Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-28 00:00:00

У квітні 2022 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] . Свої вимоги обгрунтовує тим, що 30 липня 2018 року між ним та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Дрябловою Н.Ф. Рішенням Марганецького міського суду від 25 листопада 2021 року вказаний договір було розірвано та скасовано державну реєстрацію квартири [ADDRESS] за [PERSON] . Він звернувся до приватного нотаріуса Дряблової Н.Ф. із заявою про реєстрацію за ним права власності на вказану квартиру та отримав відмову, оскільки державна реєстрація права власності допускається виключно з одночасним визнанням рішенням суду речових прав. Ухвалою від 30 травня 2022 року відкрито провадження, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву.\~\~ Відповідачка [PERSON] надала суду заяву, у якій визнала позовні вимоги та просила позов задовольнити. За результатами\~розгляду цивільної\~справисуд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 30 липня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно якого [PERSON] зобов`язався передати у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Договір посвідчено приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дрябловою Н.Ф. та зареєстровано у реєстрі за № 910 (а.с.6-7). Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2021 року розірвано договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 30 липня 2018 року та відмовлено в задоволенні частини позовних вимог щодо скасування державної реєстрації квартири за [PERSON] та реєстрації права власності за [PERSON] . Відмову обґрунтовано тим, що діючий закон не наділяє суд правом реєстрації прав власності на нерухоме майно (а.с.8-11). [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дряблової Н.Ф. з проханням зареєструвати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку із розірванням на підставі рішення суду договору купівлі-продажу вказаної квартири. Приватним нотаріусом Дрябловою Н.Ф. 28 квітня 2022 року відмовлено [PERSON] у проведенні за ним державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] на підставі рішення Марганецького міського суду від 25 листопада 2021 року з тих підстав, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Запропоновано звернутися до суду для визнання права власності на вищевказану квартиру (а.с.12). Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 3 ст.26 Закону № 1952-IV в редакції, що діяла на момент подачі позову до суду, передбачено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, ухвалення визначених у ч.3 ст.26 Закону № 1952-IV судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). До такого ж висновку приходить і Верховний Суд в своїй постанові від 18.11.2020 р. у справі №154/883/19. Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 25.11.2021 року по справі № 180/2557/21 задоволено позовну вимогу про розірвання договору купівлі-продажу квартири, однак не визнано право власності [PERSON] на спірну квартиру. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача про визнання за ним права власності на нерухомість квартиру [ADDRESS] , оскільки рішенням суду розірвано договір купівлі-продажу квартири, на підставі якого відповідач і набула право власності, що зумовлює втрату нею такого речового права та виникнення в неї обов`язку у відповідності до ст.ст.653, 695, 1212, 1213 ЦК України повернути позивачу набуте нерухоме майно, правова підстава набуття якого згодом відпала. Подальша реєстрація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності відповідачки на спірну квартиру буде підтверджувати фактично вже неіснуюче її право власності, чим, свою чергу, порушуватиме права позивача як власника згаданої квартири. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідачка визнала позов, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи викладене,

Outcome: approved