Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-28 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява Концерну «МТМ» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач за період часу з 01 лютого 2015 року по 31 квітня 2021 року надав відповідачам, за адресою: [ADDRESS] , послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Відповідачі не виконують своїх зобов`язань по оплаті наданих послуг, у зв`язку із чим утворилася заборгованість у сумі 47 543,96 грн. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у розмірі 47 543,96 грн. та судовий збір у розмірі 2 270 грн. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 24 травня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказану справу передано в провадження судді Дмитрієвої М.М. Ухвалою суду від 02 листопада 2021 року позовна заява прийнята до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. 29 липня 2022 року представник позивача до суду надав письмові пояснення, в яких зазначив про застосування строків позовної давності, з урахуванням карантину, а саме з березня 2017 року. Представник позивача Концерну «Міські теплові мережі» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вказав, що вимоги підтримує, на фіксуванні судового процесу не наполягає. Відповідач [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги визнав частково, просив застосувати до позовних вимог позовну давність, пояснив, що позовні вимоги він визнає тільки в частині заборгованості за опалення у розмірі 20 583,24грн., зазначив, що в них є лічильник на гарячу воду, борг за споживання якої він взагалі не визнає. Фактично мешкає в спірній квартирі лише [PERSON] , на яку зареєстрований особовий рахунок, а він та [PERSON] , хоча і зареєстровані у квартирі, з 2007 року мешкають в іншому місці. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали суду аналогічні пояснення. В судове засідання, призначене на 29 липня 2022 року відповідачі не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Оскільки учасники справи не з`явилися, згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальнуваного технічного засобу не здійснюється. Установлені судом фактичні обставини справи Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується також поясненнями відповідачів у судовому засіданні та актом голови правління ОСББ «Космічна-101» від 27 липня 2022 року. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №256048484 від 12 травня 2021 року квартира [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] . За період з 01 лютого 2015 року по 31 квітня 2021 року за адресою: [ADDRESS] , за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води наявна заборгованість на загальну суму 47 543,96 грн. Позиція суду та нормативно - правове обгрунтування Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач (індивідуальний) - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно ст. 1 Закону України «Про теплопостачання», споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Згідно із ст. 9 ЗУ «Про житлово - комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону. Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу Української РСР. Отже, з наведеного вбачається, що між позивачем і відповідачами виникли договірні відносини, за якими у спірне житло, яке належить на праві власності відповідачці [PERSON] та зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] , надавалися житлово-комунальні послуги, нарахування плати, за які здійснювалися Концерном «МТМ». Відповідачі не оспорювали виконання позивачем своїх зобов`язань в частині надання послуг із централізованого опалення, визнавали факт отримання таких послуг. Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом ( ст. 612 ч. 1 ЦК України). Відповідно до довідки за особовим рахунком № [NUMBER] , Концерном «МТМ» у період з 01 лютого 2015 року по 31 квітня 2021 року за адресою: [ADDRESS] , були надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води наявна заборгованість на загальну суму 47 543,96 грн. Вказаний розмір заборгованості Концерн «МТМ» також підтверджував розрахунком суми позову, складеним уповноваженим співробітником. Відповідач надав до суду свій контррозрахунок спожитої теплової енергії за період з червня 2018 року по травень 2021 року, в якому навів такі ж суми, як і в розрахунку позивача, лише з застосуванням позовної давності. Відповідно до змісту ч. 1,8 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідачами не надано доказів того, що у спірній квартирі не використовували гарячу воду, а посилання на те, що [PERSON] та [PERSON] , хоча у квартирі зареєстровані, але не мешкають, суд до уваги не бере, оскільки заборгованість за послуги з централізованого опалення нараховується виходячи з площі квартири, а не з кількості зареєстрованих у ній осіб, та заборгованість за централізоване постачання гарячої води проводилось за даними лічильника, а доказів іншого суду відповідачами не надано. Відповідачами заявлено про застосування строку позовної давності. Вирішуючи питання про застосування до позовних вимог строку позовної давності, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України. Постановою КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 «з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 28 лютого 2021 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та наступними постановами КМУ з цього ж питання. В подальшому Кабінет Міністрів України постановою № 1336 від 15.12.2021 продовжив дію адаптивного карантину на території України до 31 березня 2022 року шляхом внесення змін до постанови № 1236 від 9 грудня 2020 р. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). В даному випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вищевказана позиція щодо застосування строків позовної давності викладена в постанові Запорізького апеляційного суду від 23 березня 2022 року № 331/3055/21. Отже, до вимог Концерну «МТМ», строк позовної давності до яких не сплив на час початку дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, тобто станом на 01 березня 2020 року, не можуть бути застосовані наслідки пропуску строку позовної давності. Таким чином, суд застосовує до позовних вимог за період з 01 лютого 2015 року по 01 березня 2017 року позовну давність, та приходить до висновку, що з відповідачів солідарно на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за комунальні послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, надані за період з 01 березня 2017 року по 30 квітня 2021 року у розмірі 35 599,01 грн. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позову суд стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог 47 543,96/ 35 599,01 = 74,83%, а саме судовий збір (2270*74,83%=1699,54) в розмірі 1699 грн. 54 коп., по 566 грн. 51коп. з кожного

Outcome: partial