Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

14.01.2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] , яким просило: стягнути заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 09.04.2019 року, у розмірі 590 997, 21 грн., станом на 05.11.2020. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 09.04.2019 року між ним та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, в розмірі 800 000,00 грн., на платіжну картку. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають договір про надання банківських послуг. [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, на вимоги про погашення заборгованості не реагував, унаслідок чого станом на 05.11.2020 року утворилася заборгованість у розмірі 649 795,76 грн., з яких: 590 997,21 грн. - заборгованість за кредитом, 58798,55 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеса від 15.03.2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» тіло кредиту за договором б/н від 09.04.2019 року в сумі 590997,21 грн. 31.05.2021 року представник відповідача [PERSON] адвокат Пасс К.М. поштою направила на адресу суду заяву про поновлення строку на подання заяви та скасування заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15.03.2021 року посилаючись на наступне: копію рішення суду відповідач не отримував; зі змістом рішення суду представник відповідача ознайомилась лише 11.05.2021 року, ознайомившись із матеріалами справи; про дати судових засідань відповідач не був належним чином повідомлений судом поштові відправлення повернулися до суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою», що свідчить про неотримання відповідачем судових повісток; [PERSON] протягом січня-грудня 2020 року сплачував грошові кошти на користь АТ КБ «Приватбанк» на погашення заборгованості платіжками, що сумарно склали 200 000, 00 гривень. Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 05.07.2021 року заяву представника [PERSON] адвоката Пасс К.М. залишено без руху. Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 26.07.2021 року прийнято заяву [PERSON] адвоката Пасс К.М. про перегляд заочного рішення суду від 15.03.2021 року до свого провадження, призначено судове засідання. Ухвалою суду від 07.09.2021 року: поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15.03.2021 року; заяву представника відповідача [PERSON] - адвоката Пасс К.М. задоволено; заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15.03.2021 року по справі № 523/753/21 скасовано; призначено справу до судового розгляду у підготовчому засіданні на 13.10.2021 року о 14 год. 45 хв., про що повідомлено учасників справи. 22.10.2021 року представник позивача адвокат Безменко М. Є., в порядку п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України, подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, остаточно просив суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість в розмірі 644 605,81 грн. (590 997, 21 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 53 608, 60 грн. заборгованість за простроченими відсотками), а також понесені позивачем судові витрати. Ухвалою суду від 21.01.2022 року, без виходу до нарадчої кімнати, судом прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог. Ухвалою суду від 21.01.2022 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.03.2022 року о 14:15 годині в залі судових засідань № 17 (2-й поверх), в приміщенні Суворовського районного суду міста Одеси, вул. Чорноморського козацтва, 68. У судові засідання 01.03.2022 року та 11.05.2022 року сторони не з`явились, судове засідання було відкладено на підставі Розпорядження в.о. голови Суворовського районного суду м. Одеси за №7 від 28.02.2022 року «Про встановлення особливого режиму роботи Суворовського районного суду м. Одеси та Змін до Розпорядження. У судове засідання 29.06.2022 року представники сторін з`явились, представник відповідача - адвоката Пасс К.М. просила суд відкласти розгляд справи для ознайомлення з матеріалами справи та підготовки правової позиції, судове засідання було відкладено на 06.07.2022 року (14:30). У судове засідання 06.07.2022 року сторони не з`явились, повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином, що підтверджується розпискою в матеріалах справи. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» - Фірсов Д.Ю. заявою від 06.07.2022 року просив суд розглянути справу за його відсутності, задовольнивши позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] заявою від 06.07.2022 року просила розглянути справу за її відсутності, у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовити повністю. Відзиву на позовну заяву відповідач до суду так і не надав. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з наданою позивачем копією анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 09 квітня 2019 року, [PERSON] погодився отримувати послуги АТ КБ «ПриватБанк» В анкеті заяві [PERSON] зазначив, що він погоджується з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які викладені на банківському сайті privatbank.ua, складають договір про надання банківських послуг. Анкета заява від 09 квітня 2019 року підписана [PERSON] шляхом проставлення підпису стилусом в планшеті працівника банку, що ніким не оспорюється. Така форма укладання договору відповідає чинному законодаству. Пунктом 1 Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України" від 13 грудня 2019 року N 151, затвердженого Постановою Правління Національного банку України, вказується, що воно розроблено відповідно до Цивільного кодекс України, Законів України "Про Національний банк України", "Про електроннідовірчі послуги", "Про\~електронні документи\~та електронний\~документообіг" і визначає порядок застосування особливого виду власноручного підпису - цифрового власноручного підпису клієнтами банків - фізичними особами під час підписання документів. Це Положення є актом цивільного законодавства, дія якого поширюється на відносини, що виникають між клієнтами банку та банками під час здійснення банківської діяльності та отримання банківських послуг. Згідно використаних в Положенні термінів, електронний сенсорний пристрій - електронний пристрій із сенсорним екраном, на якому особа може створити власноручний підпис; цифровий власноручний підпис - власноручний підпис фізичної особи, створений на екрані електронного сенсорного пристрою та нерозривно пов`язаний з електронним документом, підписаним цим підписом. Згідно п. 6 Положення цифровий власноручний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та прирівнюється до власноручного підпису в разі дотримання норм цього Положення. Використання цифрового власноручного підпису клієнтом банку не вимагає наявності попередньо укладеного договору між банком та клієнтом (п. 7 Положення). Відповідно до п. 9 Положення банк має право застосовувати процедури фото та/або відеофіксації, інші процедури з метою документування та контролю за процесом підписання документа клієнтом з використанням цифрового власноручного підпису. Застосування зазначених процедур повинно здійснюватися за умови попередньо отриманої згоди клієнта. В підтвердження укладення кредитного договору, Банк додав: витяг із Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток; витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, на яких відсутній підпис сторін договору; паспорт кредитування від 09.04.2019 року; довідку щодо виданих кредитних карток Відповідачу, що підтверджує строки дії кредитних карток; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] ; виписку по рахунку, що підтверджує використання кредитного карткового рахунку відповідачем, тобто вчинення дій що підтверджують усвідомлення Відповідачем обов`язків щодо повернення кредиту та внесення плати за його використання; розрахунок заборгованості. Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] були видані наступні кредитні картки: № [NUMBER] з терміном дії 04/20; № [NUMBER] з терміном дії 06/22; № [NUMBER] з терміном дії 09/22. Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки та заявками на актуалізацію даних за преміальною карткою підтверджується, що кредитний ліміт за картковим рахунком [PERSON] змінювався, з 23.02.2020 року становив 658\~000 гривень. За розрахунком Банку, заборгованість відповідача по кредиту, станом на 11.10.2021, становить 644 605, 81 грн., та складається з: тіла кредиту у розмірі 590 997, 21 грн. та заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 53 608, 60 грн. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються\~на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення та інші умови Разом із тим, суд зазначає, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, комісії, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. При цьому, згідно з частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Суд дійшов висновків, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Одночасно, до даних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, як зазначалось вище, неодноразово змінювались самим позивачем. За таких обставин, та без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані Банком витяг з тарифів обслуговування кредитних карток та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» через їх мінливий характер, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із [PERSON] кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують сказаних обставин. Також суд зауважує, що анкета заява від 09.04.2019 року не містить строку повернення кредиту (користування ним). У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша\~статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»\~(далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої\~статті 1 Закону № 1023-XII\~споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули\~Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»\~від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17 зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. За викладених обставин, суд дійшов висновків про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою\~статті 11 Закону № 1023-XII,\~про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності, уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Таке правозастосування узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 року по справі № 393/126/20 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, які суд в силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. У той же час, матеріалами справи підтверджується, що позивач [PERSON] отримував кредитні картки та активно користувався грошовими коштами, наданими Банку. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням\~закону\~підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75\~(в редакції, чинній на час вирішення справи) виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, якій суд повинен надати належну оцінку. Таке правозастосування узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові Касаційного цивільного суду від 16.09.2020 року по справі №200/5647/18, яку суд в силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Як було вище зазначено, з наявної в матеріалах справи Довідки Про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої [PERSON] вбачається, що Кредитний ліміт на картці згідно умов Договору б/н від 09.04.2019 року змінювався. Так, максимальний ліміт по кредиту, який був наданий позичальнику, складав 658 000,00 грн. АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви було надано Виписку за Договором б/н станом на 06.11.2020 року, з якої вбачається факт користування [PERSON] грошовими коштами в розмірі кредитного ліміту, а саме відповідач здійснював зняття готівки в банкоматі, поповнював готівкою картки, здійснював переказ коштів між рахункам, оплату послуг через Приват24, розраховувався у ресторанах та готелях, здійснював інші розрахунки. Таким чином, враховуючи що фактично отримані та використані позичальником кошти в межах кредитного ліміту (590 997, 21грн.) в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої\~статті 530 ЦК України\~за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь - який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до переконання, що даний позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача 590\~997,21 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту. До такого висновку суд дійшов також із урахуванням того, що розрахунок позивача підтверджується матеріалами справи, в свою чергу відповідач за весь період часу розгляду справи так і не надав суду будь-яких заперечень по суті розгляду справи, не надав жодних доказів у спростування розрахунку позивача. В свою чергу, згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 53608,60 грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя\~статті 1054 ЦК України). Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша\~статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до\~Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга\~статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Таке правозастосування узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 року по справі №393/126/20, які суд в силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Матеріалами справи підтверджується, що анкета-заява від 09.04.2019 року не містить інформації щодо розміру процентів. Як зазначалось вище, витяг з Умов та Правил кредитування, доданий до позову, не містить підпису [PERSON] , та доказів ознайомлення [PERSON] із редакцією саме наведених Умов та Правил. В свою чергу, паспорт споживчого кредиту від 09.04.2019 року, який містить підпис [PERSON] , та на який посилається Банк обгрунтовуючи вимоги про стягнення процентів, є лише способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку. Отже, суд вважає що сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, а тому суд не вбачає правових підстав для стягнення з [PERSON] заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 53608,60 грн. Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, ураховуючи, що позов задоволено частково, суд вважає, що сплачений позивачем судовий збір в розмірі 8864,96 грн. слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial