Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] та свої вимоги мотивує тим, що з 28 березня 1996 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Після реєстрації шлюбу вона змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». 15 серпня 2018 року вона змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22 грудня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Ровенською А.О., зареєстрований в реєстрі №5220 придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] , площею 125, 06 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 7313259101. Вказана квартира зареєстрована за відповідачем 22 грудня 2014 року. 23 вересня 2021 року позивачкою подано позовну заяву до Дарницького районного суду м. Києва про розірвання шлюбу. Посилаючись на те, що квартира належить сторонам на праві спільної власності, позивачка просить визнати за нею право власності на Ѕ квартири [ADDRESS] , загальною площею 125,06 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 7313259101. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 18 жовтня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 19 січня 2022 року о 13 год. 00 хв. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 19 січня 2022 року закрито підготовче провадження, призначено справу для розгляду по суті 24 березня 2022 року о 13 год. 00 хв. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 23 лютого 2022 року заява [PERSON] в особі представника адвоката Носенко Т.С. про забезпечення позову повернута заявнику. Враховуючи, що Верховною Радою України 24 лютого 2022 року на позачерговому засіданні було запроваджено воєнний стан через вторгнення Росії на територію України, беручи до уваги ситуацію, що склалась у м. Суми на день запровадження такого стану, на підставі п.1 рішення зборів суддів Зарічного районного суду м. Суми від 24 лютого 2022 року №5, з метою запобігання загрози життю та здоров`ю учасників судового процесу і працівників суду, з 24 лютого 2022 року дану справу було знято з розгляду до стабілізації ситуації в країні та в м. Суми. Рішенням зборів суддів від 02 травня 2022 року №11 відновлено здійснення розподілу та розгляд усіх категорій справ, у тому числі цивільних, які перебували в провадженні судді станом на 24 лютого 2022 року. Справа призначена до розгляду на 27 липня 2022 року, о 09 год. 00 хв. 26 липня 2022 року від представник позивачки [PERSON] адвоката Матвійчук О.В, надійшла заява про забезпечення позову (а.с.98-102). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 27 липня 2022 року заяву [PERSON] в особі представника адвоката Матвійчука О.В. про забезпечення позову задоволено частково. В порядку забезпечення позову накладено арешт на квартиру загальною площею 125,06 м.кв., яка зрозташована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 7313259101. В іншій частині заяви відмовлено. В зазначеному судовому засіданні, що відбувалося в режимі відеоконференції, представник позивачки [PERSON] адвокат Матвійчук О.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Позивачка та відповідач про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, в судове засідання не з`явилися, відповідач відзиву на позовну заяву не надіслав. В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Під час судового розгляду встановлено, що 28 березня 1996 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 9). Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені, [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.12). З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що [PERSON] є власником квартири за адресою : [ADDRESS] , яка придбана відповідно до договору купівлі-продажу від 22 грудня 2014 року, що посвідчений приватним нотаріусом Ровенською А.О. (а.с.20-24). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 січня 2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується копією вступної та резолютивної частини рішення по справі №753/19567/21, провадження №2/753/934/22 (а.с.104). Відповідно до ч. 1 ст .60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього \~господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, а також постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 1316/3987/12-ц. Згідно ст.ст. 68, 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Під час судового розгляду встановлено, що придбання квартири [ADDRESS] сторони здійснили в період їх перебування в шлюбі та спільного проживання, що не спростовано відповідачем, а тому вказане житлове приміщення належить сторонам на праві спільної сумісної власності. З огляду на вказане суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання за нею права власності на Ѕ частину житлового приміщення квартири [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачкою судові витрати в розмірі 7306 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved