Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

У січні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, до Публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» про скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Позовна заява мотивована тим, що 03 лютого 2005 року наказом №\~75 ВАТ «Сумихімпром» його було прийнято на роботу в об`єднаний цех по виробництву гранульованого суперфосфату та екстракційної фосфорної кислоти на посаду апаратника розкладання 5 розряду у цеху по виробництву гранульованого суперфосфату. 13 квітня 2011 року ВАТ «Сумихімпром» перейменовано у ПАТ «Сумихімпром». Попередженням ПАТ «Сумихімпром» його було поінформовано, що у разі ненадання документів, які підтверджують проходження повного курсу вакцинації, його буде відсторонено від роботи з 09\~грудня 2021\~року без збереження заробітної плати та період відсторонення не буде входити до страхового стажу. Отримавши вищевказане попередження 28 листопада 2021 року, він письмово зазначив, що з ним не погоджується, так як вважає його неправомірним. Наказом № 2877 від 08 грудня 2021 року він був відсторонений від роботи. Вважає дії відповідача щодо його відсторонення такими, що порушують його основоположні права на працю, передбачені Конституцією України. Вказує, що наказ, який оскаржується не містить посилання, як на підставу його винесення, подання відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби про відсторонення його від роботи. Зазначає, що вакцинація проти COVID-19 в Україні не є обов`язковою та не включена до календаря профілактичних щеплень. Окрім того, препарати для вакцинації не пройшли повного циклу клінічних випробувань, тобто є експериментальними препаратами. Наказом Міністерства охорони здоров`я від 04 жовтня 2021 року №\~2153 здійснено обмеження від роботи працівників починаючи від двірника до керівника закладу без урахування конкретної професії та виконуваної ними роботи в незалежності від того чи може вона призвести до зараження інших працівників або поширенню хвороби. Окрім того, сам наказ МОЗ України від 04 жовтня 2021 року № 2153 не містить положень про обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, а лише затверджує «Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням». Вказує, що внаслідок протиправних дій відповідача він зазнав моральної шкоди. Події, пов`язані з відстороненням від роботи, завдали йому переживань та нервувань в процесі проведення опитувань на підприємстві щодо наявності щеплень проти COVID-19, винесення незаконного письмового попередження про майбутнє відсторонення та видачу сумнозвісного наказу про відсторонення від роботи і з самим незаконним відстороненням. Через порушення рівноправності він відчув себе «другосортним» у порівнянні з іншими працівниками підприємства, які не були відсторонені на відміну від нього. Вважає це порушенням його честі та гідності. Відсторонивши його від роботи, відповідач залишив його без джерела до існування на фоні великих розмірів плати за комунальні послуги в осінньо-зимовий період та зростання цін на необхідні продукти харчування. Розмір моральної шкоди оцінює в 10000 грн. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 28 січня 2022 року позовну заяву залишено без руху. 14 лютого 2022 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви. Однак, у період з 14\~лютого 2022 року по 25 лютого 2022 року включно головуючий у справі Северинова А.С. перебувала у щорічний відпустці, у зв`язку з чим питання про відкриття провадження у справі не було вирішено у передбачені ст.\~187 ЦПК України строки. Ураховуючи, що Верховною Радою України 24 лютого 2022 року на позачерговому засіданні було запроваджено воєнний стан через вторгнення Росії в Україну, беручи до уваги ситуацію, що склалась у м.\~Суми на день запровадження такого стану, на підставі п. 1 рішення зборів суддів Зарічного районного суду м. Суми від 24 лютого 2022 року № 5, з метою запобігання загрози життю та здоров`ю учасників судового процесу і працівників суду, з 24 лютого 2022 року дану справу було знято з розгляду до стабілізації ситуації в країні. Рішенням зборів суддів від 02 травня 2022 року № 11 відновлено здійснення розподілу та розгляд усіх категорій справ, у тому числі цивільних, які перебували в провадженні судді станом на 24\~лютого 2022 року. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 09 травня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. У відзиві на позовну заяву відповідач ПАТ «Сумихімпром» просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. При цьому, зазначає, що Наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року №\~2153 затверджено відповідний Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, який розширено Наказом МОЗ № 2393 від 01\~листопада 2021\~року. Пунктом 6 зазначеного Переліку визначено, що обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83, до якого в свою чергу внесено ПАТ «Сумихімпром». Наказом-постановою по підприємству від 12 листопада 2021 року № 404/14 «Про обов`язкову вакцинацію проти COVID-19» проінформовано всіх підлеглих працівників про необхідність отримання обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 та про можливість отримання такого щеплення протягом робочого часу у пункті щеплення МСЧ підприємства. Тобто підприємство подбало про своїх працівників для уникнення скупчень, мінімізувало ризики зараження, чим скористались майже всі працівники ПАТ «Сумихімпром». Станом на 08 грудня 2021 року позивач не надав підприємству жодних документів, навіть, які б підтвердили його щеплення або наявність протипоказань, в тому числі форми № 063-2/о, про факт відмови, оформленої відповідно до п.\~19 Положення про організацію і проведення профілактичних щеплень, затвердженого Наказом МОЗ України від 16 вересня 2011 року та не надав відповідно до ч.\~6 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» акту про відмову від щеплення підписаного у присутності свідків. У зв`язку з викладеним вище наказом № 2877 на виконання вимог чинного законодавства України та для запобігання розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 позивача було відсторонено від роботи. При цьому, зауважує, що на даний час позивача поновлено на роботі у зв`язку із підписанням Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 25\~лютого 2022 року № 380 «Про зупинення дії наказу МОЗ України від 04 жовтня 2021 року № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» до завершення воєнного стану в Україні. Тобто відповідач, як відповідальний роботодавець, який має найманих працівників зобов`язаний виконувати все те, що передбачено чинним законодавством України, що не скасовано і що безпосередньо не суперечить Конституції України, максимально піклуючись не про одного працівника, а про всіх своїх працівників. Позивач в порушення вимог діючого законодавства свідомо сам відмовився від щеплення, чим становив потенційну загрозу як своєму здоров`ю, в першу чергу, так і здоров`ю та, як наслідок, життю інших працівників, з якими би він контактував під час виконання своїх посадових обов`язків, особливо працівників, які мають протипоказання до вакцинації та можуть бути вразливими до збудників хвороби. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Сумихімпром» Рунов Д.Г. в судовому засіданні заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на підставі наказу ВАТ «Сумихімпром», яке перейменовано у ПАТ «Сумихімпром» від 03 лютого 2005 року №\~75 [PERSON] з 03 лютого 2005 року прийнятий на роботу на посаду апаратника розкладання 5 розряду в цех по виробництву гранульованого суперфосфату ПАТ «Сумихімпром» (а.с. 11-15). Згідно довідки про доходи ПАТ «Сумихімпром» від 28 грудня 2021 року №\~805 [PERSON] за період з 01 червня 2021 року по 30 листопада 2021 року отримав дохід в розмірі 82571 грн 91 коп. (а.с. 10). Наказом-постановою ПАТ «Сумихімпром» від 12 листопада 2021 року № 404/14 «Про обов`язкову вакцинацію проти COVID-19» проінформовано всіх підлеглих працівників про необхідність отримання обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 та про можливість отримання такого щеплення протягом робочого часу у пункті щеплення МСЧ підприємства (а.с. 42-45). З наказом-постановою від 12 листопада 2021 року № 404/14 ознайомлено позивача під підпис 16\~листопада 2021 року (а.с. 56-57). У письмовому попередженні ПАТ «Сумихімпром» від 23 листопада 2021 року № 417 повідомлено [PERSON] про те, що з 09 грудня 2021 року на період дії карантину наявність щеплення проти COVID-19 для працівників ПАТ «Сумихімпром» є обов`язковим. У зв`язку із зазначеним, повідомлено про необхідність до 01 грудня 2021 року надати достовірну інформацію про отримання обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19, а саме копію одного з нижчеперелічених документів: документ, який підтверджує, що він отримав повний курс вакцинації чи одну дозу дводозної вакцини від COVID-19 або внутрішній COVID сертифікат на порталі «Дія»; довідку медичного закладу про одужання або внутрішній COVID сертифікат про одужання на порталі «Дія»; довідку медичного закладу форми №\~028-1/0 «Висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19». Також роз`яснено, що якщо до цієї дати він не надасть одного із вищезазначених документів, то з 09\~грудня 2021 року наказом по підприємству його відсторонять від роботи без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення проти COVID-19 на підставі статті 46 КЗпП України та статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06 квітня 2000 року №\~1645-ІІІ. Позивач 28\~листопада 2021 року ознайомився з попередженням, про що свідчить його підпис. Крім того, у попередженні міститься запис, що він не згоден з вказаними в повідомленні вимогами та вважає їх неправомірними (а.с. 7). Наказом ПАТ «Сумихімпром» від 08 грудня 2021 року № 2877 відсторонено [PERSON] , апаратника розкладання 5 розряду від роботи з 09 грудня 2021 року до усунення причин, що зумовили відсторонення, без збереження заробітної плати (а.с. 8-9). З вказаним наказом ознайомлено позивача під підпис 09 грудня 2021 року (а.с. 62). На підставі наказу ПАТ «Сумихімпром» від 03 березня 2022 року № 513 припинено з 25 лютого 2022 року дію наказів по підприємству «Про відсторонення від роботи працівників, які не вакциновані», у тому числі, наказ № 2877 від 08 грудня 2021 року, яким було відсторонено від роботи [PERSON] (а.с.\~41). Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку він вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. У пунктах «а», «б» статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення. Відповідно до частини першої статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі: - появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; - відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; - в інших випадках, передбачених законодавством. До інших передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим. Відсторонення працівника від роботи слід розуміти як один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання. Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам. Статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень ці працівники у порядку, встановленому законом, відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153, який набрав чинності 08 листопада 2021 року, затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі Перелік № 2153). Відповідно до цього Переліку, обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники: 1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; 2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; 3) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності; 4) підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади; 5) установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів; 6) підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83. При цьому, пункт 6 вказаного Переліку № 2153 був доповнений на підставі Наказу МОЗ від 01\~листопада 2021 року № 2393, яким затверджено Зміни до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженого МОЗ України від 04 жовтня 2021 року №2153, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 року за №1306/36928. Так, Перелік № 2153 доповнено новими пунктами 4-6 такого змісту: «4. Підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади; 5. Установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів; 6. Підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою КМУ від 04\~березня 2015 року №83». Вказаний Наказ Міністерства охорони здоров`я України від 01 листопада 2021 року № 2393 набрав чинності 09 грудня 2021 року. Як вбачається з Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04\~березня 2015 року № 83, до переліку підприємств, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, включено також ПАТ «Сумихімпром». Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством. Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. Пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», який набрав чинності з 08 листопада 2021 року, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком №\~2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком № 2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; а також 3) взяти до відома, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з того, що відстороняючи працівника від роботи, роботодавець повинен був діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом. За таких обставин, суд вважає, що оспорюваний позивачем наказ № 2877 «Про відсторонення від роботи працівників, які станом на 09 грудня 2021 року не вакциновані» від 08 грудня 2021 року порушує права позивача та є передчасним, оскільки 08 грудня 2021 року ще не набрав чинності Наказ Міністерства охорони здоров`я України від 01 листопада 2021 року № 2393, яким внесено зміни до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, відповідно до якого обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 підлягають працівники підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04\~березня 2015 року №\~83, до якого, в свою чергу, внесено ПАТ «Сумихімпром». Оскільки зміни до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01 листопада 2021 року № 2393 набули чинності лише 09.12.2021 року, тому у відповідача 08.12.2021 року не було законних підстав для видання наказу про відсторонення від роботи апаратника розкладання 5 розряду ЦГС ПАТ «Сумихімпром» [PERSON] . Таким чином, суд дійшов висновку, що оспорюваний наказ від 08 грудня 2021 року № 2877 про відсторонення позивача від роботи відповідачем був виданий протиправно, а отже, підлягає скасуванню в частині відсторонення від роботи [PERSON] , апаратника розкладання 5 розряду цеху по виробництву гранульованого суперфосфату та екстракційної фосфорної кислоти. Що стосується позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходить з наступного. За змістом частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06\~листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13 зазначено, що якщо буде встановлено, що на порушення статті 46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст. 235 КЗпП). Також, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» вона застосовується, серед іншого, у випадках вимушеного прогулу. Згідно п. 8 вказаної постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Оскільки відповідач не надав даних про розмір середньоденної заробітної плати позивача, тому суд самостійно здійснює розрахунок розміру середньоденного заробітку. Визначаючи розмір середньоденної заробітної плати, суд виходить з розміру заробітної плати позивача за останні 2 місяці перед його відстороненням, що підтверджується довідкою про доходи ПАТ «Сумихімпром» від 28 грудня 2021 року №\~805, тобто за жовтень 2021 року у сумі 13200 грн 15 коп. та за листопад 2021 року у сумі 11960 грн 26 коп. (а.с. 10). Як пояснив позивач у судовому засіданні, він працює п`ятиденний робочий тиждень, що не заперечувалось представником відповідача. Отже, розмір середньоденної заробітної плати позивача визначається наступним чином: (13200,15\~грн + 11960,26 грн) / (20 робочих днів + 22 робочих днів) = 599 грн 06 коп. Наказом від 03 березня 2022 року №\~513 припинено з 25 лютого 2022 року дію наказу № 2877 від 08\~грудня 2021 року про відсторонення позивача від роботи. Тому середній заробіток за час вимушеного прогулу має нараховуватися з 09 грудня 2021 року, тобто, з дня відсторонення позивача від роботи, до 24\~лютого 2022 року, тобто до останнього дня відсторонення, що становить 53 робочих днів. З урахуванням вищенаведеного, середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 09\~грудня 2021 року по 24 лютого 2022 року визначається наступним чином: 599 грн 06\~коп. * 53 робочих днів = 31750 грн 18 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, внаслідок порушення законних прав позивач поніс моральну шкоду, яка підлягає стягненню з відповідача. Розмір завданої відповідачем моральної шкоди позивач оцінює в сумі 10 000 грн. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Враховуючи, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір такого відшкодування суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин справи. Під час судового розгляду встановлено, що дії відповідача щодо незаконного відсторонення позивача за наказом № 2877 від 08 грудня 2021 року призвели до порушення його законних прав, завдали йому переживань та страждань, пов`язаних з необхідністю вжиття додаткових зусиль для організації свого життя. В той же час, визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд враховує характер порушення його прав, тяжкість і істотність вимушених змін у житті внаслідок порушення трудових прав та зусиль, вжитих для їх відновлення, виходячи з засад розумності та справедливості, визначає розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 2000 грн. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст. 141 ЦПК України. За позовну вимогу про скасування наказу про відсторонення від роботи з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в сумі 992 грн 40 коп. (2481\~грн * 0,4). Оскільки позов в частині стягнення моральної шкоди задоволено на 20 % (2000 грн * 100% / 10000\~грн), тому пропорційно до задоволеної частини позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 198 грн 48 коп. (20 % від 992\~грн 40 коп.), а всього: 992 грн 40 коп. + 198 грн 48 коп. = 1190\~грн 88 коп.

Outcome: partial