОВ „Будівельна компанія „УКРІНТЕРБУД". Статтею 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудових відносин з працівником за ініціативою власника працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше, ніж шестимісячний середній заробіток. Працюючи на посаді керівника, [PERSON] отримував заробітну плату в розмірі 10 000 грн. щомісяця. Оскільки він був звільнений з займаної посади керівника у зв`язку з припиненням трудових відносин за ініціативою власника на підставі п.5, ч.1, ст.41 КЗпП України, тому з відповідача ТОВ „Будівельна компанія „УКРІНТЕРБУД" на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути 60 000 грн. вихідної допомоги (10 000 грн. х 6 місяців) відповідно до ст.44 КЗпП України, які просить стягнути в судовому порядку. Представник відповідача ТОВ „Будівельна компанія „УКРІНТЕРБУД" в судове засідання не з`явився, про розгляд справи юридична особа була повідомлена судом належним чином (а.с.38; 40), з заявами до суду про неможливість розгляду справи у відсутність представника відповідача ТОВ „Будівельна компанія „УКРІНТЕРБУД" не зверталось. Заслухавши учасника справи, дослідивши матеріали цивільної справи, оглянувши оригінал трудової книжки позивача [PERSON] , суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Стаття 43 Конституції України закріплює право, кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. Як наголошує ст.2 КЗпП України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники мають право на … звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Як зазначає ст.2-1 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання. Як встановлено у судовому засіданні, 23.07.2018 року протоколом загальних зборів учасників №6 від 20.07.2018 року позивача [PERSON] було призначено на посаду керівника ТОВ „Будівельна компанія „УКРІНТЕРБУД" (а.с.5). До трудової книжки позивача було внесено запис під номером 16 про те, що 23.07.2018 року на підставі протоколу загальних зборів учасників №6 від 20.07.2018 року [PERSON] був прийнятий на посаду керівника ТОВ „Будівельна компанія „УКРІНТЕРБУД" за сумісництвом (а.с.45-46). Працюючи на посаді керівника, [PERSON] нараховувалась заробітна плата в розмірі 10 000 грн. щомісяця, щомісячна сума до виплати складала 8 050 грн., про що свідчить довідка відповідача №УКОО-000008 від 9.07.2021 року (а.с.23). Відповідно до ст.1 Закону України „Про оплату праці"заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. 27.05.2019 року рішенням учасника №8 від 24.05.2019 року позивача [PERSON] було звільнено з посади керівника ТОВ „Будівельна компанія „УКРІНТЕРБУД" і одночасно було призначено на цю посаду [PERSON] (а.с.6). За змістом п.5, ч.1, ст.41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірваний також у випадках: припинення повноважень посадових осіб. Як регламентовано ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Згідно ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У своїй позовній заяві, а також у своїх поясненнях, наданих в судовому засіданні, позивач [PERSON] вважає, що оскільки рішення учасника №8 від 24.05.2019 року не містить підстав його звільнення з посади керівника, тому він був звільнений з займаної посади у зв`язку з припиненням його повноважень за ініціативою власника. Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за №110 пункт 2.3 наголошує, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Пункт 2.4 також зазначає, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Також за пунктом д) заповнення трудової книжки при звільненні тієї ж інструкції: п.п.2.26 вказано, що записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Наприклад, "Звільнений в зв`язку з прогулом без поважних причин, п.4 ст.40 КЗпП України". Підпукт 2.27 наголошує, що запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Оглядаючи трудову книжку позивача [PERSON] (а.с.45-47) та приймаючи до уваги вимоги вищеописаної інструкції, суд приходить до висновку, що документ, який слугує підставою для прийняття його на роботу за сумісництвом до ТОВ „Будівельна компанія „УКРІНТЕРБУД" є протокол загальних зборів учасників №6 від 20.07.2018 року (а.с.46), а не наказ або розпорядження, як вимагає зазначена інструкція, а запису про звільнення з посади керівника ТОВ „Будівельна компанія „УКРІНТЕРБУД" взагалі не існує (а.с.47). Як пояснив позивач у судовому засіданні, що наказ про призначення його на посаду керівника не виносився, а чи існує наказ про його звільнення - йому невідомо. За приписами п.6, ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як наголошує ч.1; 6, ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки позивач [PERSON] не надав судові доказів в розумінні ст.76-80 ЦПК України про його звільнення з посади керівника ТОВ „Будівельна компанія „УКРІНТЕРБУД" у зв`язку з припиненням повноважень за ініціативою власника, тому він не набув права на отримання вихідної допомоги при звільненні відповідно до п.5, ч.1, ст.41 та ст.44 КЗпП України. Тому за вказаних підстав позов позивача [PERSON] не підлягає задоволенню. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд відмовляє позивачу у задоволенні позову в повному обсязі, тому судовий збір, від якого був звільнений позивач при зверненні до суду, компенсується за рахунок держави.

Outcome: dismissed