Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-25 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позові вказав, що він є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . У вищевказаному будинку позивача, крім нього, зареєстрована його колишня дружина, [PERSON] , але з липня 2017 року там не проживає, витрати по утриманню будинку не несе, житлово-комунальні послуги не оплачує. Вказані обставини перешкоджають позивачеві в повній мірі розпоряджатись будинком на власний розсуд. Позивач прохає [PERSON] , [INFO] , уродженку села Малоярославець Тарутинського району Одеської області, РНОКПП [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] (виданий 25.09.2008 року Лубенським МВ УМВС в Полтавській області), визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням житловим будинком за адресою [ADDRESS] , який належить на праві приватної власності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . В судовому засіданні представник позивача на позовних вимогах наполягав, прохав їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча, відповідно до ст.128 Цивільного процесуального кодексу України, була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином за місцем реєстрації, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомила, клопотання від відповідача про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. На підставі статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів. Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлень про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З`ясувавши обставини справи, заслухавши представника позивача, дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. Згідно\~ст. 13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.\~ Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування від 02.12.2014р. (а.с.13-16). У вищевказаному будинку позивача, крім нього, зареєстрована його колишня дружина, [PERSON] , з якою позивач розлучився, що підтверджується копією заочного рішення Лубенського міськрайонного суду від 15.07.2021р. (а.с.12) Згідно акту обстеження житлово-побутових умов №252 від 24.11.2021р. домогосподарства [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , не проживає з липня 2017р. [PERSON] , 1988р.н., виїхала добровільно (а.с.19). Згідно довідки ЦНАП від 23.12.2021р. [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с.24) Реєстрація відповідача в будинку позивача перешкоджає останньому в повній мірі розпоряджатись будинком на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів. Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Згідно статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Відповідно до ст.7 Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи викладене, оскільки відповідач [PERSON] з липня 2017 року без поважних причин не проживає в будинку, дане житло залишила добровільно, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 24.11.2021р., не користуються даним житлом, не з`являються в ньому, забравши усі свої речі, не є його власником, не несе жодних витрат по його утриманню, добровільно не знімається з реєстрації в ньому, суд вважає за необхідне задовольнити позов. Судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 гривень (а.с.1) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved