Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно її дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачка є матір`ю їх спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З травня 2020 року відповідачка не проживає з дітьми, не спілкується з ними, не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, має заборгованість по аліментах, внаслідок чого за його заявою Ніжинським РВП відкрито кримінальне провадження за фактом ухилення [PERSON] від сплати аліментів. Діти постійно проживають з ним, перебувають на його утриманні. Відповідачка фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, тому позбавлення її батьківських прав буде відповідати інтересам дітей. Ухвалою суду від 21 січня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 19 травня 2022 року справу призначено до судового розгляду. Сторони в судове засідання не з`явилися. Від позивача [PERSON] надійшла заяви, в якій він підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити, а також розглянути справу за його відсутності. Відповідачка [PERSON] надала до суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до свідоцтв про народження, [PERSON] є батьком, а [PERSON] - матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с 9-11). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06.11.2020 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 16). Як вбачається з ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 27.01.2021 року, сторони добровільно погодили місце проживання спільних дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] , а також погодили спосіб участі матері у вихованні дітей шляхом встановлення зустрічей та особистого спілкування на визначених умовах (а.с. 17-19). Відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19.07.2021 року з відповідачки стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання трьох неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходів) ( а.с. 20-24). Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] аліментів на утримання дітей не сплачує, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 60533 грн. 50 коп., що підтверджується довідкою про наявність заборгованості та розрахунком заборгованості, виданими державним виконавцем (а.с. 25-26). За даним фактом Ніжинським РВП ГУНП в Чернігівській області порушено кримінальне провадження відносно відповідачки за ч. 1 ст. 164 КК України (а.с. 38). З характеристик, наданих з навчальних закладів, які відвідують [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається, що діти характеризуються позитивно, забезпечені усім необхідним для навчання та розвитку, комунікацію з вчителями та вихователями підтримує батько - [PERSON] (а.с. 27-32) Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що діти не проживають з [PERSON] , вона не утримує їх матеріально, не спілкується, що є елементами протиправного невиконання відповідачкою, передбачених ст.150 СК України, обов`язків щодо виховання та розвитку дітей, де зазначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Постанова Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснює, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. По даній справі не здобуто доказів, що позбавлення відповідачки батьківських прав відносно малолітніх дітей буде суперечити їх інтересам. На думку суду, поведінка відповідачки є такою, що свідчить про ухилення від виконання нею обов`язків по вихованню дітей. Крім того, судом враховується позиція [PERSON] , яка визнала позов і таке визнання не суперечить вимогам діючого законодавства. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, так як викладені в позові доводи знайшли своє підтвердження, відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, яка в якості підстави для позбавлення відповідача батьківських прав передбачає ухилення матері та батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, оскільки зазначена міра є виправданою, з огляду на необхідність захисту інтересів дітей. Згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідачки необхідно стягнути судовий збір на користь держави.

Outcome: approved