Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

[PERSON] та його представник адвокат Бабич Р.В. звернулись до суду з позовом до [PERSON] ,про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Рахівської міської ради. Позовні вимоги мотивовані тим, що03 вересня 1998 року позивач, уклав шлюб з [PERSON] . Шлюб було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгород Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 03.09.1998 року, про що того ж числа складено відповідний актовий запис за № 444. Від попереднього шлюбу у [PERSON] є одна дитина [PERSON] , [INFO] , інвалід третьої групи. Під час перебування у шлюбі у сторін народилась дитина син [PERSON] , [INFO] . Протягом останнього часу стосунки між позивачем та відповідачкою різко погіршились, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Спільне життя з відповідачкою почало руйнуватись у зв`язку з тим, що дружина почала зловживати спиртними напоями та звинувачувати позивача у неоднаковому ставленні до дітей. А також через відсутність роботи повідомила, що має намір виїхати з донькою [PERSON] за кордон а саме в Чеську Республіку де перебуває її перший чоловік [PERSON] . Разом сторони не проживають з вересня 2021 року. Спроби сторін примиритися не дали позитивного результату, тому рішення про розірвання шлюбу остаточне і змінювати його позивач не збирається. З того моменту як сторони припинили спільне проживання їх син [PERSON] постійно проживає з позивачем, на даний час являється учнем 4-го класу Рахівської ЗОШ І-ІІІ ступенів №4, відвідує спортивні гуртки. Позивач постійно слідкує за його станом здоров`я, виховує та піклується про нього, у позивача з сином стійкий психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Син проживає з відповідачем у чотирьох кімнатній квартирі та забезпечений всім необхідним для фізичного та розумового розвитку. Зважаючи на вище викладене позивач просить: розірвати шлюб, укладений 03 вересня 1998 року між ним, [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгород Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 03.09.1998 року, актовий запис за № 444 та визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , уродженця та жителя [ADDRESS] , з ним, його батьком [PERSON] . \~ \~ \~ \~Позивач в судове засідання не з`явився, у позовній просив суд розглядати справу без його участі. Представник позивача адвокат Бабич Р.В., в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та розглядати справу за його відсутності. Відповідачка [PERSON] до початку розгляду справи надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі та зазначила, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Рахівської міської ради, до суду надійшла заява в якій, останній зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог та просив розглядати справу без їх участі, зазначивши у заяві, що дитина проживає з батьком у гарних умовах, має все для фізичного, розумового та духовного розвитку. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що між сторонами 03 вересня1998 року укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгород Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 03.09.1998 року, про що того ж числа складено відповідний актовий запис за № 444. Відповідно до оригіналу свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 03.09.1998 року. З позовної заяви вбачається, що фактичні взаємовідносини подружжя припинені, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, примирення між сторонами неможливе. Відповідно до копій свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.04.2012 року у сторін народився син [PERSON] [INFO] , який відповідно до позовної заяви та заяви третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Рахівської міської ради № 76/01-10 від 15.07.2022 року, на протязі тривалого часу проживає зі своїм батьком [PERSON] (позивачем). Відповідно до\~ст. 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Частиною 3, 4\~ст. 56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3\~ст.105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1\~ст. 110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно\~ст. 112 СК України\~суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтями 141, 150, 153, 155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Частиною першою статті 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом. Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дітей для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дітей. Діти, які не досягли 14 років, повинні проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з батьків. Питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дітей. Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Отже, при вирішенні питань про місце проживання дітей у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Відповідно до положень частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Враховуючи те, що умови проживання позивача є належними для проживання дітей, та те, що судом не встановлено, що позивач зловживає спиртними напоями чи наркотичними засобами, чи веде аморальний спосіб життя, то суд, вважає, що відсутні виняткові обставини, коли дитина може бути розлучена зі своїм мабатьком. Проживання дитини із позивачем саме по собі не є підставою для визнання позову таким, що до задоволення не підлягає, оскільки такий факт не позбавляє права позивача вимагати визначення місця проживання дитини в судовому порядку. Враховуючи вищенаведені\~вимоги закону\~та встановлені\~обставини справи,\~суд вважає,\~що позовні\~вимоги [PERSON] \~слід задовольнити\~та визначити\~місце проживання\~дитини \~сина [PERSON] , [INFO] , уродженця та жителя [ADDRESS] , з його батьком [PERSON] . Крім того, суд зауважує, що мати дитини [PERSON] (відповідачка) , у разі визначення місця проживання дитини з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботі відносно нього та участі у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За таких обставин, встановивши, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує\~\~ права, свободи чи інтереси інших осіб, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, сім`я розпалася остаточно, спільне господарство подружжям не ведеться, суд вважає за необхідне ухвалити рішення відповідно до\~ст. 112 СК України, яким позовні вимоги\~\~задовольнити. Суд враховує, що позивач, звертаючись до суду з позовом, не заявляв вимог про стягнення з відповідача на його користь судовий збір, а тому вважає судові витрати залишити за рахунок позивача. На підставі ст.ст.\~110,\~112,\~160, 161 СК України,

Outcome: approved