Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за природний газ. Посилався на те, що між сторонами виникли договірні правовідносини. На підтвердження цивільно-правових відносин сторін свідчать, зокрема дії відповідача, спрямовані на набуття ним цивільних прав та обов`язків, а саме - фактичне отримання відповідачем від позивача природного газу за допомогою наявного у відповідача газового обладнання (при відсутності у відповідача права на власне постачання природного газу), та/або укладення договору, та/або часткова оплата відповідачем за природний газ тощо. Таким чином, сторонами вчиняються передбачені актами цивільного законодавства дії, що породжують у них цивільні права та обов`язки щодо постачання позивачем природного газу відповідачу та отримання природного газу відповідачем, внаслідок чого у відповідача виникає обов`язок оплатити позивачу за отриманий ним природний газ. ТОВ «Чернівцігаз збут» в порядку, передбаченому Правилами постачання природного газу (постанова НКРЕКП від 30.09.2015 року №2496, надалі - Правила) розмістив на своєму сайті Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам, а також надіслав всім побутовим споживачам заяви-приєднання із супровідним листом по формі, встановленій у постанові НКРЕКП від 30.09.2015 року №2500, яку споживачам необхідно було підписати та повернути в ТОВ «Чернівцігаз збут». Згідно з вимогами Правил, якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ або факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору постачальником відповідно до вимог цих Правил. Крім того, у разі незгоди споживача укладати договір з постачальником споживач не має права споживати природний газ із газорозподільної системи та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт. Також до обов`язків споживача згідно з Правилами належить укладення договору постачання природного газу з постачальником, а за відсутності укладеного договору - припинення відбору (споживання) природного газу з газорозподільної системи. У даному випадку боржник не подавав до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт, відбір природного газу з газорозподільної системи не припиняв, фактично проводив споживання природного газу (про що свідчить в тому числі утворення у боржника заборгованості перед заявником) та/або сплачував за поставлений йому газ, що окремо та/або в сукупності засвідчує факт згоди боржника про приєднання до умов Типового договору, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2500. Правилами передбачено, що побутовий споживач зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу, а розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання побутовим споживачем є календарний місяць. А також споживач несе відповідальність за прострочення терміну внесення платежів за надані послуги з газопостачання, порушення Правил, самовільне використання газу. Вказував на те, що з урахуванням вимог ст.ст.633, 634, 641, 642 ЦК України та на умовах типового договору, між позивачем та відповідачем було укладено договір постачання природного газу побутовим споживачем на невизначений строк шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов цього договору за місцем його виконання [ADDRESS] . Однак в результаті неналежної оплати за природний газ, у відповідача за період із червня 2019 року по березень 2022 року утворилась заборгованість за природний газ перед позивачем, яка станом на день подання позову не сплачена та становить 3034 грн. 55 коп. Просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Чернівцігаз збут» заборгованість у сумі 3034 грн. 55 коп. та судовий збір в сумі 2481,00 грн. Ухвалою суду від 23.05.2022 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачем відзиву на позов подано не було. 13.06.2022 року розгляд справи призначено з повідомленням сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.130,131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомила. Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі\~ст. 280 ЦПК України\~розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Згідно положень ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов задоволенню не підлягає в повному обсязі з наступних підстав. Так, правовідносини з приводу газопостачання регулюються нормами\~\~Закону України «Про ринок природного газу» від 09 квітня 2015 року, постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 30 вересня 2015 року № 2498 «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу», Правил постачання природного газу, затверджених\~постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2496, Кодексу газорозподільних систем, затвердженого\~постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494. У відповідності до підпункту 33 пункту 1\~статті 1 Закону України «Про ринок природного газу», ринок природного газу це - сукупність правовідносин, що виникають зокрема у процесі постачання природного газу, а також надання послуг з його розподілу. У відповідності до пункту 3 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей\~633,\~634,\~641,\~642 ЦК України, за формою Типового договору розподілу природного газу. Договір розподілу природного газу між оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті регулятора та оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору (пункт4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ). Пунктом 5 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем визначено, що для забезпечення приєднання до договору розподілу природного газу всіх фактично підключених до/через ГРМ споживачів (у тому числі побутових споживачів) оператор ГРМ в установленому цією главою порядку направляє кожному споживачу супровідним листом за формою додатка 3 до типового договору розподілу природного газу сформовану заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу з персоніфікованими даними споживача та його об`єкта, що складається за формою додатка 1 (для побутових споживачів) до типового договору розподілу природного газу. Персоніфіковані дані мають бути достатніми для проведення розрахунків та визначення об`єму споживання природного газу, крім іншого мають містити норми споживання природного газу у розрізі 12 календарних місяців (норма застосовується щодо побутових споживачів без лічильника газу). У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт. Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви -приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ). Згідно з вимогами цього пункту здійснюється приєднання до договору розподілу природного газу споживачів-замовників, які отримують технічний доступ до ГРМ. Законом, який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг є\~ Закон України від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги». Згідно з пунктом 2 частини першої\~статті 5 Закону № 2189-VIII\~до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Частиною 1\~статті 12\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» визначено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до частини першої\~статті 6 Закону № 2189-VIII\~учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Положеннями статті\~першої Закону № 2189-VIII\~визначено, що споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Як було встановлено судом та підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.06.2022 року, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.19). Відповідач [PERSON] , [INFO] , згідно відомостей Відділу УДМС в Чернівецькій області від 16.06.2022 року, з 28.03.2007 року має зареєстроване місце проживання за адресою [ADDRESS] (а.с.16). З відповіді Департаменту надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради від 07.07.2022 року встановлено, що місце проживання [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] не значиться. Згідно\~статті 714 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. Відповідно до частини 1\~статті 11 Цивільного кодексу України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2\~статті 11 Цивільного кодексу України). Згідно з приписами статей\~150,\~151,\~156 ЖК Української РСР\~громадяни, які мають у приватної власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Громадяни, які мають у приватної власності квартиру, зобов`язані забезпечувати її схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Члени сім`ї власника квартири (дружина, їх діти, батьки), які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири. Члени сім`ї власника квартири зобов`язані до неї дбайливо ставитися. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню квартири і придомової території та проведенню ремонту. Згідно з ч. 1\~ст. 316 Цивільного кодексу України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1\~ст. 317 Цивільного кодексу України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. ч. 1-3\~ст. 319 Цивільного кодексу України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до\~ст. 322 Цивільного кодексу України\~власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність індивідуально укладеного договору на надання житлово-комунальних послуг з окремим споживачем не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Разом із тим, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не являється власником квартири [ADDRESS] , не зареєстрована за адресою споживання газу. Окрім того, суду не надано доказів, що остання за згодою власника користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. При цьому, суд зазначає, що відповідно до вимог частини 3 статті\~12, частини 1 статті\~81\~Цивільного процесуального\~кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Згідно з частиною 2\~статті 12 Цивільного процесуального кодексу України\~учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки. У відповідності до частини 1\~статті 12 Цивільного процесуального кодексу України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Положеннями частин 1 та 3\~статті 83 Цивільного процесуального кодексу України\~унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 7\~статті 81 Цивільного процесуального кодексу України). Однак, представник ТОВ «Чернівцігаз збут» з позовними вимогами до власника нерухомого майна за адресою споживання газу [PERSON] не звертався та, незважаючи на призначення справи до судового розгляду з викликом сторін та викликом у судове засідання, до суду клопотання про залучення останньої до участі у розгляді справи не заявляв. Суд зауважує, що відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок з предметом спору та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси. За змістом ч.2\~ст.48 ЦПК України\~відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №304/284/18 (провадження № 14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача. Близькі за змістом висновки сформульовані також у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року у справі № 635/7642/16ц (провадження № 61-42670св18) вказано, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову у позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Відповідачем у даному спорі є [PERSON] , яка не є власником квартири [ADDRESS] та не зареєстрована за адресою споживання газу. Суд зауважує, що позивач належними та допустимими доказами у справі не довів, що [PERSON] є споживачем природного газу за адресою [ADDRESS] . Належним відповідачем за вимогами ТОВ «Чернівцігаз Збут» про стягнення заборгованості є [PERSON] . Пунктом 4 ч.2\~ст.197 ЦПК України\~визначено, що у підготовчому засіданні суд вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше. За змістом частини першої\~статті 51 ЦПК України\~суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. На підставі ч.2 наведеної норми якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача, натомість, встановлення належності відповідачів і обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для його залучення (стаття 51 ЦПК України), суд відмовляє у позові до такого відповідача. Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі № 761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. За таких обставин, суд на підставі встановлених обставини справи, що підтверджені належними та допустимими доказами у справі, приходить до висновку, що в задоволенні позовної вимоги про визнання права постійного користування слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed