Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

07 липня 2022 року [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, зокрема, на житловий будинок із господарською будівлею по [ADDRESS] . За життя [PERSON] проживала одна та склала заповіт, яким усе належне їй майно заповіла позивачу. Вказуючи, що він є єдиним спадкоємцем за заповітом, який звернувся у встановленому законом порядку до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але нотаріус йому відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок на ім`я спадкодавця, просив визнати за ним право власності на вищевказаний спадковий житловий будинок із господарською будівлею в порядку спадкування після смерті [PERSON] . У підготовче засідання позивач не з`явився, 13 липня 2022 року подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує з викладених у ньому підстав, просить задовольнити та розглядати справу без його участі (а. с. 22). Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, 08 липня 2022 року подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що Луківська селищна рада позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення, та просив справу розглядати за його відсутності (а. с. 21). Враховуючи, що в підготовче засідання всі учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. Частиною третьою статті 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини першої статті 206 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За змістом статей 524, 548 Цивільного кодексу УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до положень статті 549 Цивільного кодексу УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] (а. с. 6) і після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого майна, увійшов житловий будинок «А-1», загальною площею 70,5 кв. м, житловою площею 40,9 кв.м, з господарською будівлею хлівом «Б-1», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Належність вищевказаного будинку (особовий рахунок № [NUMBER] ) спадкодавцеві [PERSON] підтверджується витягом з погосподарської книги № 1 за 1996-2000 роки Соминської сільської ради Турійського району (а. с. 9). Право власності у встановленому законом порядку на зазначене нерухоме майно не зареєстровано (а. с. 37). Встановлено, що за життя [PERSON] 27 січня 1987 року склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла своєму онукові [PERSON] , уродженцю села Вишнів Любомльського району Волинської області (а. с. 29 на звороті). Зі змісту довідки Соминської сільської ради Турійського району Волинської області від 17 травня 2000 року видно, що в управління та володіння спадковим майном [PERSON] з дня її смерті вступив [PERSON] (а. с. 30). Відповідно до паспорта громадянина України серії [NUMBER] позивач [PERSON] народився [INFO] в селі Вишнів Любомльського\~району Волинської\~області (а. с. 4). 25 травня 2000 року позивач подав приватному нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а. с. 28). Заповіт, складений спадкодавцем [PERSON] 27 січня 1987 року, не змінювався і є дійсним. З огляду на вказане, позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом, який фактично вступив в управління та володіння спадковим майном [PERSON] і в контексті положень статті 549 Цивільного кодексу УРСР є таким, що прийняв спадщину після смерті останньої. Постановою приватного нотаріуса від 29 вересня 2021 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказане спадкове нерухоме майно, які підтверджують його державну реєстрацію права власності та належність спадкодавцю [PERSON] (а. с. 8). Наведені обставини справи об`єктивно підтверджуються дослідженими судом матеріалами спадкової справи № 74/2000 до майна померлої [PERSON] (а. с. 26-39), з яких також видно, що ніхто, крім позивача, із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріуса не звертався. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, а також враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, то суд дійшов висновку про наявність у позивача права на спадкування за заповітом після смерті [PERSON] та правових підстав для визнання за ним права власності на спадкове нерухоме майно. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних ви мог. За змістом частини першої статті 142 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 496 гривень 20 копійок; стягнути з відповідача в користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, - 496 гривень 20 копійок. На підставі викладеного, статей 524, 548, 549, 553, 554 Цивільного кодексу УРСР та

Outcome: approved