Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-13 00:00:00

в позові вказано, що виконавчий напис №36535 вчинений з грубим порушенням чинного законодавства України. Нотаріус не має права вчиняти виконавчий напис на стягнення кредитної заборгованості, оскільки така заборгованість не є безспірною. Постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" від 26.11.2014 р. №662 до зазначеного Переліку внесено зміни, відповідно до яких, серед іншого Порядок № 296/5 доповнено розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" та пунктом 2 такого змісту: "кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості". Доповнення Переліку розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин дозволяло кредиторам без повідомлення боржника здійснювати "односторонній" розрахунок заборгованості та звільняло кредитора від обов`язку доведення факту укладення кредитного договору шляхом передачі грошей, безспірності боргу, його суми та факту прострочення. Доповнення Переліку зазначеним розділом створило протиправні можливості для кредиторів без належних, передбачених законом, на те підстав, протиправно позбавляти позичальника його права власності на кошти та майно. Згідно Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 по справі №826/20084/14, яка залишена без змін згідно Ухвали Вищого адміністративного суду від 1 листопада 2017 визнана незаконною та нечинною постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", зокрема, в частині доповнення зазначеного переліку новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, суд відновив право боржника на захист його інтересів, а нотаріуса позбавив права вчиняти виконавчий напис на стягнення кредитної заборгованості, бо така заборгованість не є безспірною. Виконавчий напис не містить відомостей про дату виникнення у кредитора права вимоги. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. З п.1.1. Кредитного договору №666/407679 від 20.12.2007, укладеного між Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» і [PERSON] , убачається, що кредит надається позичальнику на строк 36 (тридцять шість) місяців з 20.12.2007 р. по 19.12.2010 р. включно. Отже, вже 20.12.2010 банк повинен був довідатися про порушення його прав позичальником, який не сплатив кредит. Три роки з дня вимоги минуло 21.12.2013 р., що дає підстави для висновку, що спірний виконавчий напис вчинений після спливу трьох років від дати виникнення права вимоги. Зміст виконавчого напису № 36535 містить недостовірні дані щодо адреси проживання боржника. Згідно виконавчого напису № 36535 [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Втім, позивачка, ніколи не відвідувала [ADDRESS] паспорта позивачки свідчить, що вона з 16.11.2018 р. зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Просила суд про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського МНО Остапенко Є.М. від 12.05.2021 року №36535, стягнути з відповідача понесені судові витрати. Позивачка подала заяву, в якій просила про розгляд справи без її\~ участі, підтримуючи позовні вимоги. Відповідач подав суду заяву про визнання позовних вимог в порядку ст.206 ЦПК України.\~ Третя особа приватний нотаріус Остапенко Є.М. в судове засідання не з`явився. Письмових пояснень третьої особи суду не надано. Судом встановлено наступні обставини. 20.12.2007 року позивачка та АТ ,,Індустріально-експортний банк уклали кредитний договір №666/407679 про надання кредиту в сумі 15000 грн. на 36 місяців з 20.12.2007 до 19.12.2010 включно, зі сплатою процентів в розмірі 19% річних. 12.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис №36535 про стягнення із позивачки невиплачені в строк грошові кошти на користь відповідача за період з 13.12.2020 по 12.05.2021 включно суму у розмірі 17716,61 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 50 грн. - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 17766,61 грн. Постановою від 27.07.2021 відкрито виконавче провадження №66270745 про стягнення з позивачки на користь відповідача боргу в сумі 17766,61 грн.\~ За подання до суду позовної заяви позивачка оплатила судовий збір в розмірі 908 грн., а також 454 грн. за подачу заяви про забезпечення позову, що підтверджується наданими позивачкою квитанціями та виписками про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України. Відповідач подав суду заяву про визнання позовних вимог в порядку ст.206 ЦПК України.\~ В заяві відповідача вказано, що відповідач визнає позовні вимоги позивачки в частині визнання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., зареєстрованого за №36535 від 12.05.2021 таким, що не підлягає виконанню та стягнення з відповідача судового збору за подання позовної заяви в розмірі 454 грн. (інші 50% судового збору повертаються позивачу з державного бюджету в порядку ч.1 ст.142 ЦПК України). У зв`язку з наведеним, відповідач просив задовольнити позовні вимоги [PERSON] в частині визнання виконавчого напису виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. зареєстрованого за №36535 від 12.05.2021 таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з відповідача судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 454 грн. та у разі подання заяви про забезпечення позову в розмірі 227 грн.\~\~\~ Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. В ст. 88 Закону України «Про нотаріат» вказано, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права сформульованому у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 84цс19) для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Законодавчо визначені умови вчинення виконавчих написів зобов`язують стягувачів надати нотаріусу виключно документи, які підтверджують безспірність цієї заборгованості і які передбачені відповідним Переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України, і зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. До 26.11.2014 року, тобто до прийняття постанови № 662, серед документів, які підтверджують безспірність заборгованості були, серед іншого, нотаріально посвідчені угоди. Після 26.11.2014 року до вказаного Переліку документів, які підтверджують безспірність заборгованості були включені кредитні договори, однак, судовим рішенням у справі № 826/20084/14 постанова Кабінету Міністрів України № 662 про внесення таких змін визнана незаконною і нечинною, а відтак, до спірних правовідносин мають застосовуватись положення Переліку до внесення змін і які не передбачають кредитних договорів документами, які підтверджують безспірність заборгованості, крім випадку, якщо такий кредитний договір посвідчено нотаріально. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 12.05.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Позивачкою заперечено заборгованість та вказано в позові, що вона не є безспірною. В ч.1 ст.12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч.2 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. В ч.3 ст.12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч.2 ст.13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч.5 ст.81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В ч.7 ст.81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов`язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов`язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з постановою №14 Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 «Про судове рішення в цивільній справі» у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд в мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідачем визнано позовну вимогу про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, вимоги позивача обґрунтовано належними правовими підставами. Відповідно до ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті. При поданні позову позивачкою сплачено 908 грн. судового збору за подання позовної заяви та 454 грн. за подання заяви про забезпечення позову. Тому позивачці підлягає поверненню з державного бюджету 454 грн. та 227 грн. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, сплачений позивачкою судовий збір у розмірі 454 грн. та 227 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.\~\~\~\~\~\~\~ Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved