Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

27.10.2020 [PERSON] звернувся до Козівського районного суду Тернопільської області із позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Підгороднянська сільська рада про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі у вихованні, спілкуванні з малолітніми дітьми. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 10.10.2015 між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначив, що в період з кінця березня по 08.06.2020 у зв`язку із важким перебігом онкологічного захворювання у батька був змушений перебувати поруч із ним та доглядати. За вказаний період відповідач [PERSON] проживала разом із своїм батьком, не виявляла бажання спілкуватися із позивачем та перешкоджала позивачу брати участь у вихованні синів. Діти проживають із відповідачем [PERSON] . Позивач вказує, що 03.07.2020 звернувся у Комісію з питань захисту дитини Козівської райдержадміністрації для визначення способу участі у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] . Розпорядженням голови районної державної адміністрації [PERSON] встановлено час зустрічей для спілкування та виховання сина [PERSON] . Однак відповідач жодного разу не надала можливості поспілкуватися із сином. Зазначає, що неодноразово звертався в органи поліції з цього приводу, вказані факти зареєстровані у інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України». Відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з дітьми, не відповідає на телефонні дзвінки та повідомлення, не дозволяє бачитись із синами, не бажає отримувати речей та іграшок, які передає дітям. Позивач вказує, що його права, як батька є порушеними, оскільки відповідач обмежує його доступ до дітей. Після численних марних спроб вирішити даний спір, змушений звернутися за захистом свого права. Посилаючись на викладені обставини позивач просить, зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у вихованні та вільному спілкуванні з малолітніми синами: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та встановити наступний порядок участі у вихованні дітей: - з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , кожну неділю з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. за місцем проживання дитини, її перебування або за місцем проживання, перебування батька, з можливістю відвідування протягом цього часу культурно-масових, освітніх, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів; у присутності матері дитини; - з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , кожну неділю з 12 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв., Різдво Христове, православне 07 січня, Пасха (неділя і Світлий понеділок), День святого Миколая, день народження сина [PERSON] , [INFO] , кожного року з 14 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. за місцем навчання дитини, її проживання, перебування, або за місцем проживання, перебування батька з можливістю відвідування протягом цього часу культурно-масових, освітніх, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів; без присутності матері дитини; - будь-якими засобами спілкування в мережі Інтернет - телефонного зв`язку кожного вівторка, п`ятниці з 17 год. 00 хв. до 17 год. 30 хв. за київським часом; - по 15 днів під час літніх та зимових канікул на території України за місцем проживання, перебування батька, без присутності матері. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний термін для усунення недоліків. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 30 листопада 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 26 квітня 2021 року Підгороднянську сільську раду залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Підгороднянська сільська рада про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі у вихованні, спілкуванні з малолітніми дітьми, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 15 червня 2021 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2021 у зв`язку із закінченням терміну повноважень судді, на підставі розпорядження керівника апарату суду № 49/2021 від 01.10.2021 вказану справу передано на розгляд судді Братків І. І. Ухвалою від 05.11.2021 суддею прийнято справу до свого провадження та призначено судове засідання у справі. 28.12.2020 представник відповідача адвокат Боднар О. В. подала відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги визнала частково. Зазначила, що відповідач [PERSON] вважає, твердження позивача про те, що вона обмежує його у спілкуванні із дітьми необґрунтованими. Зазначила, що є необхідність у визначенні способу участі відповідача у вихованні дітей, однак не на тих умовах, які заявлені позивачем. Крім цього, вказала, що на думку відповідача є неналежним доказом перешкоджання нею у побаченні з дітьми, факти виклику відповідачем поліції. Також, вважає неможливим встановлення різного графіку побачень відповідача із обома синами, на її думку такі графіки повинні співпадати. Оскільки запропонований позивачем графік сприятиме їх роз`єднанню, що є небажаним в силу їх малолітнього віку. Заперечила з приводу побачень старшого сина із батьком за місцем проживання чи перебування останнього, оскільки між ними немає стійкого психологічного зв`язку, а тому дитина почуватиметься тривожно. Зауважила, що старший син є алергіком, при взаємодії із алергенами у нього можуть виникнути раптові алергічні приступи., що може призвести до негативних наслідків. На підставі вказаного просила встановити наступний графік побачень із дітьми, загальний, котрий на її думку буде найсприятливішим для дітей: - першу та третю суботу місяця із 11:00 до 14:00 год. у присутності матері, за її місцем перебування чи проживання; - другу та четверту неділю місяця із 11:00 до 14:00 год. у присутності матері, за її місцем перебування чи проживання; - щосереди із 16:00 до 19:00 год. у присутності матері, за її місцем перебування чи проживання. У судовому засіданні представник відповідача підтримала позицію позивача, викладену в раніше поданих заявах. Водночас зауважила, що зараз діти є різного віку. Але з часом, коли вони підростуть, встановлення різної тривалості побачень може привести до негативних наслідків. Позивач у всіх судових засіданнях наполягав на тому, що він, як батько дітей, має право на спілкування з ними та брати участь у їхньому вихованні, відтак просив задовольнити позовні вимоги. У судове засідання 13.07.2022 не прибув, його представник адвокат Янчишин В. Й. подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі представника. Представник третьої особи у судове засідання 13.07.2022 не прибула, в попередніх судових засіданнях підтримала позицію, що батько має право на спілкування з дітьми та брати участь у їхньому вихованні. Разом з тим, наголосила на тому, що діти є різного віку. Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку. 10.10.2015 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції 10.10.2015. У шлюбі в сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Великоходачківською сільською радою Козівського району Тернопільської області 08.08.2016 та [PERSON] , [INFO] що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] повторно виданого Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 13.10.2020. Як вбачається із матеріалів справи, позивач звертався до служби у справах дітей Козівської районної державної адміністрації Тернопільської області із питанням про визначення способів його участі у вихованні сина [PERSON] 13.08.2020 відбулось засідання комісії з питань захисту прав дитини Козівської районної державної адміністрації Тернопільської області на якому було розглянуто вказане питання. 19.08.2020 року за результатами розгляду винесено розпорядження голови районної державної адміністрації №199/01-05/1 «Про способи участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON] та спілкуванні з ним», про що свідчить копія вказаного розпорядження. Таким встановлено [PERSON] час зустрічей для спілкування та виховання сина [PERSON] за таким графіком: щомісяця першу і третю суботу та в другу і четверту неділю; в релігійні свята та святкові дні за попередньою домовленістю із матір`ю дитини [PERSON] . Позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] не дотримувалася визначеного розпорядженням графіку та чинила перешкоди у можливості виховання дитини. З цього приводу він неодноразово звертався до правоохоронних органів із заявою. Вказані факти зареєстровані у інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» та здійснено перевірки, за результатами яких складено висновки №2535, 2591, 2663, 2720. Як вбачається із відповіді №5117/108/02-2020 скерованої за результатами перевірок, у подіях описаних у зверненнях позивача ознак адміністративного чи кримінального правопорушення не встановлено, відтак підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відсутні. [PERSON] звернулася до Козівського районного суду Тернопільської області із позовною заяво до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей та дружини. Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 12.04.2021 у справі №951/806/20 від постановлено стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розміні 4000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто 17.09.2020 року і до досягнення дітьми повноліття, з проведенням індексації розміру аліментів відповідно до Закону. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Постановою апеляційного суду Тернопільської області від 19.07.2021 вказане рішення в частині вимоги стягнення аліментів на дружину змінено. Постановлено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно. до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років. Згідно виписки із медичної картки [PERSON] , [INFO] , у нього встановлено клінічний діагноз: алергічний дерматит, рецедивуюча кропив`янка, синдром емоційної нестійкості. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучаться з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1 і 3 статті 9 Конвенції). Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються, зокрема, і на відносини між дитиною та батьком. ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відповідно до ч. 3 ст. 291 ЦК України, фізична особа має право на підтримання зв`язків з членами своєї сім`ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. Такого права, оскільки воно має немайновий характер, фізична особа не може бути позбавлена. Оскільки дід, баба, як з боку матері, так і з боку батька є її родичами по прямій висхідній лінії, батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, своїх прав щодо виховання онуків. Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Закон України «Про охорону дитинства» у статті 111 передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (стаття 114 наведеного вище Закону). Статтею 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (стаття 157 СК України). За змістом статті 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України). Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (стаття 159 СК України). Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові № 758/5545/18 від 29 липня 2021 року вказав, що системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. В ході розгляду справи судом встановлено, що між сторонами склалися неприязні стосунки, діти [PERSON] та [PERSON] проживають з матір`ю [PERSON] . Водночас батько [PERSON] через ці обставини не може бути позбавлений спілкування з синами. Допитаний у судовому засіданні 13.12.2021 в якості свідка позивач [PERSON] пояснив суду, що в період з кінця березня по 08.06.2020 у зв`язку із важким перебігом онкологічного захворювання у батька був змушений перебувати поруч із ним та доглядати. За вказаний період відповідач [PERSON] проживала разом із своїм батьком не виявляла бажання спілкуватися із позивачем та перешкоджала позивачу брати участь у вихованні синів. Діти проживають із відповідачем [PERSON] . Вказав, що після звернення в орган опіки і піклування йому було встановлено час зустрічей для виховання сина, однак з його слів, відповідач визначеного графіку не дотримувалася, чинила перешкоди тим самим позбавляла його батьківського права приймати участь у вихованні сина. Повідомив суду, що відповідач [PERSON] разом із батьком [PERSON] не дозволяла бачитись із дітьми та спілкуватись з ними. Відповідач [PERSON] загалом не заперечує щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з синами, за графіком, який на її думку буде найсприятливішим для дітей, зокрема: першу та третю суботу місяця із 11:00 до 14:00 год. у присутності матері, за її місцем перебування чи проживання; другу та четверту неділю місяця із 11:00 до 14:00 год. у присутності матері, за її місцем перебування чи проживання; щосереди із 16:00 до 19:00 год. у присутності матері, за її місцем перебування чи проживання. Свою позицію обґрунтовує тим, що у старшого сина виявлено алергічні захворювання, які можуть викликати приступи та потребують медичної допомоги. Розпорядженням голови районної державної адміністрації №199/01-05/1№199/01-05/1 «Про способи участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON] та спілкуванні з ним» встановлено [PERSON] час зустрічей для спілкування та виховання сина [PERSON] за таким графіком: щомісяця першу і третю суботу та в другу і четверту неділю; в релігійні свята та святкові дні за попередньою домовленістю із матір`ю дитини [PERSON] . Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Підгороднянська сільська рада як орган опіки і піклування залучалася ще попереднім складом суду до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача. Представник третьої особи у судових засіданнях зазначала, що батько має право на спілкування з дітьми та брати участь у їхньому вихованні. Разом з тим, наголосила на тому, що діти є різного віку, проте коли вони виростуть, різний графік сприятиме їх роз`єднанню. Проте письмового висновку суду не надала. Суд на стадії судового розгляду був позбавлений можливості звернутися до органу опіки та піклування про надання письмового висновку відносно [PERSON] . Разом з тим, суд акцентує увагу, що такий висновок у відповідності до частини другої статті 212 ЦПК України не має для суду наперед встановленого значення та підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами. Як вбачається з положень частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частиною 2 статті 159 СК України передбачено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що той з батьків, який проживає окремо від дітей має право на особисте спілкування з ними, а інший не має права перешкоджати йому спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дітей. При визначенні способів участі одного з батьків у вихованні дитини пріоритетним є врахування найкращих інтересів дитини та дотримання розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права (правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 577/3476/19, від 17 червня 2020 року у справі № 522/9916/17 та від 26 листопада 2018 року у справі № 718/337/17). При цьому, визначаючи порядок побачень дітей з батьками суди повинні враховувати, що при наявності конфлікту між батьками та неможливістю самостійно дійти згоди у вихованні дітей, доцільно проводити зустрічі без присутності того з батьків, з яким проживає дитина, оскільки такі особисті конфліктні не повинні порушувати інтереси дітей, спричиняти на них негативний вплив (висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 753/15487/18). У постанові від 08 липня 2021 року у справі № 640/11833/19 Верховний Суд не погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що виконання рішення не може бути унеможливлено небажанням дитини спілкуватися зі стягувачем, оскільки це фактично є примушуванням дитини, що може призвести до психологічного тиску на дитину та явно не відповідатиме якнайкращим інтересам дитини в аспекті забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі №824/308/20-а. При вирішенні спору суд доходить до висновку про те, що між сторонами у теперішній час склались неприязні стосунки, однак, діти у жодному разі не може бути заручником цих стосунків. Суд наголошує, що наявність взаємних претензій один до одного та неприязні відносини між відповідачем та позивачами не є підставою для обмеження права позивача на спілкування з його дітьми. Ухвалюючи зазначене рішення, суд насамперед керується інтересами дітей. Позбавлення позивача права щодо участі у спілкуванні та вихованні синів може позбавити дітей родинних зв`язків з батьком, любові та турботи з боку останнього, що суперечить приписам Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року. Тому, суд вважає, що відповідача слід зобов`язати не чинити перешкод у спілкуванні з синами. Суд вважає слушними зауваження відповідача, що встановлення різного графіку побачень із обома синами з часом може сприяти їх роз`єднанню. Разом з тим, в силу положень, викладених у ст.ст.13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Ухвалюючи саме таке рішення по справі, суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Таким чином суд, врахувавши вищенаведені висновки Верховного Суду, позицію сторін, висновок органу опіки та піклування, дійшов переконання про доцільність часткового задоволення позовних вимог, та визначення способу спілкування позивача та його участі у вихованні синів,а саме: встановити [PERSON] у вихованні та спілкуванні з синами наступний порядок: з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , кожну неділю з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. за місцем проживання дитини, її перебування або за місцем проживання, перебування батька з можливістю відвідування протягом цього часу культурно-масових, освітніх, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів, що призначені для повноцінного відпочинку дитини та відповідають віку та стану здоров`я дитини у присутності матері дитини, за бажанням дитини з урахуванням її стану здоров`я, потреб та інтересів; з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , кожну неділю з 12 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв., Різдво Христове 07 січня за місцем навчання дитини, проживання чи перебування або за місцем проживання, перебування батька з можливістю відвідування протягом цього часу культурно-масових, освітніх, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів, що призначені для їх повноцінного відпочинку та відповідають віку та стану здоров`я дитини, у присутності матері дитини, за бажанням дитини з урахуванням її стану здоров`я, потреб та інтересів; у день народження сина [PERSON] , [INFO] , кожного року з 14 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв.; по 14 днів під час літніх та зимових канікул за місцем проживання, перебування батька, без присутності матері, за бажанням дитини з урахуванням її стану здоров`я, потреб та інтересів; будь-якими засобами спілкування телефонного, поштового, електронного та іншого засобів зв`язку в мережі Інтернет кожного вівторка та кожної п`ятниці із 17 год. 00 хв. до 17 год. 30 хв. за київським часом. Ухвалюючи вказане рішення, суд роз`яснює, що сторони не позбавлені права в майбутньому змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дітей, з урахуванням вікових змін, розвитку та потреб кожної дитини, що буде відповідати її інтересам, або за домовленістю сторін, або за рішенням суду, якщо цього будуть вимагати інтереси дітей. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам у справі, що встановлений судом графік спілкування позивача з дітьми не позбавляє його права бачитись з будь-ким із дітей чи з обома в інші дні, у тому числі, на свята, канікули, дні народження тощо з дозволу матері дитини, якщо це не буде перешкоджати звичайному розпорядку дня дитини, з урахуванням її стану здоров`я та бажання. Суд, також, вважає необхідним роз`яснити сторонам, що побудова сімейних відносин має здійснюватись на паритетних засадах, на почуттях любові і поваги, взаємодопомоги і підтримки. Сторони не повинні поглиблювати конфліктну ситуацію, захищаючи свої власні інтереси, а намагатись проявити справжню турботу, реалізувати свої права шляхом домовленості і забезпечити належні умови для розвитку дітей. Отже враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що саме такий визначений порядок та спосіб спілкування з дитиною є достатнім і відповідає принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритетному інтересу дітей, підтримки зв`язків між родичами. Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із синами, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з синами, яке перешкоджало б нормальному розвитку дітей, судом не встановлено, відповідачем не доведено, а матеріали справи таких доказів не містять. На думку суду такий порядок побачень буде достатнім для реалізації права позивача на спілкуватися із дітьми.

Outcome: partial