Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог [PERSON] до суду з указаним позовом, у якому просить визнати за ним, право власності на капітальний гараж, розташований за адресою: [ADDRESS] . Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що в 2009 році позивач збудував гараж. На підставі рішення Бердичівської міської ради №212 від 12.10.2011 позивачу видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та має цільове призначення: для будівництва та обслуговування індивідуального гаража. 09.04.2021 позивач звернувся до виконавчого комітету Бердичівської міської ради з приводу прийняття в експлуатацію зазначеного гаража, проте 28.04.2021 позивач був повідомлений про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнано за рішенням суду. Самочинно побудований гараж на належній позивачу на праві власності земельній ділянці, яка була виділена для цих цілей, на думку позивача, не порушує нормативних містобудівних вимог, придатний для експлуатації та може використовуватись за призначенням. Позивач усі можливі заходи узаконення гаража у позасудовому порядку вичерпав і змушений звернутися до суду для захисту своїх прав. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 16.07.2021 позовна заява залишена без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків, який було продовжено ухвалою суду від 13.09.2021. 16.09.2021 позивачем усунено недоліки вказані в ухвалі суду. Ухвалою суду від 16.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. 12.10.2021 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву на позовну заяву, відповідач зазначає, що гараж збудований позивачем на земельній ділянці, яка не була надана для будівництва гаража, а була передана для будівництва та обслуговування індивідуального гаража лише 29.02.2012, хоча на час прийняття рішення сесії Бердичівської міської ради від 27.10.2011 №212 «Про вилучення та передачу земельних ділянок у власність, постійне користування та оренду фізичним і юридичним особам міста», гараж на даній земельній ділянці вже був збудований з 2009 року. Тобто, позивачу було виділено земельну ділянку для будівництва і обслуговування індивідуального гаража, а не під уже збудоване нерухоме майно, як визначає ч.3 ст.376 ЦК України. Вважаючи вимоги позивача необґрунтованими та безпідставними, відповідач просить відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі. Ухвалою суду від 09.12.2021 клопотання позивача задоволено, замінено відповідача по справі за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Бердичівської міської ради про визнання права власності на самочинно збудований гараж, а саме виконавчий комітет Бердичівської міської ради на належного відповідача Бердичівську міську раду Житомирської області. Залучено до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору виконавчий комітет Бердичівської міської ради в особі відділу державного архітектурно-будівельного контролю. Проведення підготовчого судового засідання відкладено. Ухвалою суду від 26.01.2022 закрито проведення підготовчого судового засідання, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 07.06.2022 розгляд справи відкладено за заявою третьої особи. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник третьої особи в судовому засідання заперечила проти задоволення позовних вимог, зазначила, що позивачу було виділено земельну ділянку для будівництва і обслуговування індивідуального гаража, а не під уже збудоване нерухоме майно, як визначає ч.3 ст.376 ЦК України, крім того відсутні відомості, що збудований гараж відповідає державним будівельним нормам. В судове засідання відповідач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності представника відповідача, який належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, свою позицію висловив у поданому відзиві. На виконання вимог ст.247 ЦПК України здійснювалося фіксування судового процесу технічним пристроєм. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню За правилами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах не заборонених законом. Частиною 2 ст. 331 ЦК України передбачено, право власності на новостворененерухомемайно (житловібудинки, будівлі, спорудитощо) виникає з моменту завершеннябудівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбаченоприйняттянерухомого майна до експлуатації, право власностівиникає з моменту йогоприйняття до експлуатації. Частиною 1 ст. 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, іншенерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельнійділянці, що не булавідведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ч.3 cт.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішення суду визнано за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умовами надання земельної ділянки у встановленому законом порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Згідно ч.5 ст. 376 ЦК України передбачено, що на вимогу власника ( користувача ) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщоце не порушає права іншихосіб. Пункт 8 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначає, що право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК) та землекористувачі (стаття 95 ЗК). Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. У пункті 12, зазначеної вище Постанови, також передбачено, що у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Відповідно до п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 зазначено, що у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду. Судом встановлено, що зі змісту технічного паспорту на гараж № [NUMBER] , який знаходиться за адресою: [ADDRESS] вбачається, що позивачем збудований гараж в 2009 році площею 34,0 кв.м. Відповідно до довідки КП «Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 13.08.2021 за №1430, згідно даних паперових носіїв станом на 31.12.2012 будівля гаража розташована за адресою: [ADDRESS] по праву приватної власності не зареєстрована. Оціночна вартість 151546 грн. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №318450, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0055 га, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування індивідуального гаража. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформований станом на 08.02.2021 за №243368787, земельна ділянка площею 0,0055 га, кадастровий номер 1810400000:025:0113 належить на праві приватної власності [PERSON] . Листом від 28.04.2021 за №13-585 Бердичівської міської ради Житомирської області позивача було повідомлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно можу бути визнано за рішенням суду. У випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду, він приймається в експлуатацію згідно вимог Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011 №461, за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. У звіті №03343901-08-21 про проведення технічного обстеження затвердженого начальником КП «Бердичівське МБТІ» Житомирської обласної ради Пасічник О.М., зазначено, що за результатами проведення технічного обстеження об`єкта нежитлової будівлі гаража, що розташований за адресою: [ADDRESS] [PERSON] встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації. Управління містобудування, архітектури та земельних відносин листом від 09.09.2021 за №669 надало інформацію, яка стосується земельної ділянки кадастровий номер 1810400000:01:025:0113, що у плані міста дана земельна ділянка, у відповідності до містобудівної документації, розміщена у зоні транспортної інфраструктури (ТР-3). Також, позивача було повідомлено, що у переважних видах використання зони транспортної інфраструктури планувальні обмеження, згідно з затвердженим Планом зонування території міста Бердичева, передбачають розміщення гаражів, але такими які є за визначенням, як боксові або багатоповерхові паркінги з використанням підземного простору. Таким чином, враховуючи, що побудований позивачем гараж, загальною площею 34 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , придатний для подальшої експлуатації, відповідає вимогам чинного законодавства, права сусідів не порушені, а також те, що власником земельної ділянки є позивач, цільове призначення якої «для будівництва та обслуговування індивідуального гаража», питання щодо прийняття гаража в експлуатацію було предметом розгляду компетентного державного орану, іншого шляху оформлення права власності на гараж, аніж звернення з відповідним позовом до суду у позивача немає, тому суд приходить до висновку, що за позивачем слід визнати право власності на самочинно збудований гараж, загальною площею 34 кв.м., що знаходиться на земельній ділянці площею 0,0055 га з кадастровим номером 1810400000:01:025:0113 за адресою: [ADDRESS] . Відтак позовні вимоги позивача відповідають вимогам закону, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved