Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-14 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області за підсудністю з Києво- Святошинського районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії. В якій позивач після уточнення позовних вимог просить стягнути з [PERSON] моральне відшкодування на суму 160000 грн. на користь неї, зобов`язати відповідача провести ДНК експертизу на предмет родинних зв`язків дитини [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 2014 року перебуває у шлюбі з [PERSON] , мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . В 2019 році [PERSON] з метою наживи та власних і корисливих інтересів, про що було сказано їй особисто при розмові, втрутилась в їхню сім`ю. Після знайомства її чоловіка з відповідачем його поведінка різко стала незрозумілою, неадекватною, у нього з`явились страшні головні болі, які супроводжувались нелюдськими криками, що призвело до переляку та психологічного розладу їх дитини. З телефонної розмови з відповідачем дізналась, що почуттів до чоловіка відповідач не має та має намір використати їх сімейні можливості, а саме обставити свою квартиру та народити дитину. Ситуація яка розвивалась нанесла їй та доньці моральну травму. Від психологічних травм у дитини випала на голові волосся та поведінка стала нетиповою. 14.06.2020 року чоловік потрапив з [PERSON] в ДТП на автомобілі Hyundai, саме відповідач була причиною аварії, але з місця пригоди вона втекла, так як у формі № 2 пасажир не вказаний. Позивачем була подана заява в поліцію по місцю проживання відповідача про надання нею сексуальних послуг, ведення аморального способу життя. Позивач ставить під сумнів родинні зв`язки її дитини з новонародженою дитиною відповідача, враховуючи аморальний спосіб життя та вигоду. З появою [PERSON] з жовтня 2019 року почались стеження за її автомобілем, що створювали небезпеку для неї та дитини. Також мали місце погрози невідомими особами по телефону. Позивачем були неодноразові звернення до дільничного інспектора Берегового А.М., які не брались до уваги за недостатньою кількістю доказів. З вище наведених фактів позивач стверджує, що [PERSON] нанесла моральну шкоду та несе загрозу життю та здоров`ю їй та її дитині тому змушена звернутись до суду. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 29.07.2021 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 17.09.2021 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 15.07.2022 року в задоволенні заяви позивача [PERSON] про врегулювання спору за участю судді відмовлено. У судовому засіданні позивач позовні вимоги повністю підтримала та просила їх задовольнити. Просила зобов`язати відповідача провести ДНК експертизу на предмет родинних зв`язків дітей [PERSON] та [PERSON] та стягнути з відповідача моральну шкоду. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову за недоведеністю та необґрунтованістю. Зауважив, що [PERSON] заперечує проти проведення зазначеної позивачем експертизи. Суд, вислухавши думку осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши письмові докази по справі та всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом, як обставина, що ніким не оспорюється та визнається учасниками справи, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 2014 року, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 березня 2021 року шлюб було розірвано. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05 травня 2017 року батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження від 20 січня 2021 року батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з довідки про розгляд звернення [PERSON] ЄО № 7964 від 26.05.2020 року, що 06.06.2020 року [PERSON] звернулась до Вишгородського ВП ГУНП в Київській області з приводу того, що мешканка кв. [ADDRESS] веде аморальний спосіб життя. В ході проведення перевірки даного звернення було здійснено вихід за адресою: [ADDRESS] . По прибуттю на місце було встановлено, що за даною адресою мешкає [PERSON] котра повідомила, що інформація викладена у зверненні [PERSON] не відповідає дійсності та є наклепом на опитувану. Також інформації котра б підтверджувала обставини викладені у зверненні [PERSON] , щодо [PERSON] отримано не було. Згідно з листа від 17.09.2021 року №157-аз про розгляд адвокатського запиту зазначено, що за результатами розгляду у Вишгородському РУП ГУНП в Київській області не зареєстровано кримінальне провадження за ст. 149 КК України в Київській області відносно [PERSON] , крім того у Вишгородському РУП ГУНП в Київській області відсутні відомості про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 181-1 КУпАП. В період часу з 01.01.2021 по 17.09.2021 у Вишгородському РУП ГУНП в Київській області не зареєстровано заяв від [PERSON] . В період часу з 01.01.2021 по 17.09.2021 у Вишгородському РУП ГУНП в Київській області не зареєстровано заяв від [PERSON] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрацію прав власності станом на 28.03.2019 року об`єкт нерухомого майна: квартира, об`єкт житлової нерухомості загальною площею (кв. м) 48,2 адреса: [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] . Підстава для виникнення права власності: договір купівлі- продажу, серія та номер: 602, виданий 28.03.2019, видавник: Руденко В.О. - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу. Як вбачається з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] є фізичною особою-підприємцем. Відповідно до частини першої статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно з ч.1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Частинами 2,3 ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Так, засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначає Сімейний кодекс України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (ч.8 ст.7 СК України). Згідно із ч.7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України. Частиною 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. В судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК України), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (стаття 136 СК України), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини (абзац другий та третій пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова № 4), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань,або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема:у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Ч.2 п.5 вказаної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають:наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші підстави, що мають значення для вирішення спору. Ст. 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб,державні та суспільні інтереси у спосіб,визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному,повному,об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Звертаючись до суду, позивач не надала належних доказів на підтвердження обставин, які були підставою для звернення до суду. Таким чином, оцінюючи зібрані докази по справі в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв`язку, враховуючи наведене, суд приходить до висновку,що обставини, на які посилається позивач, на підтвердження заявлених нею вимог, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах по справі, які доводять наявність існування порушень збоку відповідача прав позивача, які підлягають відновленню в порядку встановленому законом, а саме стягнення з відповідача моральної шкоди на користь позивача, а також зобов`язання відповідача провести ДНК експертизу, так як відсутня така необхідна складова для відшкодування моральної шкоди, як наявність шкоди та протиправність діяння її заподіювача, а зобов`язання відповідача провести ДНК експертизу безпідставно призведе до порушення її права на повагу до приватного на сімейного життя. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Не підлягають, відповідно до статті 141 ЦПК України, до подальшого розподілу понесені позивачем судові витрати, оскільки в задоволенні позову відмовлено. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed