Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-24 00:00:00

У квітні 2021 року АТ «КБ «Приват Банк» звернулося до суду із позовом до відповідача [PERSON] \~ про стягнення боргу кредитором спадкодавця, у якій позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 24 грудня 2007 року у розмірі 9630,02 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування позову, позивач вказав на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 24 грудня 2007 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банку стало відомо, що позичальник [PERSON] помер [INFO] . У зв`язку з тим, що позичальник зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, станом на дату смерті мав заборгованість у розмірі 9630,02 грн. Посилаючись на ст.ст.1218, 1219 ЦК України, позивач зазначив, що у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням. Позивач вважає, що відповідач є спадкоємцем позичальника [PERSON] , а тому просить стягнути з відповідача заборгованість\~ у вищезазначеному розмірі. Ухвалою суду від 03 вересня 2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження, з призначенням підготовчого провадження, при відкритті провадження судом витребувано копію спадкової справи. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні зазначила, що позичальник доводився їй сином. Фактично грошовими коштами користувалася дружина померлого. Після смерті сина вона успадкувала частину квартири. Сплачувати заборгованість померлого вона не має можливості через скрутне матеріальне становище. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що 24 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання анкети - заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно з умовами якої було відкрито картковий рахунок на ім`я позичальника. У заяві зазначено, що позичальник [PERSON] згоден з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. До позовної заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. На підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, позивач надав суду Довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] ; виписку про рух коштів за картковим рахунком, відкритим на ім`я [PERSON] ; Витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість за вказаним кредитним договором станом на дату смерті позичальника становить 9630,02 грн., яка складається зі заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 8267,65 грн. та заборгованості за простроченими відсотками у сумі 1362,37 грн. Отже, позичальником [PERSON] були порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як встановлено у ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] позичальник [PERSON] помер [INFO] , про що було зроблено актовий запис №484 від 01 червня 2018 року (а.с.55). За даними спадкової справи №210/2018, заведеної після смерті позичальника, з заявою про прийняття спадщини звернулася мати позичальника [PERSON] . Нотаріусом відповідачу видано свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину спадкового майна, що залишилося після смерті [PERSON] у зв`язку з наявністю другого спадкоємця, яким є син померлого [PERSON] , [INFO] . 26 листопада 2020 року позивач направив нотаріусу претензію кредитора. Відповідно до положень статті 1216 та 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (стаття 1220 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України). Положення статті 1281 ЦК України передбачають, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку статті 1282 ЦК України. У відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц (провадження № 61-25487св18) сформульовано правовий висновок, згідно з яким, враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, яким передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. У цій справі Верховний Суд констатував, що висновки судів про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують, яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суди безпідставно поклали обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача. Оскільки відповідач [PERSON] \~ є однією із двох спадкоємців, своєчасно звернулася із заявою про прийняття спадщини та не скористалася своїм правом на подання доказів щодо вартості успадкованого майна, суд приходить до висновку, що з неї підлягає стягненню 1/2 частина вищезазначеної заборгованості спадкодавця. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ На підставі викладеного,

Outcome: partial