Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-31 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Неженець-Чеканова Н.Є. звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Русецький П.С., в якому просить визнати виконавчий напис, вчинений 09 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., зареєстрований у реєстрі за №1117635, щодо стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості за період з 25 травня 2021 року по 03 червня 2021 року у сумі 207034,05 грн таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати та витрати на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог вказав, що оспорюваний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки він був вчинений з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі вчинених написів нотаріусів, заборгованість за кредитним договором була погашена через процедуру звернення стягнення на заставне майно на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 вересня 2013 року у справі №369/5823/13-ц за позовом ПАТ «Брокбізнесбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. 07 жовтня 2021 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Аксьоновій Н.М. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2021 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2021 року було задоволено заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову, зупинено стягнення у виконавчому провадженні №67017709, відкритому приватним виконавцем Русецьким Павлом Сергійовичем на підставі виконавчого напису №117635 від 09 червня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем. Копію ухвали про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви та копіями доданих до неї документів відповідач отримав 16 лютого 2022 року, про що свідчить підпис на рекомендованому повідомленні №0311331193807. Проте у встановлений судом строк відзиву не подав. Однак, 22 червня 2022 року відповідачем подано до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, в яких директор ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» вказав, що вимога про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 17000 грн. задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано суду доказів оплати наданих послуг, а також детального опису робіт, виконаних АО «Юрвіста» та здійсненим ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Оскільки на день ухвалення рішення відповідач відзиву на позовну заяву не подав, на підставі ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. та приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Русецький П.С. пояснення щодо позову в порядку, передбаченому ст.181 ЦПК України, не подавали. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши доводи та аргументи позивача, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Судом встановлено, що 11 квітня 2011 року між позивачем та АТ «Брокбізнесбанк» був укладений кредитний договір №11Ф-7, за умовами якого банк відкрив позичальнику поновлювальну відкличну кредитну лінію з лімітом кредитної заборгованості у розмірі 653000 грн на строк з 11 квітня 2011 року по 01 червня 2012 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18% річних. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 вересня 2013 року, яке набрало законної сили, звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 1,2257 Га., що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, Білогородська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки 3222480400:05:005:0082, цільове призначення - землі житлової та громадської забудови, яка належить на праві власності [PERSON] шляхом набуття права власності на неї Публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» за ціною 3527000 грн в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитними договорами у розмірі 3527000 грн (в тому числі й за кредитним договором №11Ф-7 від 11 квітня 2011 року). Також, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №11Ф-7 від 11 квітня 2011 року - залишено без задоволення. 09 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №117635, яким звернуто стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості за кредитним договором №11Ф-7 від 11 квітня 2011 року, укладеним з АТ «Брокбізнесбанк», право вимоги за яким перейшло на підставі договору №283 про відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «Сіті Фінанс», що на підставі договору про відступлення права вимоги №1/БР відступило право вимоги до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» від якої в свою чергу, на підставі договору про відступлення права вимоги №18102020-ВП право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «Фінпром маркет», яке відступило право вимоги на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» за період з 25 травня 2021 року по 03 червня 2021 року. Відповідно до зазначеного виконавчого напису сума заборгованості становить 207034,05 грн та складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту - 205484,05 грн; заборгованості за штрафними санкціями - 1500 грн. За вчинення виконавчого напису стягнуто плату зі стягувача в розмірі 50 грн, які підлягають стягненню з боржника. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача становить 207034,05 грн. Позивач вважає вказаний виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки він був вчинений з порушенням вимог законодавства. Згідно положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.18 цього Кодексу встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Як вбачається з положень ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 цього Закону (у редакції, чинній на день вчинення оскаржуваного виконавчого напису) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні положення містяться також в главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5. Згідно з п.п. 3.2 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. У 2014 році дійсно до вказаного Переліку були внесені зміни, затверджені постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662, якими, зокрема, доповнено перелік новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Так, документом, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса є кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з тим, у справі №826/20084/14 постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року визнано незаконною та нечинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 року, зокрема, в частині, наведеній вище. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. За положеннями п. 10.2 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти. Оспорюваний виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом 09 червня 2021 року, тобто на момент коли вже були скасовані внесені постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662 зміни та діяла редакція Переліку, яка передбачає вчинення виконавчого напису на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Відповідно до п.п. 3.5. п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Виконавчий напис, який оспорюється позивачем, стосується стягнення з нього заборгованості за кредитним договором №11Ф-7 від 11 квітня 2011 року. Проте, як вбачається із копії договору №11Ф-7 від 11 квітня 2011 року, він не є нотаріально посвідченим. Таким чином, приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис з порушення вимог чинного законодавства. Крім того, щодо визначення безспірності суми заборгованості, то указане питання досліджене судом вищої інстанції (постанова від 05.07.2017 року по справі № 754/9711/14-ц; від 23.01.2018 року по справі № 310/9293/15; від 18.07.2018 року по справі № 486/388/16-ц; від 06.06.2019 року № 750/1627/18). Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Так, у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі № 6-887цс17 вказано, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Тобто, підсумовуючи викладене, під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову. Як встановлено судом, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 вересня 2013 року, яке набрало законної сили, звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 1,2257 Га., що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, Білогородська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки 3222480400:05:005:0082, цільове призначення - землі житлової та громадської забудови, яка належить на праві власності [PERSON] шляхом набуття права власності на неї Публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» за ціною 3527000 грн в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитними договорами у розмірі 3527000 грн (в тому числі й за кредитним договором №11Ф-7 від 11 квітня 2011 року). Також, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у справі №761/16063/15-ц від 31 жовтня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №11Ф-7 від 11 квітня 2011 року - залишено без задоволення. Постановою Апеляційного суду міста Києва від 01 лютого 2018 року у рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2017 року залишено без змін. Зважаючи на викладене, вимоги стягувача є неправомірними, оскільки заборгованість за кредитним договором №11Ф-7 від 11 квітня 2011 року погашена через процедуру звернення стягнення на заставне майно на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 вересня 2013 року у справі №369/5823/13-ц за позовом ПАТ «Брокбізнесбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки під час його вчинення приватним нотаріусом було порушено вимоги чинного законодавства. Що стосується розподілу судових витрат, суд зазначає таке. За змістом ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст.141 ЦПК України, у відповідності до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). А тому, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на користь позивача необхідно стягнути 1362 грн в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат (судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 908 грн та за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 454 грн). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Згідно ч.4 ст.263 ЦПУ України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У позовній заяві представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу. Також зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу становлять 17000 грн. Відповідач у клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, вказав, що вимога про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 17000 грн задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано суду доказів оплати наданих послуг, а також детального опису робіт, виконаних АО «Юрвіста» та здійсненим ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Враховуючи викладене, а також те, що на підтвердження витрат на правову допомогу у сумі 17000 грн позивачем не надано жодних доказів, у відшкодуванні судових витрат у цій частині необхідно відмовити.

Outcome: approved