Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-24 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача. Командир Військової частини [NUMBER] [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за отримане речове майно, строки носіння якого не закінчились. В обґрунтування позову зазначено, що Військова частина [NUMBER] є складовою частиною Збройних Сил Україн підпорядкована Міністерству оборони України, включена до Єдиної державного реєстру підприємств і організацій України, перебуває на утриманні державного бюджету, володіє, користується та розпоряджається закріпленим нею майном відповідно до його цільового та функціонального призначення. Зазначає, що згідно наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 23.11.2018 року №256, військовослужбовця військової служби за контракто солдата [PERSON] , який 23 листопада 2018 року прибув з [INFO] і уклав контракт терміном на три роки з 23 листопада 2018 року по 22 листопад 2021 рік, призначеного наказом командира військової частини [NUMBER] (по особовому складу) від 23 листопада 2018 року №178-РС на посаду начальника четвертої обслуги другого взводу звукометричної розвідки батареї звукометричної розвідки дивізіону артилерійської розвідки військової частин [NUMBER], з 23 листопада 2018 року зараховано до списків особового складу військової частини, на всі види забезпечення та вважати таким, з 23 листопад 2018 року справи та посаду начальника четвертої обслуги другого взводу звукометричної розвідки батареї звукометричної розвідки дивізіон артилерійської розвідки військової частини [NUMBER] прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою, що підтверджується витягом із наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 23.11.2018 №256. За час проходження військової служби за контрактом солдату [PERSON] . Міністерством оборони України, в особі військової частини [NUMBER], видано речове майно, згідно визначених норм. Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, солдат [PERSON] у відповідності до вимог ст.ст. 11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 №548- XIV, ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 №551-XIV зобов`язаний був свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, берегти державне майно тощо. Незважаючи на вищевикладене, солдат [PERSON] знехтував вимогами статутів Збройних Сил України. Посилається на те, що наказом командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 22.05.2019 року №110, військовослужбовця військової служби за контрактом солдата [PERSON] , який перебував у розпорядженні командира військової частини [NUMBER], відповідно до підпункту «д» (у зв`язку із службовою невідповідністю) пункту два частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звільнено з військової служби. 22 травня 2019 року виключено зі списків особового складу військової частини [NUMBER]. З 22 травня 2019 року знято з усіх видів забезпечення (витяг із наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 22.05.2019 №110). На момент виключення зі списків особового складу частини та зняття усіх видів забезпечення, згідно довідки №32 про взаємозалік грошових коштів, речове майно солдату служби за контрактом [PERSON] рахувалось речове майно, строки носіння якого не вийшли, всього на загальну суму 8057, 21 грн. Відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 22.05.2019 №110 визначено утримати з солдата [PERSON] кошти за недонос речового майна згідно довідки про взаємозалік грошових коштів за речове майно №32 від 22.05.2019 року в розмірі 8057 гривень, 21 копійок. Згідно витягу з книги обліку грошових стягнень і нарахувань військової частини [NUMBER] 2019 р., з грошового забезпечення солдата [PERSON] стягнено грошові кошти в сумі 33 (тридцять три) грн. 68 коп. в якості відшкодування майнової школи за речове майно, строки носіння якого закінчилися з урахуванням зносу (витяг з книги обліку грошових стягнень нарахувань військова частина [NUMBER] 2019р. солдат [PERSON] ). Крім того, вказує на те, що станом на даний час, сума заборгованості солдата [PERSON] перед державою, в особі військової частини [NUMBER] за речове майно строки носіння якого не закінчилися, складає 8023,53 грн (витяг з книги обліку грошових стягнень і нарахувань військової частини [NUMBER] 2022р. солдат [PERSON] ). З метою досудового врегулювання спору 16.05.2022 за №2411 військовою частиною [NUMBER] на адресу відповідача було направлено лист з проханням добровільному порядку відшкодувати заборгованість, однак жодних дій, щодо добровільного відшкодування вказаної вище заборгованості відповідачем не вчинялось, так само як і не повідомлялось пропричини неможливості такого відшкодування. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити, стягнути з [PERSON] на користь Військової частини [NUMBER] кошти за отримане речове майно, строки носіння якого не закінчилися, в розмірі 8023,53 грн. та сплачений судовий збір в сумі 2481,00 грн. Відповідач відзив на позовну заяву не надав. Процесуальні дії у справі. 25.06.2022 р. відкрито провадження по справі та призначено справу до підготовчого провадження на 14.07.2022 року. 14.07.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 25.07.2022 року. Позивач командир Військової частини [NUMBER] [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце слухання справи, однак скерував на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, згідний на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце слухання справи через оголошення про виклик, яке розміщене на веб сайті Судова влада. Будь яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду від нього не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Статтею 280 ЦПК України передбачається, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, а також якщо відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 23.11.2018 року №256, військовослужбовця військової служби за контракто солдата [PERSON] , який 23 листопада 2018 року прибув з [INFO] та уклав контракт терміном на три роки з 23 листопада 2018 року по 22 листопад 2021 рік, призначеного наказом командира військової частини [NUMBER] (по особовому складу) від 23 листопада 2018 року №178-РС на посаду начальника четвертої обслуги другого взводу звукометричної розвідки батареї звукометричної розвідки дивізіону артилерійської розвідки військової частин [NUMBER], з 23 листопада 2018 року зараховано до списків особового складу військової частини, на всі види забезпечення та вважати таким, з 23 листопад 2018 року справи та посаду начальника четвертої обслуги другого взводу звукометричної розвідки батареї звукометричної розвідки дивізіон артилерійської розвідки військової частини [NUMBER] прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с.6). Наказом командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 22.05.2019 року №110, військовослужбовця військової служби за контрактом солдата [PERSON] , який перебував у розпорядженні командира військової частини [NUMBER], відповідно до підпункту «д» (у зв`язку із службовою невідповідністю) пункту два частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звільнено з військової служби. 22 травня 2019 року виключено зі списків особового складу військової частини [NUMBER]. З 22 травня 2019 року знято з усіх видів забезпечення. Зобовязано виплатити надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65% за період з 01.04.2019 року по 22.05.2019 рік. Не виплачувати щомісячну премію за особовий внесок у занальні результати служби в розмірі 130% посадового окладу за період з 01.04.2019 по 22.05.2019 рік у зв`язку зі звільненням через службову невідповідність (а.с.7). Згідно довідки про взаємозалік грошових коштів за речове майно №32 від 22.05.2019 року визначено утримати з солдата [PERSON] кошти за недонос речового майна в розмірі 8057 грн. 21 коп. (а.с.8). Станом на даний час, сума заборгованості солдата [PERSON] перед державою, в особі військової частини [NUMBER] за речове майно строки носіння якого не закінчилися, складає 8023,53 грн, що підтверджується витягами з книги обліку грошових стягнень і нарахувань військової частини [NUMBER] 2019р., 2020р., 2021р., 2022р. (а.с.10-13). 16.05.2022 за №2411 військовою частиною [NUMBER] на адресу відповідача було направлено лист з проханням добровільному порядку відшкодувати заборгованість 8023,53 грн. (а.с.14). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо. У відповідності до ст. З Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління. З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Згідно п.11 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, до обов`язків військовослужбовця, серед іншого, належить забезпечення зберігання державного майна. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17липня 1997року №475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно положень Конвенції, умовою виправданості втручання у права, є те, що воно має бути передбачене законом, причому тлумачення терміну «закон» є автономним, та до якості «закону» ставляться певні вимоги (див. рішення у справі «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy, Miloslavsky v. The UnitedKingdom) від 13 липня 1995 p., заява № 18139/91, n. 37) Другою умовою виправданості є те, що втручання має переслідувати законну мету, зазначену у другому пункті відповідної статті Конвенції. Третьою умовою є те, що обмеження повинно бути «необхідним у демократичному суспільстві» (п. 60, та рішення від 18 грудня 2008 р. у справі «Савіни проти України» (Saviny V. Ukraine), заява № 39948/06, п. 47). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1212 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно ч.1,2 ст.3 ЗУ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди. Частиною 1 ст. 7 зазначеного закону передбачено, що розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду. Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, солдат [PERSON] у відповідності до вимог ст.ст. 11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 №548- XIV, ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 №551-XIV зобов`язаний був свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, берегти державне майно тощо, незважаючи на вищевикладене, солдат [PERSON] знехтував вимогами статутів Збройних Сил України. Таким чином, згідно вимог вищевказаних нормативно-правових актів та матеріалів справи відповідач [PERSON] зобов`язаний відшкодувати Військовій частині кошти в розмірі суми, яка складає 8023,53 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved