Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 23 січня 1999 року між ним та відповідачем було укладено шлюб Свалявським відділом РАГС Закарпатської області. У шлюбі в них народилося двоє дітей дочка [PERSON] , [INFO] і син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що спільне життя між ними виявилося невдалим, між ними відсутнє взаємо порозуміння та повага один до одного і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, а тому, вважає, що подальше проживання та збереження сім`ї є неможливе. Тому просить суд шлюб між ними розірвати і визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] разом з ним за адресою [ADDRESS] . Сторони в судове засідання не з`явилися. Подали суду заяви про розгляд справу їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу, крім не заперечує щодо визначення місця проживання сина разом з батьком [PERSON] (а.с. 17-18). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовну заяву належить задовольнити зважаючи на наступне. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 23.01.1999 року, між сторонами укладено шлюб у Свалявському відділі РАГС Закарпатської області, актовий запис № 8 від 23.01.1999 року (а.с. 6). У шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 23.01.2013 року, актовий запис №19 від 29.01.2013 року) (а.с. 11). Згідно із ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. П.10 постанови ПВСУ за №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" визначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Правила ст. 113 СК України передбачають право особи, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Щодо визначення місця проживання дитини суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 141 Сімейного кодексу України\~визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як встановлено в судовому засіданні спір між сторонами щодо місця проживання дитини відсутній. Дитина проживає разом з позивачем. Згідно ч.4\~ст.206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що дитина проживає з позивачем, забезпечена всіма необхідними умовами для життя, навчання та розвитку, суд приймає визнання позову відповідачем. Крім того,\~беручи до\~уваги ту\~обставину,\~що подружжя\~не має\~бажання зберегти\~сім`ю,\~яка існує\~формально,\~суд вважає,\~що примирення\~між сторонами\~є неможливим,\~а тому\~ позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки\~\~не суперечать правам та інтересам дитини.

Outcome: approved