Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-28 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Н.А.ГРУП» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. 02.12.2021 до суду надійшло клопотання від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Н.А.ГРУП» про зменшення позовних вимог, яке прийнято судом. Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що 26.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Н.А. Груп» та [PERSON] укладено договір надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту «Стандарт» 2618821330-10. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем відповідно до договору виконав у повному обсязі. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач має заборгованість у розмірі 10416,00грн. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 18.10.2021 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача в судові засіданн не з`явився, про день, час та місце судових засідань повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься заява від представника позивача про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, проти заочного розгляду не заперечують. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явився, повідомлявся про день, час та місце розгляду справи за адресою зазначеною в позовній заяві, яка є адресою проживання відповідача ( [ADDRESS] ), однак повернувся конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та не подано відзиву на позовну заяву. Однак суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їм правовідносини. 26.12.20202 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Н.А. Груп» та [PERSON] укладено договір надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту «Стандарт» 2618821330-10. Договір був укладений в електронній формі шляхом використання позичальником електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеного частиною п. 1 ст. 12 ЗУ «Про електрону комерцію», що відповідає правилам частини першої статті 205 ЦК України, згідно якого правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до п. 1.1 договору кредитодавець зобов`язався надати кредит позичальникові на умовах зворотності, строковості та платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за кожен день користування кредитом, за наступними умовами: сума кредиту 14500грн, стандартний процент 1,7 %, строк кредиту 30 днів з 26.12.2020 до 24.01.2021, термін платежу 24.01.2021, строк дії договору 30 днів. Відповідно до п. 1.2. догвору кредит надавався позичальнику шляхом безготівкого перерахування суми кредиту на банківську карту, номер якої вказаний позичальником у заяві. Відповідно до п. 1.4. договору позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю процент за користування кредитом за фактичний час користування кредитом з розрахунку 1.7 відсотків в день, в строки, визначені в договорі. Нарахування процентів за договором здійснюється за Стандартним процентом (п. 4.5 Правил), який ставив 1.7 % в день (п. 1.1 Договору). Відповідно до п. 6.3. договору правила є його невід`єиною частиною.Правила розміщені на веб-сайті кредитодавця. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. З матеріалів справи вбачається, що позивачем зобов`язання за договором виконались, а відповідач порушив умови договору в частині неповернення кредиту та несплати відсотків за його користування та не виконав взяті на себе зобов`язання, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань. Посилаючись на те, що відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, позивач просив стягнути з нього заборгованість в розмірі 25447,50грн Однак в клопотанні про зменшення позовних вимог представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Н.А.ГРУП» зазначає, що відповідач частково погашає заборгованість, а саме в розмірі 11000грн. Відтак, розмір заборгованості боржника за договором складає 10655,5грн, з яких: заборгованість за кредит в розмірі 10416грн, проценти які передбачені ч. 2 ст. 625 ЦПК України в розмірі 239,50грн. Вказаний розмір заборгованості здійснений відповідно до умов договору та підтверджений наданими до суду розрахунками. Однак, відповідачем вказаний розрахунок жодними доказами не спростований та доказів на підтвердження належного виконання вимог договору з боку відповідача суду надано не було. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідачем не виконано зобов`язань, визначених Договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування. Згідно статей 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п.4.4. договору сторони домовилися, що погашення Кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно договору, додаткових угод до нього та цих Правил. Нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту за кожен день користування коштами (включаючи день надання кредиту і день повернення кредиту). Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок суми Кредиту. Процентна ставка за кредитом є фіксованою. Сторони дійшли згоди, що у разі прострочення позичальком виконання своїх грошових зобов`язань, товариство має право нараховувати позичальнику проценти, що нараховуються згідно частини другої статті 625 ЦК України у розмірі 1.7 % від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення повернення, починаючи з першого дня порушення до дня повного погашення заборгованості за кредитом. Враховуючи вищевикладене, у зв`язку з порушенням позичальником строку повернення кредиту, передбаченого кредитного договору кредитодавцем нараховано проценти, які встановлені ч. 2 ст. 625 ЦК України. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме в розмірі 10655,5грн, з яких: заборгованість за кредит в розмірі 10416грн, проценти які передбачені ч. 2 ст. 625 ЦПК України в розмірі 239,50грн. На підставі ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати в розмірі 2270,00грн.

Outcome: approved