Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що у характеристиці на неї, виданій 20.04.2020 року за підписами відповідачів, було поширено недостовірну негативну інформацію, яка принижує її честь, гідність та ділову репутацію та завдає їй душевні страждання. За захистом\~свої порушених\~прав раніше\~вона звернулась\~до суду\~з вимогами\~до відповідачів\~про визнання\~поширеної ними\~інформації недостовірною\~та її\~спростування;\~стягнення з\~відповідачів коштів\~на відшкодування\~моральної шкоди.\~Ухвалою суду\~було відкрито\~провадження у\~справі №484/4360/20,\~провадження №2/484/254/21;\~після звернення\~позивачки до\~суду,відповідачами була спростована поширена у характеристиці інформація і вона прийняла пропозицію відповідачів про компенсацію моральної шкоди та надала суду заяву про залишення вимог про стягнення з відповідачів коштів на відшкодування моральної шкоди без розгляду. Ухвалою суду провадження у справі в частині вимог про визнання інформації недостовірною та її спростування, було закрито; вимога про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди - залишена без розгляду. Однак, на день звернення з наданим позовом до суду відповідачі зобов`язання про відшкодування моральної шкоди не виконали, кошти не сплатили. Внаслідок поширення недостовірної негативної інформації, викладеної в характеристиці, позивачці було завдано душевних страждань, принижено її честь, гідність та ділову репутацію. Вона зазнала моральних переживань у зв`язку з порушенням нормальних життєвих зв`язків, стосунків з оточуючими людьми. Їй довелося змінити свій звичний ритм життя, оскільки через розповсюджену інформацію вона змушена була виправдовуватись перед жителями села, посадовими особами органів місцевого самоврядування та виконавчої влади. Поширена інформація створила негативну оцінку її особи в очах оточуючих, її моральних та людських якостей, що викликало принизливе ставлення до неї та занизило її особистісну цінність. Постійні погляди зі зневагою односельчан призвели до того, що вона соромиться виходити на вулицю, в магазин, на прогулянку з дітьми. Це завдає позивачці морального та душевного болю. Вона погано себе почуває емоційно і морально, погано спить, плаче, не посміхається, не бажає ні з ким спілкуватись. Виникло непорозуміння з чоловіком, якому вона повинна доводити, що поширена відповідачами інформація є неправдивою. Всі ці обставини змінили в гірший бік її погляд на життя: вона почала з острахом ставитись до оточуючих, відсторонилась від спілкування з людьми. Наслідком поширення недостовірної негативної інформації стало те, що вона не може вести нормальний повсякденний спосіб життя, що призвело до проблем із здоров`ям, у з в`язку з чим вона змушена була звернутись до лікаря. Внаслідок наведених вище дій відповідачів завдано шкоди її немайновим інтересам. Так як відповідачі визнали недостовірною інформацію, яка була поширена у характеристиці і спростували її, вважає, що це надає їй право на відшкодування моральної шкоди, яку вона оцінює у 80\~000 грн. За наведених обставин позивачка просить задовольнити її позов, стягнути на її користь кошти на відшкодування моральної шкоди за розповсюдження недостовірної інформації з [PERSON] в сумі 20\~000 грн., з [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~ по\~15\~000\~грн.\~з кожної; а також відшкодування понесених нею судових витрат. 28.12.2021 року ухвалою судді Фортуни Т.Ю. позовну заяву залишено без руху, позивачці надано строк для усунення недоліків позовної заяви. 05.01.2022 року ухвалою судді Фортуни Т.Ю. відкрите провадження в цивільній справі, прийнято позовну заяву до розгляду, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. У зв`язку з відрядженням судді Фортуни Т.Ю. автоматизованою системою документообігу суду було здійснено перерозподіл справи. 10.03.2022 року ухвалою судді справу прийнято до провадження, призначено підготовче засідання. 07.04.2022 року представник відповідачів адвокат Доров А.О. подав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечував, посилаючись те, що позивачкою не надано належних та достатніх доказів на обґрунтування заявлених вимог. Висновок лікаря, який надала позивачка, не містить доказів того, що зазначене у ньому захворювання є наслідком поширення недостовірної інформації. Крім того, відшкодування позивачці моральної шкоди відбулось за рахунок добровільного спростування відповідачами інформації. 08.06.2022 року ухвалою суду закрите підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. Сторони в судове засідання не явились, хоча про розгляд справи повідомлені належним чином. Представник позивачки адвокат Мелєзгінов Ю.В. про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції до визначеного суду не прибув; телефоном повідомив, що у зв`язку з хворобою не має можливості приймати участь у справі, а тому просив розглянути справу у його відсутність. Представник відповідачів адвокат Доров А.О. надав заяву, у якій просив розглянути справу без участі його та відповідачів; відмовити в задоволенні позову. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності,\~суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що за підписами відповідачів 20.04.2020 року була видана характеристика на [PERSON] , згідно з якою [PERSON] постійно зникала з дому, виїжджала за місцем проживання своїх співмешканців, ніде не працює, співмешкає з різними чоловіками, яких знаходить на сайтах знайомств в Інтернеті, не тільки з України, а й з Польщі, Вірменії та інших країн. Також зазначено, що мати [PERSON] зі своїм сином не мешкала з квітня 2017 року по вересень 2018 року, тобто більше року з власним сином відносин не підтримувала, участі у вихованні сина не приймала, станом здоров`я та навчанням не цікавилась. За час проживання [PERSON] біля бабусі та батька мати [PERSON] жодним чином власним сином не цікавилась, матеріальної допомоги [PERSON] не надавала, материнською любов`ю не охоплювала. Батько дитини [PERSON] разом з бабусею займаються вихованням сина та онука, самостійно забезпечують дитину всім необхідним для його нормального фізичного та духовного розвитку. Раніше [PERSON] зверталася до суду із позовом з вимогами про визнання поширеної відповідачами у характеристиці від 20.04.2020 року інформації недостовірною; спростування інформації; стягнення з відповідачів коштів на відшкодування моральної шкоди. За вказаним позовом судом було відкрито провадження у справі №484/5095/21, провадження №2/484/305/22. Ухвалою Первомайського\~міськрайонного суду\~Миколаївської області\~від 18.11.2021\~року у\~такій справі\~було вирішено\~закритипровадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації в частині позовних вимог про визнання недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до її гідності, честі та недоторканість ділової репутації інформації та зобов`язання відповідачів її спростувати. Позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації в частині стягнення з відповідачів в солідарному порядку моральної шкоди в розмірі 80 000 грн. залишено без розгляду. При постановленні\~зазначеної ухвали\~судом було\~встановлено,\~що 01.10.2021 року на адресу Служби у справах дітей Вільшанської селищної ради Кіровоградської області (яка приймала участь у справі № 484/708/20 в якості третьої особи) був направлений лист від 30.09.2021 року за підписом відповідачів, в якому останні просили вважати недостовірною та не приймати до уваги при прийнятті будь-яких рішень вищевказану інформацію. Тобто, відповідачі фактично добровільно виконали позовні вимоги, а тому був відсутній предмет спору. У клопотанні від 17.11.2021 року представник позивачки просив вимогу про стягнення з відповідачів моральної шкоди залишити без розгляду. Таким чином, провадження у вказаній справі у частині вимог про визнання інформації недостовірною та спростування її, було закрито у зв`язку із відсутністю предмету спору, оскільки зазначені вимоги були виконані відповідачами добровільно. У частині стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди позов залишено без розгляду за заявою представника позивачки. Наведені обставини підтверджуються копією ухвали суду. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України. Таким чином, факт розповсюдження недостовірної інформації у вказаний у позові спосіб, як і факт її спростування, встановлені судом. Судом була також досліджена копія консультаційного висновку спеціаліста від 01.07.2020 року, у якому позивачці встановлено певний діагноз. Інших доказів на підтвердження позовних вимог позивачкою не надано. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до частини 4 статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Разом з тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Статтею 201 ЦК України зокрема передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких і право на повагу до гідності та честі, визначений ст. 297 ЦК України. Право на недоторканність ділової репутації передбачене ст. 299 ЦК України. Статтями 270, 275 ЦК України зокрема передбачено, що фізична особа має право на повагу до гідності та честі. Фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При розгляді даної справи суд враховує приписи Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи та юридичної особи" (надалі Постанова). Частиною 4 Постанови зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Пунктом 15 Постанови передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до частини 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до частин 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як вбачається з листа відповідачів від 30.09.2021 року, адресованого Службі у справах дітей Вільшанської селищної ради Кіровоградської області, відповідачі просили вважати недостовірною та не приймати до уваги при прийнятті будь-яких рішень інформацію, поширену у характеристиці від 20.04.2020 року. Такі обставини свідчать про добровільне визнання відповідачами факту поширення відносно [PERSON] недостовірної інформації, яка не відповідає дійсності. Разом з тим, жодних належних та допустимих доказів того, що вказана вище інформація вплинула на ділову репутацію позивачки, а саме: суспільну оцінку її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків, суду не надано. Також не надано доказів здійснення позивачкою підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності. Не встановлено судом і факту поширення такої інформації серед односельчан, колег тощо, тобто у середовищі де позивачка постійно знаходиться. Сам факт визнання відповідачами поширеної у характеристиці інформації недостовірною не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з них моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди із посиланням на докази. Тобто, наявність моральної шкоди, як і будь-яка інша обставина, якою обґрунтовуються позовні вимоги, є предметом доказування, а тому обов`язок доказування моральної шкоди покладається саме на ту сторону, яка просить про її стягнення. Обґрунтовуючи вимоги про стягнення з відповідачів моральної шкоди, позивачка стверджує, що внаслідок поширеної інформації вона зазнала емоційних, душевних страждань, що призвело до проблем із здоров`ям, зокрема, до виникнення безсоння, стресу, депресії, у з в`язку з чим вона була змушена звернутись до лікаря. При цьому позивачкою не надано жодних доказів, які б підтверджували, що підставою виникнення зазначених розладів здоров`я є саме поширена відповідачами у характеристиці інформація, зокрема висновків щодо дослідження стану позивачки та причин, що стали підставою розладів здоров`я. Наданий позивачкою консультаційний висновок спеціаліста не містить інформації про те, що саме стало підставою захворювання, а тому зазначений висновок не є доказом у справі, оскільки з нього неможливо достовірно встановити, чи є причинний зв`язок між поширеною інформацією та захворюванням позивачки. Фактично, доводи позивачки зводяться виключно до тверджень про заподіяння їй відповідачами моральних страждань, однак жодного доказу в обґрунтування цих тверджень вона не надає. На переконання суду, не є достатнім самого лише твердження позивачки про завдання їй моральної шкоди для задоволення відповідної вимоги. Також необґрунтований і розмір заданої шкоди. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. При цьому суд зауважує, що обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідачів. Однак, факт заподіяння позивачці моральної шкоди поведінкою відповідачів має довести суду саме позивачка. Суд також звертає увагу позивачки на положення ст. 12 ЦПК України про те, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Засади змагальності покладають на позивачку обов`язок довести суду правомірність вимог, викладених у позовній заяві, зокрема, у даному випадку, щодо заподіяння моральної шкоди. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, а судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд погоджується з тим, що поширена у характеристиці інформація могла викликати обурення і душевне хвилювання позивачки, але ступінь моральних страждань, які вона пережила внаслідок цього, судом не встановлений, як і розмір самої шкоди. Зважаючи на те, що позивачкою не надано доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння їй сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань і матеріальні витрати, понесені позивачкою, підстави для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди - відсутні. Суд виходить з того, що відшкодування моральної шкоди повинно бути спрямоване на досягнення сатисфакції і не може бути джерелом до збагачення позивачки. Оскільки відповідачами добровільно спростовано поширену недостовірну інформацію відносно [PERSON] , суд визнає, що спростування такої інформації є справедливою і достатньою сатисфакцією завданої моральної шкоди, а тому слід відмовити позивачці у стягненні моральної шкоди в грошовому еквіваленті. За наведених обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed