Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до Піщанського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів,в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і до повноліття дитини. У вказаній позовній заяві позивач просить суд стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , з відповідача на її користь в розмірі 1/4 частини (але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку) від заробітку відповідача, щомісячно, з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування позову позивач [PERSON] зазначає, що з 30 вересня 2001 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . В шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та знаходиться повністю на її утриманні. Відповідач проживає окремо та не бере участі у вихованні та утриманні дитини, є здоровим та працездатним, працює в ТОВ "ПІЩАНСЬКИЙ РАЙСІЛЬКОМУНСЕРВІС" та має постійний дохід, а тому зможе сплачувати аліменти на сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу). Позивач [PERSON] впідготовче засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та про підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, проте від нього на адресу суду надійшла заява, в якій він просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнає, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно до досягнення ним повноліття. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.1. ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. В частині четвертій ст. 206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання і заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд у судовому засіданні без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] , [INFO] ,що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.4). Згідно довідки Піщанської селищної ради Вінницької області від 24 травня 2022 року № 495 [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею за даною адресою зареєстрований син [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.ч.1-3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В п. 17 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Доказів на підтвердження домовленості між сторонами щодо способів виконання обов`язку утримувати дитину матеріали справи не містять. Матеріалами справи підтверджено, що станом на день розгляду справи дитина [PERSON] , який не досяг повноліття, проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , слід стягнути аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до досягнення дитиною повноліття. Визначаючи даний розмір, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; доказів перебування на утриманні відповідача інших осіб, чи інших обставин, які б мали значення при визначенні розміру аліментів суду не надано. При вирішенні питання про судові витрати суд бере до уваги норми ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, яка визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, відповідач позовні вимоги визнав, проте відповідно до ст.4, 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнена від сплати судового збору при подачі до суду позову про стягнення аліментів, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп.

Outcome: approved