Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

У січні 2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва, на підставі ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.08.2020 про передачу справи за підсудністю, надійшли матеріали позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 04.08.1994 між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб у Центральному міжрайонному управлінні реєстрації шлюбів м. Києва, про що в книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис № 1490. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що сімейні стосунки між нею та відповідачем протягом сімейного життя не склалися, у зв`язку з чим в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває справа про розірвання шлюбу між ними. Зазначила, що з жовтня 2017 року відповідач участі у вихованні дітей не приймає, матеріальної допомоги не надає, діти перебувають на її повному утриманні та вона витрачає значні кошти на фізичний, духовний та інтелектуальний розвиток спільних з відповідачем дітей. Вказані обставини зумовили позивача звернутися з позовом до суду за захистом своїх прав. в якому просить стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 4000,00 грн на утримання спільних дітей, на кожного, а також понесені нею додаткові витрати на: розвиток неповнолітнього сина - [PERSON] , у розмірі 19959,15 грн, які складаються з наступного: за відвідування додаткових занять з вивчення англійської мови -5402,00 грн; за відвідування заняття з футболу - 4438,35 грн; витрати на фонд класу та вступний внесок- 3000,00 грн. При цьому, звернула увагу, що з січня 2020 року вона понесла додаткові витрати на лікування сина, а саме: дитина потребувала медичної допомоги ортодонта, яка склала суму у розмірі 22278,30 грн., додаткові витрати на розвиток неповнолітньої доньки - [PERSON] у розмірі 6055,45 грн, які складаються з наступного: за відвідування Київської дитячої школи мистецтв № 8 за фахом «образотворче мистецтво» - 1820,00 грн; за відвідування класу фортепіано - 2320,00 грн; за купівлю книжок та зошитів 730,82 грн; витрати на благодійні внески школи, ремонт класу замовлення шафи в школу та інші витрати на відвідування донькою школи - 6661,79 грн. Крім цього, позивач вказала, що донька також має проблеми із зубами та потребує лікування ортодонта, однак, через значні витрати на дітей вона наразі не може понести додаткові витрати на це, оскільки тільки за консультацію ортодонта сплатила 578,30 грн. Поряд з цим, звернула увагу, що через брак коштів та відмову відповідача в матеріальному забезпеченні спільних дітей, останні припинили відвідувати заняття з додаткового розвитку особливих здібностей. Таким чином, позивач вважає що, оскільки всі витрати, пов`язані з утриманням спільних дітей, є значними, а відповідач жодним чином не здійснює матеріальну допомогу та підтримку на їх утримання то відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України з відповідача підлягають стягненню на її користь аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 8000,00 грн на утримання їх спільних дітей. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2021 вищевказана справа надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В. Ухвалою суду від 16.01.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 09.03.2021 від позивача надійшла заява в порядку ст. 49 ЦПК України про збільшення позовних вимог, в якій позивач вказує, що з моменту подачі даного позову до суду вона понесла значні витрати на спільних з відповідачем дітей та на даний час діти і надалі перебувають на її утриманні, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача на її користь: - аліменти на утримання спільних дітей до досягнення ними повноліття у розмірі 4000,00 грн на кожного; - додаткові витрати на утримання спільних дітей - [PERSON] - 10625,00 грн; [PERSON] - 9099,96 грн; - половину додаткових витрат вартості послуг ортодонта - 22657,90 грн; - половину витрат пов`язаних з відвідуванням дітей - [PERSON] та [PERSON] . Арабської Республіки Єгипет - 20140,65 грн. При цьому, зазначила, що додаткові витрати понесені нею до лютого 2021 року на розвиток сина складають: - відвідування додаткових занять з вивчення англійської мови - 3610,00 грн; квитанції - відвідування школи щомісячно обов`язкові внески за навчальний період 2020-2021 - 4800,00 грн. На розвиток доньки складають: - відвідування КДШМ № 8 - 1400,00 грн; - витрати на фонд класу за відвідування 1809,00 грн; - обов`язків платіж - благодійний фонд - 2700,00 грн. Крім того, позивач зазначила, що восени 19.11.2020 відвезла дітей на оздоровлення до Арабської Республіки Єгипет, потративши на подорож 40281,30 грн, а також, витратила значні кошти на лікування дітей в ортодонта у розмірі 18237,50 грн. 27.06.2022 до суду від позивача надійшли пояснення у справі, в яких остання надала детальний розрахунок щодо додаткових витрат, які вона понесла на дітей. В подальшому, в судове засідання 06.07.2022 позивач не з`явилася, сповіщена належним чином про час та місце розгляду справи, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила задовольнити позов у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, неодноразово сповіщалася належним чином про розгляд справи, відзиву щодо позову не подавав та не просив розглядати справу за його відсутності, причини неявки суду не відомі. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд на підставі ч. ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, подані стороною позивача докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 04.08.1994 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у Центральному міжрайонному управлінні реєстрації шлюбів м. Києва, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис № 1490, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 27.12.2005 Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 2081, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 02.08.2008 Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 1413, серії [NUMBER] . Як вказує позивач у позовній заяві, фактично шлюбно-сімейні відносини між нею та відповідачем не склалися внаслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейне життя, у зв`язку з чим вона звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва про розірвання шлюбу з відповідачем. Однак, підставою для звернення вказаного позову до суду стало те, що відповідач з жовтня 2017 року участі у вихованні дітей не приймає, матеріальної допомоги на їх утримання та розвиток не надає. Так, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За положеннями ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначення розміру аліментів суд враховує всі обставини, що мають істотне значення, відповідно до ст. 182 СК України: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем, тобто витрати на утримання дитини мають нести спільно обоє з батьків. Обставин, що встановлені положеннями ст. 184 СК України, з матеріалів не вбачається, зокрема, з матеріалів справи не вбачається, що відповідач не працює, є непрацездатним, доказів щодо надання ним матеріальної допомоги на утримання дітей суду не надано, а тому суд вважає, з огляду на вище наведені обставини, зобов`язаний утримувати дітей від шлюбу з позивачем, тому суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів розмірі 4000,00 грн на кожну дитину підлягають задоволенню. При цьому, слід звернути увагу, що як вже встановлено судом, відповідач неодноразово сповіщався про розгляд справи даного позову у суді, однак, правом, встановленим ст. 178, 191 ЦПК України щодо подання відзиву на позовну заяву яке, зокрема, було роз`яснено в ухвалі суду про відкриття провадження у справі від 16.01.2021, не скористався, відзиву на позов не надав. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, з огляду на викладене суд вважає, що позов про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на підставі заявлених позовних вимогах підлягає задоволенню та вважає за можливе стягувати з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей аліменти в розмірі 4000,00 грн на кожного, щомісяця, починаючи з 16.07.2020, та до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім того, одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину. Вирішуючи питання стосовно вимоги позивача щодо стягнення додаткових витрат на утримання дітей, суд вважає за необхідне зазначити на наступне. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до положень ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Виходячи з аналізу ст. 185 Сімейного кодексу України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема, необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Тобто, в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові, які зобов`язані нести обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Аліменти - це кошти на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити базові матеріальні умови для життя дитини: оплату харчування, одягу, предметів гігієни, шкільного приладдя, спожитих дітьми комунальних послуг, лікування нескладних захворювань та ін. Проте виникають ситуації коли діти потребують додаткових, більш значних коштів для нормального розвитку. Як зазначив Верховнии? Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові від 26.08.2020 року у справі N 336/1488/19, провадження N 61-19103св19, особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Отже, з аналізу судової практики, яка склалась, до додаткових витрат відносять: а) навчання у спеціалізованому закладі освіти, технікумі, коледжі, при умові погодження з батьком/матір`ю навчального закладу та доведеності існування особливих обставин, які зумовлені необхідністю платного навчання дитини у цьому закладі адже дитині гарантовано державою безоплатне навчання у загальноосвітній школі, б) розвиток здібностей дитини, а саме витрати на гуртки, заняття, які розвивають конкретні здібності дитини, придбання спортінвентарю, музичного інструменту, витрати на участь у змаганнях та конкурсах, витрати на вивчення іноземних мов, підтверджені відповідними нагородами, які одержували діти або характеристиками, в) оздоровлення (санаторно-курортне або відпочинок біля моря або на гірському курорті при умові доведеності, що для покращення стану здоров`я дитини вона потребувала відпочинок та оздоровлення саме там), г) лікування (систематичні витрати, понесені у зв`язку з постійною хворобою дитини, фізичними травмами). Тобто, батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах на свою дитину лише при обов`язковій умові, якщо це обумовлено розвитком її здібностей, хворобою тощо. Цей перелік не є вичерпним - сюди входять усі потреби дитини, які не покриваються аліментами на її утримання. При цьому слід звернути увагу на судову практику, в якій зазначено, що не відноситься до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, навчання дитини з метою здобуття професійної освіти (висновок Верховного Суду у постанові від 26.08.2020 у справі №336/1488/19); витрати одного із батьків на відвідування дитиною спортивної секції та дитячого гуртка (постанова Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 205/4622/16-ц); витрати на відвідування дитиною приватного дитячого садка (постанова Верховного Суду від 10.01.2019 у справі №369/11745/16-ц); вартість поїздки та відпочинку на морі, придбаних медикаментів першої необхідності і харчування (без надання доказів наявності потреби в такому відпочинку, викликаної хронічною хворобою, лікуванням), (постанова Верховного Суду від 17.01.2019 у справі № 720/1119/17 (провадження № 61-3891св18); придбання шкільного одягу, взуття та шкільного приладдя (постанова Верховного Суду від 31.01.2020 у справі № 484/2230/17 (провадження № 61-1460св18); відвідування спортивної секції та дитячого гуртка малювання (постанова Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 205/4622/16-ц; навчання дитини в приватній школі за бажанням одного з батьків; придбання музичного інструменту без надання доказів, що придбання інструменту, спрямовано на розвиток здібностей дитини (наприклад, навчання в музичній школі, досягнення в музиці) і не є способом забезпечення дозвілля; оздоблення кімнати дитини та придбання меблів (постанова Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 201/15248/16-ц); навчання дитини у приватному навчальному закладі без згоди іншого з батьків, обрання закладу для відпочинку і загального оздоровлення дитини позивачем на власний розсуд, без погодження із відповідачем є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Такий висновок Верховного Суду висловлений у постанова Верховного Суду від 09.09.2019 у справі № 344/5315/18. Приймаючи рішення у даній справі, Верховний Суд зазначив: «Позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини у приватній школі-садочку «Перша ластівка» при наявності можливості отримання дитиною безкоштовної середньої освіти, гарантованої державою, та не навела мотивів вибору освітнього закладу, що зокрема залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання сина у приватній школі, в якій останній навчався у 2016-2018 навчальних роках, а також того, що дитині був рекомендований заклад «Оздоровчий СПА-Комплекс Трембіта» в лікувальних цілях, викликаних її станом здоров`я. Вказаний заклад для відпочинку і загального оздоровлення дитини було обрано позивачем на власний розсуд, без погодження із відповідачем». Таким чином, для задоволення даної категорії спорів особливо важливим є те, щоб сторона надала беззаперечні докази на підтвердження додаткових витрат. У будь-якому випадку, додаткові витрати на утримання дитини, на відміну від аліментів, мають бути зумовлені (викликані) саме особливими обставинами та бути обґрунтованими та підтвердженими. Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини (Постанови Верховного суду від 04.12.2019 у справі № 320/383/19 та від14.01.2019 у справі № 751/4312/16-ц). При цьому, Верховний Суд зауважив, що визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку (Постанова Верховного Суду 14.01.2019 у справі № 751/4312/16-ц). Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 роз`яснено, що до передбаченої ст. 185 Сімейного кодексу України участі в додаткових витратах утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягти лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо Таким чином, на відміну від аліментів, додаткові витрати на утримання дитини можуть стягуватися лише в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Поряд з цим, як зазначив Верховний Суд у постановах від 07.12.2020 у справі № 922/3708/19, а також, від 01.10.2021 у справі № 607/14338/19-ц, проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати обов`язково інша сторона і якщо вона не заперечує, то у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу витраченому адвокатом на виконання робіт, а також, суд не вправі зменшувати розмір витрат на професійну допомогу. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням встановлених обставин справи, дослідивши наявні у справі докази, та, надавши їм належну оцінку, суд, зважаючи на правові висновки ВС, з урахуванням статті 141 СК України, яка визначає рівність батьків щодо участі у вихованні дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, та чи проживають вони окремо від дитини, з урахуванням поданих позивачем належних та допустимих доказів, суд вважає, що задоволенню підлягають додаткові витрати на дітей у загальному розмірі 26567,81 грн., а саме: оплата уроків з вивчення англійської мови, образотворче мистецтво, оскільки, направлені на розвиток певних здібностей дітей; лікування в ортодонта, брекет - системи, витрати, які необхідні для Інші витрати, які вказала позивач у позовній заяві, зокрема, благодійність, оплата за меблі в школу та фонд класу, школи, ремонт підлоги в класі, внесок в Ліцей «Універсум», відвідування дітей АРЄ та ін., не є у розумінні законодавчо визначених підстав для віднесення таких витрат до додаткових витрат. Відтак, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає сплаченню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial