Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

В травні 2022 року позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом про розірвання шлюбу з відповідачкою. В обґрунтування заяви зазначив, що 29.09.2012 року вони з відповідачкою уклади шлюб, від якого у них [INFO] народився син [PERSON] . Спільне життя сторін не склалось через протиріччя поглядів на життя та несумісність характерів. На даний момент спільне проживання та ведення між ними спільного господарства припинено, подружніх стосунків з не підтримують, шлюб носить формальний характер, а примирення між сторонами позивач вважає недоцільним та недієвим, таким, що буде суперечити інтересам сторін, а тому просить суд шлюб розірвати. Ухвалою судді від 22 червня 2022 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням та викликом сторін. Позивач та відповідачка в судове засідання не з`явились, направили до суду заяви про розгляд справи за відсутності сторін, просили шлюб розірвати. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, перешкод для розгляду справи судом не встановлено, суд вважає за можливе здійснювати розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 29.09.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Обухівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 290, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 29.09.2012 року. Від шлюбу у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.05.2013 року. Із позову та клопотань сторін, поданих на адресу суду, встановлено, що подальше спільне проживання позивача та відповідачки є неможливим. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею п`ятою Протоколу № 7 Конвенції про\~захист\~прав\~людини і\~основоположних\~свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно із частиною першою статті 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналіз наведених положень свідчить про те, що як при укладенні шлюбу так і при його розірванні передбачається реалізація волі жінки та чоловіка без будь-якої дискримінації та примушування та/або утримання у шлюбних відносинах. Згідно з частиною третьою статті 105\~СК\~України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. З огляду на зміст наведених норм матеріального права та враховуючи зібрані у справі докази суд доходить висновку, що відносини, які склалися між подружжям вказують на те, що їх подальше спільне проживання є неможливе, а тому надання строку на примирення суд вважає недоцільним. Позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved