Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

Представник позивача Соколовський В.Л., який діє в інтересах [PERSON] 06.08.2021 року звернувся до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яким просить стягнути з [PERSON] на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 55217,49 грн., моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн., сплачений судовий збір у розмірі 1816,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що 28.12.2020 року у м. Києві на вул. Кільцева дорога, 22/1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Лексус», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого застрахована в АТ «Страхова компанія «ІНГО» та автомобіля «Ніссан», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті ДТП автомобіль «Ніссан», д.н.з [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 21.02.2021 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 29.12.2020 року позивач звернулась до АТ «Страхова компанія «ІНГО» з заявою про виплату страхового відшкодування. 21.01.2021 року АТ «Страхова компанія «ІНГО» було здійснено виплату страхового відшкодування [PERSON] в розмірі 81913,55 грн. Зазначив, що відповідно до ремонтної калькуляції № 3206192 від 21.01.20221 року складеної за результатами огляду транспортного засобу «Ніссан», д.н.з. [NUMBER] , вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля становить 137131,04 грн., однак виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 81913,55 грн., а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню невідшкодована частина у розмірі 55217,49 грн. Крім того, зазначив, що в результаті пошкодження автомобіля позивачу було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в сумі 50000,00 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.08.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на їх необґрунтованість. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.12.2020 року у м. Києві на вул. Кільцева дорога, 22/1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Лексус», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Ніссан», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті ДТП автомобіль «Ніссан», д.н.з [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. З матеріалів справи вбачається, що автомобіль «Ніссан», д.н.з [NUMBER] відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] (ас 71). Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 21.01.2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 7). На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в АТ «Страхова компанія «ІНГО» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР/592950, з лімітом відповідальності 130000,00 грн. (а.с. 9). 04.02.2021 року позивач звернулась до АТ «Страхова компанія «ІНГО» з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 95). Відповідно до ремонтної калькуляції № 3206192 від 21.01.2021 року складеної за результатами огляду транспортного засобу «Ніссан», д.н.з. [NUMBER] , вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля становить 137131,04 грн., з врахуванням зношеності запчастин становить 81913,55 грн. (а.с. 88-94). На підставі страхового акту № 3298587 від 21.01.2021 року позивачу було виплачено страхове відшкодування у розмірі 81913,55 грн. (а.с. 96). Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом ст. 1187, 1188 ЦК України, в їх системному зв`язку, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, зокрема транспортним засобом, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, а шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно зі статтею 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Зокрема, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі Закон № 1961-IV). Згідно зі ст. 6 Закону №1961-IV, страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом ст.ст. 9, 22-28, 35 Закону №1961-IV, настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. При цьому, в Законі №1961-IV визначено порядок розрахунку шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до статті 29 цього Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (далі - Методика). Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Саме такий правовий висновок навів Верховний Суд України у своїй постанові від 04.07.2018 р. у справі №755/18006/15-ц. Судом встановлено, що вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Ніссан», д.н.з. [NUMBER] становить 137131,04 грн., з врахуванням зношеності запчастин становить 81913,55 грн. Таким чином, вбачається, що АТ «Страхова компанія «ІНГО» не в повній мірі виплатило страхове відшкодування. Із полісу страхування цивільно-правової відповідальності відповідача [PERSON] (винуватця ДТП) вбачається, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 130000,00 грн. Отже, в даному випадку, розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, судом не встановлено підстав для виникнення обов`язку винуватця ДТП з виплати страхового відшкодування, тому немає підстав для стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром завданої шкоди та сумою страхового відшкодування. Крім того, суд не приймає до уваги наданий позивачем висновок експерта № 8 за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 06.06.2022 року [PERSON] , оскільки його виконано з порушенням вимог чинного законодавства про проведення судових експертиз, що вплинули на об`єктивність та достовірність висновку експерта, з приводу чого суд зазначає наступне. За приписами ст. 7 Закону України Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено в обов`язковому випадку проведення оцінки майна при визначенні збитків або розміру відшкодування. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, страхова компанія відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. На підставі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Згідно п. 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазначає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Взявши до уваги, що вимоги Методики є обов`язковими під час проведення авто товарознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково - дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково - дослідних експертно - криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно - правових відносин, це передбачено п. 1.3. Методики, тому будь - який розрахунок матеріального збитку без урахуванням вимог Методики буде суперечити наведеному в п. 2.4. поняттю вартості матеріального збитку. Відповідно до п. 1.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 N 142/5/2092 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 р. за N 1074/8395 вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин. Однією із вимог передбачених Методикою є особистий огляд КТЗ оцінювачем (експертом), про що зазначено в п. 5.1 Методики, а саме Технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки. Відповідно до п. 5.5 Методики під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен: а) перевірити відповідність ідентифікаційних даних КТЗ записам у наданих документах; б) перевірити укомплектованість КТЗ, установити комплектність, наявність додаткового обладнання; в) установити пробіг за одометром; г) зафіксувати інформативні ознаки раніше виконаного відновлювального ремонту КТЗ; ґ) установити характер і обсяги пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування. Згідно із п. 8.1, 8.5 вказаної Методики для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду КТЗ. Якщо КТЗ на момент технічного огляду відновлено повністю або частково, то калькуляція відновлювального ремонту не складається, а надається повідомлення замовнику оцінки про неможливість проведення дослідження. Згідно п. 56 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 10.09.2003 року Звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити: зокрема і письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість. Таким чином, калькуляція вартості відновлювального ремонту є складовою вартості матеріального збитку, тому з урахуванням п. 5.1 та п. 5.5 Методики та п. 56 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" оцінювач не має права складати звіт без огляду об`єкта дослідження, за виключенням випадку, коли суд або слідчий орган надає необхідні дані для оцінки. З наданого висновку, вбачається, що експерт [PERSON] особисто не оглядав пошкоджений транспортний засіб, а складав висновок на підставі фотознімків, що є порушенням п.п. 1.3, 5.1, 5.5, 8.1, 8.5 Методики, п. 56 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав». Оскільки, експерт [PERSON] не був присутнім особисто під час огляду пошкодженого ТЗ, а робив оцінку по наданим представником позивача фотознімкам та матеріалам страхової справи, то він не міг об`єктивно визначати ступінь пошкодження деталей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача різниці між розміром фактичної шкоди та розміром виплаченого страхового відшкодування у розмірі 55217,49 грн. слід відмовити. Що стосується заявленої позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У відповідності до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як передбачено ч. ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Позивач посилається на те, що їй було завдано моральну шкоду у зв`язку з тим, що після ДТП у неї проявились негативні психологічні переживання, які виразились у душевному болі та депресії внаслідок пошкодження майна, а також через те, що через відсутність власного автомобіля погіршилися можливості підтримання нормальних соціальних стосунків з близькими родичами та друзями. ДТП та її наслідки стали для неї стресовою подією, що завдало їй моральної шкоди, однак позивачем не надано доказів на підтвердження факту завдання їй моральної шкоди відповідачем, не доведено протиправність поведінки відповідача, що спричинила моральну шкоду позивачу в розмірі, зазначеному в позові, а отже відсутній причино-наслідковий зв`язок між шкодою і протиправними діяннями відповідача, тому вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, задоволенню не підлягають. За таких підстав в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому судовий збір слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed