Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-06 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, у якому, з урахуванням уточнень, просить: - визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса №11834, виданий 25.01.2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем щодо стягнення з позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт капітал» заборгованості у розмірі 7 145,60 грн.; - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт капітал» грошові кошти у розмірі 8 529,16 грн, як набуті без достатньої правової підстави, на підставі виконавчого напису нотаріуса №11834, виданого 25.01.2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем про стягнення з неї заборгованості у розмірі 7145,60 грн; - стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що у травні 2021 позивач дізналася, що приватним виконавцем відкрито виконавче провадження № 64770354 щодо виконання виконавчого напису №11834, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. від 25.01.2021 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості у розмірі 7145,60 грн. Позивачу при отриманні від ТОВ «ФК «Профіт капітал» грошових коштів, не підписувала жодного кредитного договору , а кредитний договір укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним. Позивач зазначила, що виконавчий напис вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами: кредитний договір позивач не підписувала, угода нотаріально не посвідчена, письмової вимоги позивач не отримувала, розмір заборгованості позивачем не визнається, акт взаємної звірки не проводився. Також вказує, що через неправомірні дії відповідач без достатньої правової підстави набув грошові кошти у розмірі 8529,16 грн. Враховуючи викладене, просить задовольнити позовні вимоги. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 13.10.2021 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. На виконання вимог ухвали представником позивача 02.11.2021 подано уточнену позовну заяву. Ухвалою суду від 03.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. 30.11.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву відповідач вказує, що відповідно до договору факторингу №20190122-П від 22.01.2019 ТОВ «ФК «Профіт капітал» набуто право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №1-1-68558 від 10.07.2018 на загальну суму 7145,60 у тому числі: - прострочена заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) 2320,00 грн; прострочена заборгованість по відсоткам 1287,60 грн; штрафи/пені 3538,00 грн. Відповідач вважає, що відсутні підстави для задоволення заявлених позовних вимог, оскільки позивачем не було доведено порушення, невизнання або оспорювання його прав внаслідок виконання виконавчого напису, що є підставою для їх захисту. Виконавчий напис було вчинено з дотриманням вимог чинного законодавства України. Щодо стягнення з відповідача судових витрат у розмірі 5000,00 грн зазначає, що з огляду на надані позивачем документи, складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи та час витрачений на такі послуги адвокатом, вважає витрати на оплату послуг адвоката у заявленому розмірі є неспівмірними із заявленою ціною позову, що свідчить про недотримання ч.4 ст.137 ЦПК України Сторони в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача адвокат Покоєвич А.О. подав до суду заяву, у якій просить суд проводити розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у тексті відзиву на позовну заяву, просить суд розгляд справи провести за відсутності представника відповідача. Заяв по суті справи до суду не надійшло, відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, в судові засідання не з`являвся, про розгляд справи повідомлений належним чином. Третя особа, свою позицію щодо позовних вимог суду не повідомила. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Приписами п. 1 ч.3 ст.\~223\~ЦПК визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників провадження, які належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. У ході розгляду справи, суд у відповідності до п. 4 ч. 5ст.12 ЦПК України, було створено сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України. Фіксування судового\~процесу за\~допомогою звукозаписувального\~технічного пристрою\~не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню За загальним\~правилом ст.ст.\~15,\~16 ЦК України кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання.\~Кожна особа\~за захистом\~свого особистого\~немайнового або\~майнового права\~та інтересу\~має право\~звернутися до\~суду,\~який може\~захистити цивільне\~право або\~інтерес в\~один із\~способів,\~визначених ч.1\~ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат»та іншими\~актами законодавства\~України (ч.1\~ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п.19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат»та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат»для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти стягненню на кошти боржника. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат»та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат»захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно із ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберігає його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але в подальшому відпала. При цьому, відповідно до статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду. Судом встановлено, що 25.01.2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення з [PERSON] укладеним з ТОВ «КФ.ЮА» правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитним договором 20190122-П від 22.01.2019 є ТОВ «Фінансова компанія «Профіт капітал» заборгованість за кредитним договором 1-1-68558 від 10.07.2018. Нотаріусом зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 22.01.2019 по 06.01.2021 включно на суму у розмірі 7145,60 грн, у тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 2320,00; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 1287,60; строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 3538,00 грн. Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.03.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. відкрито виконавче провадження № 64770354, звернено стягнення на кошти боржника [PERSON] у розмірі 7145,60 грн . Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. 10.03.2021 винесено постанову про стягнення з боржника [PERSON] основну винагороду виконавця у розмірі 714,56 грн. Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. 10.03.2021 винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою постановлено визначити для боржника [PERSON] розмір мінімальних витрат виконавчого провадження 669,00 грн. Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. 18.03.2021 та 19.03.2021 винесено постанови про звернення стягнення заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи з боржника [PERSON] . Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. 10.06.2021 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з тим, що борг перераховано на користь стягувача, основна винагорода та витрати стягнуті у повному обсязі. Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від відповідача та від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, зазначений у написі, є безспірними. Таким чином, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було з`ясовано чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, чи не пропущено стягувачем строк позовної давності, а також не встановлено, коли було здійснено останню оплату по кредиту. Крім того, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилався на те, що виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом без належної перевірки, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису з урахуванням змісту постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі 826/20084/14) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а)оригінал нотаріальнопосвідченого договору(договорів);б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Судом встановлено, що серед документів, наданих стягувачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору, за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній, тоді як відповідно до п. 1 Переліку документи, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для вчинення нотаріального напису нотаріусу подається оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), тобто на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом зазначеної вимоги закону дотримано не було. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц. З урахуванням встановлених обставин, суд вважає, що стягнення заборгованості не могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вирішуючи спір\~про визнання\~виконавчого напису\~таким,\~що не\~підлягає виконанню,\~суд не\~повинен обмежуватися\~лише перевіркою\~додержання нотаріусом\~формальних процедур\~і факту\~подання стягувачем\~документів на\~підтвердження безспірної\~заборгованості боржника\~згідно з\~Переліком.\~Для правильного\~застосування положень\~ст.ст.\~87,88\~ Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постановах від 27 березня 2019 року у справі N 137/1666/16-ц, від 02 липня 2019 року у справі N 916/3006/17, від 15 січня 2020 року у справі N305/2082/14ц, яка є послідовною і незмінною. У зв`язку із вищевикладеним, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. За таких обставин, оскільки оскаржуваний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, а отже, відпала підстава, на якій відповідач набув кошти від позивача внаслідок виконання виконавчого напису нотаріуса. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 08 вересня 2021 року в справі № 201/6498/20, від 28 січня 2020 року в справі № 910/16664/18, від 06 березня 2019 року в справі № 910/1531/18. Згідно інформації, наявної у матеріалах виконавчого провадження, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. при виконанні оскаржуваного виконавчого напису з позивача в рамках виконавчого провадження стягнуто грошові кошти в сумі 8529,16 грн, з яких: 7145,60 грн. сума боргу за виконавчим документом, що перерахована стягувачу, 669 грн та 714,56 грн витрати виконавчого провадження. Таким чином, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають кошти, які були безпосередньо перераховані відповідачу, при цьому суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат виконавчого провадження в сумі 669 грн та 714,56 грн, оскільки отримувачем цих коштів був не відповідач, а приватний виконавець. У зв`язку із викладеним, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 7145,60 грн, які набуті без достатньої правової підстави. V. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у сумі 1668,71 грн, що передбачено ст. 141 ЦПК України. Згідно положень ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підтвердження понесення витрат, у розмірі 5000,00 грн, на професійну правничу допомогу представником позивача надано: копію ордеру АІ №1148139 від 01.10.2021, копію квитанції до прибуткового касового ордера б/н від 31.08.2021, розрахунок витрат на правову допомогу. Відповідач у поданому відзиві заперечив щодо стягнення з нього витрат на правничу допомогу, зазначив, що вони є неспівмірними із заявленою ціною позову. Розподіляючи понесені витрати на професійну правничу допомогу суд враховує, що позовні вимоги задоволені частково та відповідачем подано клопотання про зменшення вказаних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4\~ст. 137 ЦПК України). . У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті\~суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи особливості предмета спору, суб`єктний склад правовідносин, малозначність справи, а також характер виконаної адвокатом роботи (адвокатом було складено позовну заяву, що, враховуючи типовість справи, не потребувало значної кількості часу, адвокат не приймав участі у судових засіданнях), зважаючи на розмір грошових коштів, на стягнення яких було видано оспорваний виконавчий напис- 7145,60 грн, суд вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу є завищеними, а тому суд приходить до висновку про зменшення розміру зазначених витрат та стягнення у відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 2000 гривень. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат,лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Outcome: partial