Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-24 00:00:00

Позивачка, посилаючись на те, що: -згідно рішення Хустського районного суду від 4 березня 2013 року шлюб між ними було розірвано; -згідно рішення Хустського районного суду від 10 жовтня 2013 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 400грн. щомісячно; -відповідач аліменти сплачує, але не систематично, із запізненням, у зв`язку з чим виникає заборгованість по сплаті аліментів; -у зв`язку із значним зростанням цін на продукти харчування, різного роду товари та послуги, вона опинилася в скрутному матеріальному становищі і не має змоги придбати всі необхідні речі для забезпечення належних умов проживання їхнього сина; -інших утриманців відповідач не має; -витрати на утримання їх дитини у неї складають більше чотирьох тисяч гривень щомісячно; -відповідач працює за кордоном та отримує мінливий дохід, звернулася до суду з позовом та просить: збільшити розмір аліментів, стягуваних з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , до 3000грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 1/2 прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися. Представник позивачки [PERSON] подав до суду заяву /а.с.6,32/, згідно якої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та просив розглянути справу в його відсутність та в відсутність позивачки. Ніяких інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву /а.с.33/, згідно якої позовні вимоги визнав частково - просив збільшити розмір аліментів до 2200грн. щомісячно та просив розглянути справу в його відсутність. Процесуальні дії /забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження/ у справі не проводилися. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити в відсутність позивачки, представника позивачки та відповідача, без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано рішенням Хустського районного суду від 4 березня 2013 року /а.с.9/, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] /а.с.8/. Рішенням Хустського районного суду від 10 жовтня 2013 року з [PERSON] було вирішено стягнути аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі\~ 400грн. щомісячно, починаючи з 23 вересня 2013 року, до досягнення дитиною повноліття /а.с.10-11/. Відповідно до ст.192 СК України: розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.81 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ні позивач, ні відповідач не надали суду ніяких доказів про обставини, які враховуються при збільшенні розміру аліментів у відповідності до ст.192 СК України: зміна матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та інші випадки, передбачені цим Кодексом. Але при цьому суд враховує те, що, відповідно до ч.3 ст.82 ЦПК України: обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Неповнолітньому сину сторін на теперішній час виповнилося 12 років, а тому він має потреби у достатньому матеріальному забезпеченні. Загальновідомою є та обставина, що економіко-фінансова обстановка у державі є нестабільною та такою, де постійно має місце підвищення вартості життя. Хоч держава і визначила мінімально прожитковий мінімум, але такий за високих цін на товари споживання є далеко не достатнім для дітей відповідного віку. За цих обставин, суд погоджується з тим, що витрати позивачки на утримання неповнолітнього сина, якому виповнилося 12 років, є значно вищими, ніж вона їх може забезпечити /харчування, одягання, лікування, забезпечення розумового, духовного, морального і соціального розвитку/. А звідси, дані обставини не підлягають доказуванню, оскільки вони є природними потребами. Крім того, суттєво збільшився розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років в період часу з 10 жовтня 2013 року /день ухвалення Хустським районним судом рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітнього сина в розмірі 400грн. щомісячно, до досягнення ним повноліття/, коли прожитковий мінімум на дитину сторін /тоді віком до 6 років/ був встановлений в розмірі 972грн., до теперішнього часу, коли прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років встановлено в розмірі 2744грн.. Ця обставина є також загальновідомою, а тому не підлягає доказуванню.\~ На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що в судовому засіданні встановлено факт погіршення матеріального стану позивача. Але, враховуючи принцип розумності та справедливості, з урахуванням того, що: -відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік»: для дітей віком від 6 до 18 років встановлено прожитковий мінімум з 1 липня 2022 року 2744грн.; -в теперішній час мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку /тобто на теперішній час 2744грн./ і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів; -позивачка не надала суду ніяких доказів поліпшення матеріального стану відповідача до такого стану, щоб він мав можливість сплачувати аліменти по 3000грн. щомісячно /як вона просить в позовній заяві/; -відповідач в своїй заяві /а.с.33/ визнав, що має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі по 2200грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині розміру аліментів, до якого необхідно їх збільшити, слід задовольнити частково, змінивши розмір стягуваних аліментів, встановлений рішенням Хустського районного суду від 10 жовтня 2013 року, та стягувати в подальшому з відповідача на користь позивачки аліменти в розмірі 2200грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На думку суду ніяких причин, які б перешкоджали відповідачу сплачувати на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини у такому визначеному збільшеному розмірі по 2200грн. щомісячно, не встановлено. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 908грн.00коп., від сплати якого позивачка звільнена. Відповідно до абз.4 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»: у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Outcome: partial