Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-25 00:00:00

В липні 2021 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (надалі - ПрАТ «СК «Уніка») звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 43943,48 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначають, що 29 березня 2018 року між ПрАТ «СК «Уніка» та [PERSON] укладено Договір добровільного комплексного страхування на транспорті № 833001/4605/0000092, за умовами якого було застраховано транспортний засіб «Ленд Ровер», д.р.н. [NUMBER] . 22 жовтня 2018 року, за участю забезпеченого транспортного засобу сталася дорожньо-транспортна пригода з автомобілем марки «Хюндай», д.р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок чого пошкоджено автомобіль марки «Ленд Ровер», д.р.н. [NUMBER] . Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 18 січня 2019 року [PERSON] визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді. На момент скоєння ДТП цивільноправова відповідальність транспортного засобу «Хюндай», д.р.н. [NUMBER] була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта», згідно полісу № АК/007025534. На підставі полісу № АК/007025534 ПрАТ «СК «Уніка» звернулося до ПАТ «НАСК «Оранта» зі заявою про виплату страхового відшкодування. ПАТ «НАСК «Оранта» компенсувала ПрАТ «СК «Уніка» суму в розмірі 38727,78 грн. Позивач зазначає, що невідшкодованою залишилася виплачене страхове відшкодування в сумі 43943,48 грн., яке підлягає стягненню із відповідача, як винуватця дорожньо-транспортної пригоди. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 липня 2021 року головуючим суддею у даній цивільній справі визначено Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суд від 05 серпня 2021 року відкрито спрощене провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «СК «Уніка» шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 43943,48 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн. 10 грудня 2021 року відповідач [PERSON] звернувся до суду зі заявою про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2021 року. В обґрунтування поданої зави посилається на те, що рішення прийнято без належного повідомлення його про розгляд справи, що позбавило його передбаченого законодавством права надати суду докази, якими заперечує проти даного позову. Вважає, що розрахунки ПАТ «Страхова компанія «Уніка» є сумнівні та завищені, що підтверджує замовлення ПАТ «НАСК «Оранта», звіт про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику компанією КТЗ № 12С/11/18 компанією «ГАЛавтоекспертиза» і потребує присутності усіх фігурантів цієї справи. Зазначає, що відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» уклав страхову угоду з ПАТ «НАСК «Оранта» № АМ/7025534 від 18 травня 2018 року по 17 травня 2019 року. Згідно полісу № АМ/7025534 ліміт відповідальності ПАТ «НАСК «Оранта» за майнову шкоду становить 100000,00 грн. На підставі цього відповідальність за матеріальне відшкодування по зазначеній ДТП, яка сталася 22 жовтня 2018 року має бути покладено на ПАТ «НАСК «Оранта». Після ДТП минуло більше 3 років, проте жодного повідомлення від ПАТ «НАСК «Оранта» про неповне страхове відшкодування та регресний позов від ПАТ «Страхова компанія «Уніка» не отримував. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 10 грудня 2021 року заяву передано судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, оскільки заявником при зверненні до суду не було надано документ на підтвердження сплати судового збору або ж доказів, які підтверджують звільнення від сплати судового збору або ж доказів, які підтверджують звільнення від сплати судового збору. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12 січня 2022 року прийнято до провадження та призначено до розгляду. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 08 лютого 2022 року, за заявою [PERSON] скасовано заочне рішення від 27 жовтня 2021 року, справу призначеного до судового розгляду. За клопотанням відповідача судом витребувано в ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» матеріали страхової справи про страхове відшкодування регресної вимоги № 8783 від 16 листопада 2018 року у сумі 38727,78 грн. за полісом № АМ/7025534. 01 липня 2022 року на адресу суду надійшла витребувані судом матеріали страхової справи. В судове засідання представник позивача та представник третьої особи не з?явилися, про розгляд справи повідомлені судом належним чином. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що при здійсненні страхової виплати позивачем не виплачено ПДВ у розмірі 20 відсотків. Тому розмір суми, яка підлягає стягненню має бути зменшена на суму ПДВ. Проте не зазначив, на яку суму вартість ПДВ не було враховано та не сплачено. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «СК «Уніка» підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободщодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 29 березня 2018 року між ПрАТ «СК «Уніка» та [PERSON] укладено Договір добровільного комплексного страхування на транспорті № 833001/4605/0000092, за умовами якого було застраховано транспортний засіб «Ленд Ровер», д.р.н. [NUMBER] . Згідно постанови Оболонського районного суду м. Києва від 18 січня 2019 року, 22 жовтня 2018 року о 08.00 год. біля електроопори № 41 по вул. О. Архипенка, 12/3 у м. Києві, [PERSON] керуючи автомобілем марки «Хюндай», д.р.н. [NUMBER] [PERSON] , на дорозі з круговим рухом, не дотримався безпечного інтервалу та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Ленд Ровер», д.р.н. [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 2.3 (б), 13.1 Правил дорожнього руху України. Винним у вчиненні ДТП за ст. 124 КУпАП визнано [PERSON] . Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Отже, вина відповідача [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Як вбачається з матеріалів страхової справи, 22 жовтня 2018 року страхувальник [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Уніка» зі заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. Зі страхового акту № 00276506 від 04 листопада 2018 року, наказу № 00276506 від 04 листопада 2018 року про виплату страхового відшкодування, рахунку № 1000736 від 31 жовтня 2018 року та платіжного доручення № 051853 від 06 листопада 2018 року ПрАТ «СК «Уніка» здійснило страхову виплату власнику автомобіль марки «Ленд Ровер», д.р.н. [NUMBER] в сумі 82671,26 грн., шляхом перерахування на розрахунковий рахунок ТОВ «ВІННЕР ЛЦКА». (а.с. 7-9,18). Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ № 112С/11/18 від 19 листопада 2018 року, складеного ПП «ГАЛавтоекспертиза», вартість матеріального збитку, нанесеного власнику в наслідок пошкодження КТЗ «Ленд Ровер», д.р.н. [NUMBER] склала 52814,01 грн. На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» згідно полісу № АК/007025534 (ліміт відповідальності на майнову шкоду становить 100000,00 грн., франшиза - 2000,00 грн.). Згідно платіжного доручення № 25210 від 11 травня 2019 року, ПАТ «НАСК «ОРАНТА» здійснено ПАТ «СК «Уніка» виплату страхового відшкодування в розмірі 38727,78 грн. Отже, сума збитків, які не відшкодовані становить 43943,48 грн., виходячи з розрахунку (82671, 26 грн. (сума страхового відшкодування ПрАТ «СК «Уніка») - 38727,78 грн. (сума страхового відшкодування ПАТ «НАСК «ОРАНТА») = 43943,48 грн.), яка підлягає відшкодуванню відповідачем, як винуватцем дорожньо-транспортної пригоди 38 727,78 грн. (40727,78 грн. - 2000,00 грн. (франшиза)). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 3 ст. 30 Закону України «Про страхування», при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування, розмір якого визначається умовами договору. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування при настанні страхового випадку. Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Стороною відповідача не надано будь-яких доказів в розумінні положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на спростування даних обставин як на підтвердження своїх заперечень проти позову. За змістом статті 979 ЦК України і статті 16 Закону України «Про страхування», за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату в строк, встановлений договором. Судом встановлено, що ПАТ «НАСК «Оранта» виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 38727,78 грн. Як встановлено судом з матеріалів страхової справи розмір страхової виплати визначений виходячи з вартості відновлюваного ремонту 82671,26 грн, зменшеної на коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу 0,7. Твердження відповідача, що страховиком зменшено розмір страхового відшкодування на суму ПДВ, не знайшло свого документального підтвердження. Отже, страховик належним чином виконав свої зобов`язання перед позивачем, виплатив йому суму страхового відшкодування у порядку та у спосіб, визначені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків, за якими страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування при настанні цивільно-правової відповідальності страхувальника та/або особи, відповідальність якої застрахована, такий страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання взяв на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоду. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі статтею 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Суд вважає, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку. Вказаний висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від17 жовтня 2019 року у справі № 489/1356/16-ц і від 04 березня 2020 року у справі № 331/6395/18. Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ПрАТ «СК «Уніка». Разом з тим, суд не погоджується з твердження відповідача стосовно зменшення суми страхового відшкодування з урахуванням ПДВ, оскільки як вбачається з рахунку № [NUMBER] від 31 жовтня 2018 року вартість відновлювального ремонту становить 82671, 26 грн., що включає в себе: 23700,00 грн. - вартість виконаних робіт; 62415,90 грн. - вартість встановлених запчастин; 13778,54 грн. - ПДВ (20%). Отже, разом з ПДВ вартість відновлювального ремонту без врахування деталей зносу складає 40727,48 грн. (22752, 00 грн. (вартість ремонтних робіт) + 17975,78 грн. (вартість деталей, що змінюється). При розрахунку розміру страхового відшкодування бралися до уваги результати проведення огляду від 02 листопада 2018 року пошкодженого транспортного засобу «Ленд Ровер», д.р.н. [NUMBER] , а також положення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 1335/5/1159 від 24 липня 2009 року. Оскільки під час огляду пошкодженого транспортного засобу зафіксовано наявність слідів відновлювального ремонту, яке не відноситься до ДТП, яка сталася 22 жовтня 2018 року коефіцієнт фізичного зносу становить 70 %. Відповідно до розрахунку страхового відшкодування від 23 квітня 2019 року матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу «Ленд Ровер», д.р.н. [NUMBER] , внаслідок пошкодження при ДТП склав 40727,78 грн. (вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу складає 82671,26 грн., а з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 40727,78 грн.). На підставі викладеного, досліджених судом доказів суд дійшов висновку про доведеність ПрАТ «СК «Уніка» заявлених позовних вимог до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в сумі 43943,48 грн.(82671,26 грн. - 38943,48 грн.), тому пред`явлений позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 2270,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved