Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (АТ «СК «АРКС») правонаступник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», третя особа: [PERSON] , про стягнення відшкодування. Позов обґрунтований наступними обставинами. 04.08.2019 року, о 07 годині 10 хвилин, водій [PERSON] керуючи автомобілем «ВАЗ» державний номерний знак [NUMBER] , по вул. М`ясоєдовська в м. Одесі, виїжджаючи на перехрестя, порушив вимоги дорожнього знаку 2.1, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Вольцваген» номерний знак [NUMBER] . Водія [PERSON] постановою Малиновського районного суду міста Одеси у справі № 521/14573/19, від 30.09.2019 року, було визнано винним у скоєнні ДТП. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками Як вказав позивач, пошкоджений автомобіль «Вольцваген» номерний знак [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] . Також, позивач вказує, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована АТ «СК «АРКС», правонаступник АТ «СК «АХА Страхування», що підтверджується полісом серії № АМ/4818591, таким що був дійсний на момент ДТП, що вбачається із відмови у виплаті страхового відшкодування за вих. № 274 від 15.08.2019р. та роздруківкою із електронної бази Моторного (транспортного) страхового бюро. Позивач стверджує, що він звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, але останній відмовив у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на невідповідність наданого позивачем свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вимогам діючого законодавства. У зв`язку із невідповідністю такої відмови умовам міжнародних договорів, національного законодавства України, практики ЄСПЛ, позивач вважає таку відмову незаконною та просить суд стягнути з відповідача на його користь 49221,00 грн. в якості страхового відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також сплачений при зверненні до суду судовий збір. Позивач в судове засідання не з`явився, до суду його представник подав клопотання про розгляд справи без його участі, вимоги позову підтримав, просив їх задовольнити (а. с. 235 236). Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Проте, стосовно неявки представника відповідача, суд вважає за можливе зазначити наступне. Позивач звернувся до суду з позовом 22.07.2020 року. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси, від 28.08.2020 року, провадження у справі було відкрито та розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з огляду на ціну позову 49221,00 грн, яка не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Разом з тим, з метою, заслухання позицій сторін у справі, було ухвалено викликати у судове засідання сторони (а. с. 64). 19.10.2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому вона просила суд відмовити у задоволенні позову (а. с. 71 78). У зв`язку з відсутністю відомостей про повідомлення третьої особи [PERSON] , суд відклав розгляд справи на іншу дату 27.01.2021 року. 27.01.2021 року від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі (а. с. 109). Між тим, від представника відповідача до суду надійшли клопотання про відкладення розгляду справи (а. с. 112) та про зобов`язання позивача надати відповіді на запитання, викладені у відзиві на позов (а. с. 116 117). В свою чергу, представник позивача 27.01.2021 року до суду подав заяву про розгляд справи без його участі (а. с. 119 120). Враховуючи те, що представником відповідача до суду було вперше заявлено клопотання про відкладення розгляду справи, суд з метою недопущення порушення прав відповідача, відклав розгляд справи на 31.03.2021 року. З огляду на відсутність в матеріалах справи відповіді позивача на запитання представника відповідача задані в порядку ст. 93 ЦПК України, суд відклав розгляд справи з 31.03.2021 року на 19.05.2021 року (а. с. 130). 19.05.2021 року судове засідання було відкладено на 15.07.2021 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді Мирончук Н.В. у щорічній відпустці (а. с. 134). 09.07.2021 року на адресу суду надійшла заява представника відповідача про відкладення розгляду справи, у зв`язку з її перебуванням у відпустці (а. с. 139), у зв`язку з чим, з метою надання можливості взяти участь в судовому засідання, суд відклав розгляд справи на 21.09.2021 року (а. с. 142). У відкритому судовому засіданні, яке відбулось 21.09.2021 року представником відповідача було заявлено клопотання про передачу вказаної цивільної справи за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва (а. с. 149 150). Однак, в судовому засіданні було оголошено перерву на 23.09.2021 року. 23.09.2021 року судове засідання не відбулось, у зв`язку з неявкою належним чином повідомленої сторони позивача, а тому розгляд справи відкладено на 19.10.2021 року. Проте, 19.10.2021 року представником відповідача було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку розповсюдженням коронавірусної хвороби (а. с. 161). Представник позивача ж до суду подав заяву про розгляд справи без його участі (а. с. 164 165). Враховуючи чергове клопотання представника відповідача, суд відклав розгляд справи на 02.11.2021 року. 02.11.2021 року у судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі (а. с. 176). Представник відповідача просив суд розглянути клопотання про передачу за підсудністю справи, але проти розгляду справи по суті заперечувала (а. с. 175). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси, від 02.11.2021 року, у задоволенні клопотання представника відповідача про направлення справи за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва, було відмовлено (а. с. 195). У черговому судовому засіданні 18.01.2022 року приймали участь представники сторін у справі, але в розгляді справи було оголошено перерву на 27.01.2022 року. Проте у судове засідання 27.01.2022 року сторони не з`явилися, у зв`язку з чим суд відклав розгляд справи на 19.05.2022 року (а. с. 205). 17.05.2022 року від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з введенням на території України правового режиму воєнного стану (а. с. 207 208). У зв`язку з наведеним, суд відклав розгляд справи на 21.07.2022 року. Проте, і в це судове засідання представник відповідача не з`явилася, до суду 12.07.2022 року подала клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням представника у відпустці в період з 18.07.2022 року по 22.07.2022 року включно (а. с. 221). Враховуючи чергову неявку, але з метою надання можливості взяти участь у справі, суд відклав розгляд справи на 27.07.2022 року. Проте, представник відповідача в черговий раз подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на воєнний стан в Україні та отримання судової повістки 25.07.2022 року (а. с. 227 229). Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне зазначити, що провадження у справі триває майже два роки, але з різних підстав, зокрема, за заявами сторони відповідача розгляд справи неодноразово відкладався. Стосовно посилання представника відповідача на введення в Україні воєнного стану, як на підставу для відкладення розгляду справи 27.07.2022 року, суд не приймає до уваги, оскільки Малиновський районний суд м. Одеси здійснює правосуддя в штатному режимі, на території м. Одеси та Одеської області відсутні бойові дії. Таким чином, якщо суд не припинив здійснювати судочинство, учасники судових процесів мають можливість скористатись своїми правами, як то: прибути до суду; або, надавши всі докази до суду, звернутись до суду з заявою про розгляд справи без їх участі, чи проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Проте, відповідач скористався своїми правами на власний розсуд. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту. В поняття «розумний строк» розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника. Європейський суд з прав людини в п. 41 рішення, від 03.04.2008р., у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та добросовісно виконувати процесуальні обов`язки (див., mutatismutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 та «Трух проти України», заява N 50966/99 від 14.10.2003). Суд зазначає, що намагаючись не порушувати право відповідача на участь в судовому засіданні, відкладаючи розгляд справи тим самим, фактично, порушуються права позивача на справедливий розгляд справи в розумні строки. Окрім того, як вже було зазначено, що ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси, від 28.08.2020 року, провадження у справі було відкрито, та розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з огляду на ціну позову 49221,00 грн, яка не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Разом з тим, з метою, заслухання позицій сторін у справі, було ухвалено викликати у судове засідання сторони. Крім того, суд звертає увагу відповідача у справі на те, що згідно п. 1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ. Відповідно до п. 1 ч. 6 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ціна позову у даній цивільній справі (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) становить 49221,00 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто, законодавцем дану категорію справ віднесено до категорії малозначних, а тому є пріоритетним є її швидке вирішення. Частиною другою статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 1ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України, встановлено обов`язок учасників судового процесу повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належним йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Статтею 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, наділені широким колом цивільних прав та рядом обов`язків, зокрема виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, з`являтися в судове засідання за викликом суду, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Крім того, суд звертає увагу на те, що законодавцем передбачено розумні строки розгляду справи. Також, суд зазначає, що статтею 44 ЦПК України передбачено неприпустимість зловживання процесуальними правами. Так, відповідно до ч. 1 вказаної статті, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе провести судовий розгляд справи за відсутності належним чином повідомленого відповідача, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також, суд вважає за необхідне зазначити, що такий висновок суду кореспондується з положеннями п. 1.2.3 Правил організації ефективного цивільного судочинства, згідно яких, суд повідомляє сторони та їх представників шляхом надіслання судової повістки, смс-повідомлення, листом, телефоном, факсом чи електронною поштою. Крім того, суд має право визнати сторону повідомленою з використанням електронного Списку судових справ, призначених до розгляду на офіційному сайті суду у разі якщо за обставинами справи вказана сторона ініціювала відповідну стадію процесу (подавала позов, апеляційну скаргу), або була присутня в судовому засіданні, або не була присутня в судовому засіданні, але достеменно знала про його призначення. Як вже було зазначено судом, відповідач у справі надав до суду відзив на позов, в якому вказав, що що наданий позивачем документ на підтвердження права власності на автомобіль, на підставі Листа Міністерства закордонних справ та європейської інтеграції Республіки Молдова за вих. № DM/1/361/1-11827 від 12.09.2017, листа Прем`єр-міністра Республіки Молдова від 30.08.2017р. за вих. № 23-05-6681, не визнається Республікою Молдова та Україною, оскільки він виданий, на території Придністровського регіону Республіка Молдова. На думку представника відповідача, надане позивачем свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, видане на його ім`я на транспортний засіб, який отримав механічних ушкоджень внаслідок ДТП не є належним документом на підтвердження права позивача на отримання страхового відшкодування, оскільки виданий нелегітимним органом влади Придністровського регіону Республіки Молдова. Представник відповідача стверджує, що Протокол про взаємне визнання дій на території Придністров`я та Республіки Молдова, на який посилається позивач, був визнаний керівництвом Республіки Молдова недійсним. Крім того, як вказала представник відповідача, т/з «Фольцваген» номерний знак (MD) A289CE, відповідно до Звіту № 33/19 вважається знищеним, оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує вартість т/з до ДТП, а тому в такому випадку повинні застосовуватись норми п. 30.2. ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно яких, у разі якщо т/з вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю т/з до та після ДТП, а також витрати на евакуацію т/з місця ДТП. Однак, як вказує представник відповідача, у Звіті, наданому позивачем, зазначена ринкова вартість т/з до ДТП, але не вказана вартість т/з після ДТП, що унеможливлює розрахунок страхового відшкодування на підставі Звіту № 33/19. Тобто, на думку представника відповідача, позивачем не доведено розмір шкоди. Враховуючи викладене, представник відповідача просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Третя особа [PERSON] до суду подав заяву про розгляд справи без його участі (а. с. 109). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 04.08.2019 року, о 07 годині 10 хвилин, в м. Одесі по вул. М`ясоєдовська мала місце ДТП за участі водія т/з ВАЗ, р. н. [NUMBER] , - [PERSON] та водія т/з "VOLKSWAGEN", р. н. [NUMBER] , [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси, від 30.09.2019 року, [PERSON] було визнано винним у скоєнні вказаної ДТП (а. с. 53), постанова набрала законної сили, до суду апеляційної інстанції не оскаржувалась. Відповідно до ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України,\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тому суд, при винесенні рішення не з`ясовує обставин справи, встановлені Постановою Малиновського районного суду м. Одеси, від 30.09.2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вiд 01.07.2004 №1961-IV цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована Приватним акціонерним товариством Страхова компанія АРКС (скорочена назва - АТ «СК «АРКС»), правонаступник АТ «СК «АХА Страхування», що підтверджується полісом серії № АМ/4818591, таким що був дійсний на момент ДТП (а. с. 48). Зазначене, також, не оспорюється стороною відповідача та вбачається з відмови у виплаті страхового відшкодування за вих. № 274, від 15.08.2019 р. (а. с. 9 10). Відповідно до положень статті 9 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася із настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відтак, вказана ДТП за всіма ознаками відноситься до страхового випадку. Відповідач відмовився від сплати визначеного звітом з оцінки вартості матеріального збитку, страхового відшкодування у зв`язку із тим, що Позивач, на його думку, не надав страховику документ, який підтверджує право власності на пошкоджене майно (належний йому на праві власності автомобіль) на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, оскільки Позивачем заявлялися вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної майну. В обґрунтування своєї позиції Відповідач посилався на Лист Бюро реінтеграції Республіки Молдова від 05.06.2017 р за № 23-05-4292 (а. с. 89), відповідно до якого акти, які видаються структурами, невповноваженими в установленому законом порядку, не можуть породжувати відповідні юридичні наслідки на національному та міжнародному рівні. Враховуючи викладене, суд зазначає про таке. Як вже було встановлено судом, позивачем, в якості підтвердження свого права власності на автомобіль було надано Свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] на транспортний засіб Volkswagen Vento, номерний знак [NUMBER] на ім`я [PERSON] , виданий Придністровською Молдавською Республікою (а. с. 55). Відповідно до ст. 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року документи, які на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без будь-якого спеціального посвідчення. Документи, які на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів. Дану Конвенцію підписали Республіка Вірменія, Республіка Білорусь, Республіка Казахстан, Киргизька Республіка, Республіка Молдова, Російська Федерація, Республіка Таджикистан, Туркменістан, Республіка Узбекистан, Україна, а також приєдналися Азербайджанська Республіка та Грузія. Придністровська Молдавська Республіка не є Стороною Конвенції від 22 січня 1993 року, проте, виходячи з принципів цивільного судочинства та Конвенції про захист прав та основних свобод людини, слід вважати, що наслідки невизнання держави застосовуються і стосуються лише невизнаного утворення, його представників та агентів і не стосуються фізичних та юридичних осіб з невизнаних держав. Крім того, відповідно до Протоколу про взаємне визнання дії на території Придністров`я і Республіки Молдови документів, що видаються компетентними органами Сторін, від 16 травня 2001 року, Придністров`я і Республіка Молдова зобов`язались визнавати на території один одного дію такого документу, що видається компетентними органами Сторін, як свідоцтво про реєстрацію автотранспортних засобів (а. с. 192 193). Перелічені відповідачем внутрішньодержавні акти Республіки Молдова, навіть, не зважаючи на відсутність в них нормативної сили для України, не містять посилання, на виключені документи Придністровської Молдавської Республіки, у тому числі свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, виданих ПМР, які договірні сторони домовилися визнавати. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18.06.2019 року у справі Котофан проти Республіки Молдова та Російської Федерації (CASE OF COЮOFAN v. THE REPUBLIC OF MOLDOVA AND RUSSIA (Application no. 5659/07) встановив, що оскільки Російською Федерацією здійснюється контроль над територією самопроголошеної «Придністровської Молдавської Республіки», без військової, фінансової та політичної підтримки якої вона (самопроголошена республіка) не могла б існувати, а також з урахуванням прецедентної практики Суду (рішення «Мозер проти Республіки Молдови та Росії») Російська Федерація є відповідальною за порушення права заявника на мирне володіння майном. Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтею 22 вказаного Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Крім того, Пленум ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.13 постанови №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на інш ій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених п.2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Враховуючи викладене, суд не приймає доводи сторони відповідача про відсутність належних підстав для виплати страхового відшкодування в цій частині. Щодо тверджень представника відповідача, що відповідно до Звіту № 33/19 т/з вважається знищеним, оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує вартість т/з до ДТП, а тому в такому випадку повинні застосовуватись норми п. 30.2. ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно яких, у разі якщо т/з вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю т/з до та після ДТП, а також витрати на евакуацію т/з місця ДТП, то суд зазначає наступне. Так, згідно зі звітом № 33/19, вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Vento, н.з. [NUMBER] , 1995 року випуску становить 318406,56 грн, а вартість матеріальних збитків нанесених власнику об`єкту оцінки автомобіля Volkswagen Vento, н.з. [NUMBER] , 1995 року випуску, становить 49221,00 грн (а. с. 11 47). Отже, фактично т/з вважається знищеним, оскільки вартість відновлювального ремонту дійсно перевищує вартість т/з до ДТП. Проте, суд зазначає, що на вирішення експерта позивачем ставилось завдання: «Визначити вартість відновлювального ремонту та вартість матеріального збитку, завданого 04.08.2019 року в результаті ДТП власнику автомобіля Volkswagen Vento, реєстраційний номер [NUMBER] , 1995 року випуску, власник [PERSON] » (а. с. 14) Відповідно до п. п. 34.2, 34.3 ст. 34 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Правовий аналіз наведених норм законодавства вказує на те, що обов`язок встановлення розміру та характеру збитків, завданих пошкодженому транспортному засобу, покладено на\~страховика цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу. Позивачем до суду надано докази на підтвердження заявленого в позові розміру страхового відшкодування, а саме: Звіт № 33/19, замовленого у експерта Жила І.І. В свою чергу, відповідачем не надано власного розрахунку розміру страхового відшкодування, підтвердженого належними доказами, а лише заявлено, що позивачем не доведено розмір шкоди. У відповідності до ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та задовольняє їх в повному обсязі. Крім того, у відповідності та на підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн (а. с. 1), а тому дані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved