Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-27 00:00:00

У грудні 2021 року позивач АТ Криворізька теплоцентраль звернулось до суду із вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначено, що позивач є постачальником теплової енергії квартири за адресою: [ADDRESS] , власником якої є відповідач. Відповідач не здійснює оплату за отриману теплову енергію, у зв`язку із чим виникла заборгованість за період з 01 листопада 2016 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 41410,29 грн., яку просить стягнути з відповідача, а також зв`язку із невиконанням відповідачем обов`язку щодо сплати заборгованості, просить стягнути з останньої суму інфляційних витрат у розмірі 6450,24 грн., 3% річних у розмірі 3007,87 грн., а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270 грн. Ухвалою суду від 17 січня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься письмове клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, клопотань про відкладення розгляду справи або розгляду справи без її участі на адресу суду не надходило. Суд, відповідно до ч.1\~ст.280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ст.247 ч.2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що АТ Криворізька теплоцентраль відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630\~(далі\~Правила), надає населенню м. Кривого Рогу теплову енергію для потреб опалення. Акціонерне товариство Криворізька теплоцентраль по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст.67,\~68,\~162 Житлового Кодексу України\~зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів. Квартира за адресою: [ADDRESS] перебуває на обслуговуванні у Акціонерного товариства Криворізька теплоцентраль і згідно наданого позивачем особового рахунку № [NUMBER] власником вказаної квартири зазначено [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Як вбачається з наданого розрахунку заборгованості, борг по оплаті за централізоване опалення квартири за адресою: [ADDRESS] за період з листопада 2016 року по жовтень 2021 року становить 41410,29 грн. (а.с.8). Відповідно до приписів норм\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,\~Закону України «Про теплопостачання», Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою КМУ України № 630 від 21.07.2005 року, - між позивачем та відповідачами виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по центральному опаленню. 01 травня 2019 року вступив в дію\~Закону України "Про житлово-комунальні послуги", який регулює основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин. Відповідно до ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до пункту 2 частини першої\~5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії. Пунктами 2, 5 частини другої\~статті 7 зазначеного Закону\~встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до ч.1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.89\~ЦПК\~України,\~суд\~оцінює\~докази за\~своїм\~внутрішнім\~переконанням,\~що\~ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному\~та\~безпосередньому дослідженні\~наявних\~у\~справі доказів.\~ Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як встановлено судом з довідки Відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Покровської районної в місті ради за № 9811/05 від 29.12.2021 року, відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 01 жовтня 1972 року по теперішній час (а.с.14). При цьому, звертаючись до суду із вказаним позовом АТ «Криворізька теплоцентраль» просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з централізованого опалення, що надані за іншою адресою : [ADDRESS] . Проте жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обов`язку відповідача [PERSON] нести витрати по утриманню вказаної квартири як користувача, або власника житла за період з 01.11.2016 року по 31.10.2021 року, суду не надано. Єдиний документ, який наданий представником позивача в обґрунтування заявленої вимоги про стягнення боргу з відповідача має назву «Особовий рахунок», згідно якого [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] - не містить жодної інформації щодо підстав та дати виникнення права власності на квартиру, в тому числі в спірний період з період з 01.11.2016 року по 31.10.2021 року, а отже не може бути належним та допустимим доказом на підтвердження заявлених вимог саме до відповідача, яка з 01.10.1972 року по теперішній час зареєстрована за іншою адресою.. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами право вимоги до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги централізованого опалення за адресою [ADDRESS] , а отже позо задоаоленню не підлягає. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Враховуючи результат вирішення спору, відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються.

Outcome: dismissed