Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом у якому просила визнати таким, що відбувся договір купівлі продажу земельної ділянки та визнати за нею право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,100 га, розташовану по [ADDRESS] , кадастровий номер 5122780200:02:001:0343. У обґрунтування позову зазначила, що у 2006 році вона домовилась із [PERSON] про купівлю його земельної ділянки, однак через відсутність у відповідача належним чином оформлених правовстановлюючих документів та кадастрового номера на вказану ділянку, зареєструвати угоду у нотаріуса було неможливо, що потребувало суттєвих витрат, які відповідач не міг понести через скрутне майнове становище. У зв`язку з чим, вони здійснили цивільно-правову угоду, а саме домовились про укладання договору купівлі-продажу вказаної земельної ділянки. Сторони визначили ціну земельної ділянки у розмірі 18000 дол. США, з яких 1500 відповідач відступав позивачеві, на витрати пов`язані з оформленням на його ім`я правовстановлюючих документів на земельну ділянку, а 16500 Дол. США відповідач отримав особисто. Зазначає, що вона та відповідач обумовили усі істотні умови договору та відбулось повне виконання договору, зокрема вона сплатила обумовлену вартість майна та прийняла його, почала ним користуватися і розпоряджатися як власник. Одночасно із укладання договору, відповідач довіреністю від 06.04.2007 року, посвідченою приватним нотаріусом уповноважив її представляти його інтереси в усіх органах з питань приватизації, реєстрації, оформлення земельної ділянки, та продати її за ціну та на умовах на мій власний розсуд. На підставі зазначеної довіреності вона оформила правовстановлюючі документи та отримала Державний акт на право власності на спірну земельну ділянку, однак переоформити право власності на земельну ділянку позивач не встигла, через закінчення терміну дії довіреності. А відповідач на зв`язок не виходить, у зв`язку із чим, вона вимушена звернутись до суду. Позивач у судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутність, зазначивши, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином однак у судове засідання не з`явився, відзову на позов не надав. Відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши позовну заяву перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до копії розписки від 05 квітня 2007 року [PERSON] , за продану ним земельну ділянку розташовану за адресою [ADDRESS] отримав [PERSON] суму у 16\~500 доларів США. Відповідно до довіреності посвідченої 06.04.2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М., [PERSON] уповноважив [PERSON] представляти його інтереси в усіх органах з питань приватизації, реєстрації, оформлення земельної ділянки № [NUMBER] площею 0,10 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, у тому числі з правом відчуження земельної, та отриманням коштів у результаті такого відчуження. 03 серпня 2007 року на ім`я [PERSON] видано державний акт серії ЯЕ №659148 на право власності на земельну ділянку площею 0,100 га з кадастровим номером 5122780200:02:001:0343 розташовану за адресою [ADDRESS] . Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №010752400205. Задовольняючи позов суд виходив з того, що сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, відбулося фактичне передання земельної ділянки яке не було нотаріально засвідчено, у зв`язку із чим є підстави для визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки дійсним. Ухвалюючи рішення суд враховує, що відповідач надав позивачу нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважив останню представляти його інтереси в усіх органах з питань приватизації, реєстрації, оформлення земельної ділянки, у тому числі з правом відчуження земельної, та отриманням коштів у результаті такого відчуження Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як роз`яснив у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст. 218 та ст. 220 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом. Згідно ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятись усно або в письмовій формі. Сторони мають право обрати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно до ст. 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі неодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів і відповідно до вимог статті 344 ЦК України право власності переходить до набувача майна з моменту його передачі. Згідно ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Outcome: approved