Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-14 00:00:00

У березні 2020 року Акціонерне товариство(далі - АТ) «Піреус Банк МКБ» звернулося до Носівського районного суду Чернігівської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором оренди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем 30 грудня 2016 року було укладено договір оренди нежитлового приміщення, згідно з яким орендодавець передає, орендар приймає в тимчасове платне користування нерухоме майно, а саме: нежилі приміщення за № 1 по № 6 (групи приміщень № 57 «а»), з № 1 по № 6 (групи приміщень № 58 «а»), загальною площею 135 кв. м, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (пункт 1.1 договору). Зазначеним договором передбачені сплата орендарем орендної плати та комунальних послуг. Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором відповідач належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 20 лютого 2020 року, має заборгованість у розмiрi 50 873,24 грн, яка складається із заборгованості за оренду приміщення згiдно договору, за період з 14 січня 2019 року по 19 травня 2019 року у розмірі 5 419,35 грн та заборгованості за комунальні послуги у період з жовтня 2017 року по травень 2019 року в сумі 45 183,89 грн. Орендарю були направлені претензії від 14 серпня 2019 року № 5097/08-ІІІ, яка була отримана 29 серпня 2019 року та від 29 січня 2020 року № 399/01-III, отримана 31 січня 2020 року. 17 січня 2020 року направлено акт звірки взаємних розрахунків. Проте, відповідач заборгованість в повному обсязі не погасила. Ураховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати, яка утворилась станом на 20 лютого 2020 року, з урахуванням пені, яка передбачена договором, інфляційних втрат та 3% річних (стаття 625 ЦК України), в сумі 58 558,57 грн. Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 06 березня 2020 року вказану позовну заяву було залишено без руху. 24 березня 2020 року позивачем усунуто недоліки. 03 квітня 2020 року ухвалою цього ж суду відкрито загальне позовне провадження за вищевказаним позовом та призначено підготовче судове засідання. 17 листопада 2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, про що постановлено ухвалу суду. Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 27 квітня 2021 року вказану справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 жовтня 2021 року для розгляду вказаної цивільної справи визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2021 року справу прийнято до розгляду головуючим суддею Ішуніною Л. М. у порядку загального позовного провадження та призначено судове засідання. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити та зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, на підставі пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України, що підтверджується конвертами, які повернулися на адресу суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, у встановлений судом строк, не скористалася своїм правом на подання відзиву, тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною першою статті 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом установлено, що 30 грудня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Піреус Банк МКБ» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір оренди нежитлового приміщення, згідно з яким орендодавець передає, орендар приймає в тимчасове платне користування нерухоме майно, а саме: нежилі приміщення за № 1 по № 6 (групи приміщень № 57 «а»), з № 1 по № 6 (групи приміщень № 58 «а»), загальною площею 135 кв. м, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (пункт 1.1 договору) (а. с. 11-14). Пунктом 4.1. договору визначено, що строк оренди за цим договором починається з 01 січня 2017 року, але у будь-якому разі не раніше моменту прийняття орендарем від орендодавця приміщень за Актом прийому-передачі, відповідно до умов договору та діє протягом 12 місяців з дня передання приміщень за Актом приймання-передачі. Орендар вступає в строкове платне користування приміщеннями за договором не раніше дати підписання сторонами Акта прийому-передачі. Відповідно до пункту 5.1. договору починаючи з дати прийняття орендарем від орендодавця приміщень (за Актом прийому-передачі) орендар сплачує орендодавцю орендну плату за користування приміщенням. До складу орендної плати не входять вартість комунальних та інших послуг, пов`язаних з експлуатацією об`єкта оренди (електропостачання, водопостачання, водовідведення, опалення, послуги з утримання будинку, споруд та прибудинковоi території та інші послуги на утримання об`єкту оренди, що надаються постачальниками послуг в об`єктi оренди). Орендар компенсує орендодавцю витрати на iх сплату згідно з показниками лічильників, а за їх відсутності відповідно до норм та тарифів постачальників послуг, на підставі наданих орендодавцем рахунків, щомісячно протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту надання рахунку. Пунктом 5.2. встановлено, що орендна плата за цим договором за повний календарний місяць становить 12 000 грн. Згідно з пунктом 5.3. договору орендар самостійно сплачує орендну плату щомісяця не пізніше 15 (п`ятнадцятого) календарного дня поточного календарного місяця строку оренди, за який здійснюється платіж. Пунктом 6.2.2. договору встановлено, що орендар зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі вносити щомісячну орендну плату, передбачену даним договором, сплачувати комунальнi та iншi послуги пов`язані з експлуатацією об`єкта оренди, починаючи з дати підписання сторонами Акта прийому?передачі. Згідно з Додатком № 1 до договору оренди від 30 грудня 2016 року між АТ «Піреус Банк МКБ» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] 01 січня 2017 року було підписано Акт приймання-передачі приміщень, відповідно до пункту 1 якого цим Актом сторони визнають та підтверджують, що орендодавець передав, а орендар прийняв нерухоме майно, а саме: нежилі приміщення за № 1 по № 6 (групи приміщень № 57 «а»), з № 1 по № 6 (групи приміщень № 58 «а»), загальною площею 135 кв. м, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (а. с. 15). 01 червня 2018 року між позивачем (Сторона - 1) з однієї сторони, фізичною особою-підприємцем [PERSON] (Сторона - 2) з другої сторони та [PERSON] (Сторона - 3) укладено договір про внесення змін № 2 до договору оренди від 30 грудня 2016 року, відповідно до пункту 1 якого в порядку та на умовах визначених цим договором, сторони домовилися про заміну сторони 2 га сторону 3. Сторона 3 приймає на себе всі права, зобов`язання та відповідальність Сторони 2 згідно договору оренди. Права, зобов`язання та відповідальність сторони по договору оренди переходять до Сторони 3 в тому обсязі, в якому вони належали Стороні 2 до набуття чинності цього договору (а. с. 16). Згідно з пунктом 3 указаного договору сторони дійшли згоди продовжити строк оренди за договором оренди на 10 місяців, у зв`язку з чим вирішили викласти пункт 4.1. договору оренди у новій редакції наступного змісту: «4.1. строк оренди за цим договором починається з 01 січня 2017 року, але у будь-якому разі не раніше моменту прийняття орендарем від орендодавця приміщень за Актом прийому-передачі, відповідно до умов договору та діє протягом 34 місяців з дня передання приміщень за Актом приймання-передачі. Орендар вступає в строкове платне користування приміщеннями за договором не раніше дати підписання сторонами Акту прийому-передачі». Відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 761 ЦК України встановлено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Таким чином, ураховуючи, що вищевказані приміщення на праві власності належать АТ «Піреус Банк МКБ» (пункт 1.3. договору оренди) (а. с. 11), то його вимоги щодо повернення орендної плати ґрунтуються на нормах закону. Згідно з частинами першою, п`ятою статті 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Як вже встановлено судом, відповідно до пунктів 5.2., 5.3. договору оренди орендна плата в розмірі 12 000 грн сплачується щомісяця не пізніше 15 (п`ятнадцятого) календарного дня поточного календарного місяця строку оренди, за який здійснюється платіж. Так, відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Водночас позивачем, були направлені претензії від 14 серпня 2019 року № 5097/08-ІІІ, яка булла отримана відповідачем 29 серпня 2019 року та від 29 січня 2020 року № 399/01-III, отримана 31 січня 2020 року, а також 17 січня 2020 року було направлено акт звірки взаємних розрахунків, однак відповідач жодним чином не відреагувала на вказані листи (а. с. 17-20, 46-47, 48-54). Звертаючись до суду із позовом, позивач вказував на те, що [PERSON] допустила заборгованість із орендної плати та плати за комунальні послуги, у зв`язку з чим просив стягнути заборгованість за період з 01 січня 2017 року по 19 лютого 2020 року в сумі 50 873,24 грн. З наданого позивачем розрахунку заборгованості судом установлено, що заборгованість відповідача з орендної плати становить 5 419,35 грн, а заборгованість за комунальні послуги - 45 183,89 грн, разом - 50 603,204 грн, тобто сума заборгованості в розмірі 50 873,24 грн визначена позивачем є арифметично неправильною. Враховуючи вищевикладене, а також, що позивачем були надіслані відповідачу притензії, на які остання жодним чином не відреагувала, відповідач не надала відзиву до суду, чим приведені позивачем обставини не спростувала, доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем за умовами договору не надала, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення заборгованості. Так, розмір заборгованості з орендної плати та за комунальні послуги за договором оренди від 30 грудня 2016 року із змінами і доповненнями становить 50 603,204 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат то суд виходить з наступного. Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що відповідно до статті 625 ЦК України з відповідача, у зв`язку з неналежним виконанням умов договорів, підлягають стягненню інфляційні втрати та три проценти річних. Вимогами частини другої статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 8.2.2. договору встановлено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання орендарем обов`язку, визначеного пунктом 5 цього договору, орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченного платежу за кожен день прострочення платежу до повного виконання орендарем свого зобов`язання по сплаті відповідних платежів за договором. З огляду на викладене, оскільки відповідач прострочив виконання зобов`язання по оплаті орендної плати, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з [PERSON] пені в сумі 6 432,55 грн, інфляційних втрат - 48,22 грн та 3% річних - 1 204,56 грн є правомірною. Згідно з вимогами статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на викладене вище, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, суд дійшов висновку, що стягненню підлягає заборгованість, з урахуванням пені, інфляційних втрат та 3-х процентів річних, в загальній сумі 58 288,57 грн, тобто позовні вимоги АТ «Піреус Банк МКБ» підлягають частковому задоволенню. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. За змістом частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума судового збору, пропорційно розміру задоволеної частини позовних вимог, що була сплачена позивачем при зверненні до суду з указаним позовом. Відтак, сума судового збору в процентному відношенні від задоволеної суми становить 1 996,90 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial