Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-11 00:00:00

10 червня 2022 року до суду надійшла позовна заява, в якій позивач, посилаючись на ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ст. ст. 110, 112 СК України, просить розірвати шлюб між нею, [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований 01 червня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 55. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 червня 2013 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис №55. Від спільного шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] . Причиною звернення позивача до суду стало те, що сімейне життя з відповідачем не склалося. Відсутність спільних інтересів, взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки із ведення господарства призвели до припинення шлюбу між позивачем та відповідачем. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, між ними втрачені всі фізичні та духовні зв`язки. Позивач та відповідач проживають окремо. Позивач вважає, що в умовах, які склалися, фактично відсутні ознаки сімейного життя, примирення між позивачем та відповідачем неможливе, тому просила суд не давати строк для примирення. Продовження шлюбу та спільне проживання з відповідачем суперечить інтересам позивача. Ухвалою судді від 17 червня 2022 року після виконання вимог, передбачених ч. 6 ст. 187 ЦПК України, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судовий розгляд на 12 липня 2022 року. Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, часу і місце судового засідання повідомлена належним чином, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав, просив їх задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 01 червня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 01 червня 2013 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, про що 01 червня 2013 року складено відповідний актовий запис за №55. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] (а.с.6). Під час шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач, матір`ю позивач, що підтверджується копією свідоцтва про народження, яка долучена до матеріалів справи (а.с.7). Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивача до суду стало те, що сімейне життя з відповідачем не склалося. Відсутність спільних інтересів, взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки із ведення господарства призвели до припинення шлюбу між позивачем та відповідачем. Кожен із них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, між ними втрачені всі фізичні та духовні зв`язки. Позивач та відповідач проживають окремо. Позивач вважає, що в умовах, які склалися, фактично відсутні ознаки сімейного життя, примирення між позивачем та відповідачем неможливе. Продовження шлюбу та спільне проживання з відповідачем суперечить інтересам позивача. Відповідно до\~положень статті\~51\~Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Закон України\~«Про судоустрій\~і статус\~суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Згідно зі статтею 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Зі статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Як зазначено у частині першій статті 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною другою статті 18, статтею 51, частиною третьою статті 56, частиною першою статті 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Як вбачається зі змісту позовної заяви, дитина проживає разом з позивачем. Спір про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, на час розгляду справи відсутній. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною другою статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У поданій до суду заяві від 12 липня 2022 року позивач просила залишити їй прізвище після розірвання шлюбу [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. За змістом ч. 1 ст.\~142\~ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно з квитанцією АТ КБ «Приватбанк» № 0.0.2571678867.1 від 10 червня 2022 року [PERSON] при поданні позову сплачено судовий збір в сумі 992 гривні 40 копійок. Позивач просила не стягувати з відповідача на її користь судові витрати по оплаті судового збору, про що зазначила у заяві від 12 липня 2022 року. За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то, виходячи зі змісту статей 141- 142 ЦПК України, на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 496 гривень 20 копійок, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, з відповідача на користь позивача не стягується. На підставі викладеного,

Outcome: approved