Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

26 листопада 2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позову зазначено, що між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, у відповідності до якого позивач надав відповідачу грошові кошти в доларах США, відповідач в свою чергу зобов`язався повернути кошти в строк до 30 червня 2019 року. Відповідач в добровільному порядку кошти не повертає, у зв`язку з цим позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за договором позики в розмірі 10 180,88\~дол. США., яка складається з 9 500 дол. США\~ сума основної позики, 680,88 дол. США 3% річних, а також стягнути з відповідача судові витрати по справі. (а.с.1-7) Після надходження з адресно-довідкового підрозділу відомостей щодо зареєстрованого місця проживання відповідача фізичної особи [PERSON] (а.с.18), ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2021 року було відкрито провадження у справі та відповідно до норм ст.ст.11, 19, 274\~ЦПК\~України призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. (а.с.19-20) В підготовче судове засідання 04 лютого 2022 року відповідач не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з цим та неможливістю проведення відеоконференції з представником позивача розгляд справи було відкладено на 11 березня 2022 року - для повторного виклику відповідача. (а.с.27) В підготовче судове засідання 11 березня 2022 року відповідач не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з цим та неможливістю проведення відеоконференції з представником позивача розгляд справи було відкладено на 12 квітня 2022 року - для повторного виклику відповідача. (а.с.35) В підготовче судове засідання 12 квітня 2022 року відповідач не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з цим та неможливістю проведення відеоконференції з представником позивача розгляд справи було відкладено на 16 травня 2022 року - для повторного виклику відповідача. (а.с.38) В підготовче судове засідання 16 травня 2022 року відповідач не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з цим та неможливістю проведення відеоконференції з представником позивача розгляд справи було відкладено на 03 червня 2022 року - для повторного виклику відповідача. (а.с.47) В підготовче судове засідання 03 червня 2022 року відповідач не з`явився, про причини неявки не повідомив, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, від представника позивача надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання за його відсутності, та в якій він просив призначити справу до судового розгляду. (а.с.59) Оскільки всі дії з підготовки справи до розгляду в судовому засіданні були виконані 03 червня 2022 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 27\~червня 2022 року. (а.с.61) В судове засідання 27 червня 2022 року відповідач не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з цим та неможливістю проведення відеоконференції з представником позивача розгляд справи було відкладено на 27 липня 2022 року - для повторного виклику відповідача. (а.с.88) 27 липня 2022 року було проведено розгляд справи по суті. Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, в якій він просив позов задовольнити в повному обсязі. (а.с.93) Відповідач в судові засідання не з`явився, відзив на позов до суду не надходив. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення на його адресу судових повісток (а.с.а.с.21,\~28,\~37,\~40,\~48,\~64,\~89) Конверти, направлені на адресу відповідача, повернулись до суду із позначкою за закінченням терміну зберігання. (а.с.а.с.33, 42, 57, 87, 91) Клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не надав, про причини неявки не повідомив. З урахуванням викладених вище обставин на підставі ст.ст.280, 287, 288 ЦПК України,\~розгляд справи проведено в заочному порядку. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що 28 березня 2019 року між [PERSON] та\~ [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] отримав від [PERSON] 9\~500 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 30 червня 2019 року, що підтверджується розпискою від 28 березня 2019 року. (а.с.74) Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 28 березня 2019 року [PERSON] отримав від [PERSON] відповідно до договору позики суму позики в розмірі 9 500 доларів США, та зобов`язався повернути отриману суму в строк до 30 червня 2019 року, що підтверджується розпискою від 28 березня 2019 року. (а.с.74) Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Статтею 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Оскільки кошти в строк повернуті не були, позивач має право на їх стягнення в судовому порядку. Вирішуючи питання про валюту виконання зобов`язання суд виходить з наступного. Частиною 1\~ст.526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині 1\~ст.627 ЦК України\~визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1\~ст.1046 ЦК України\~передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 99 Конституції України\~встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до\~ст.192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. На час укладення договору позики відповідні правовідносини регулювались Законом України «Про валюту і валютні операції», який не містить заборони на укладання договорів позики між резидентами в іноземній валюті. Відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Вказана правова позиція зазначена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня\~2018\~року в справі № 14-134цс18, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16\~січня\~2019 року у справі №\~373/2054/16-ц. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, про можливість стягнення з відповідача на користь позивача боргу в іноземній валюті в розмірі 9 500 доларів США. Вирішуючи питання щодо стягнення 3% річних суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У контексті ст.ст.524,\~533-535,\~625 ЦК України\~можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки\~ст.625 ЦК України\~розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене ч.2\~ст.625 ЦК України\~нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06\~червня 2012 року № 6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У частині 2\~ст.625 ЦК України\~прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Подібна позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №\~373/2054/16-ц. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, про можливість вирішення питання щодо нарахування відсотків та їх стягнення в іноземній валюті. Як було встановлено при розгляд справи, відповідач прострочив строк повернення позики, тому у позивача наявне право вимоги щодо стягнення з відповідача відсотків. При вирішенні питання щодо суми відсотків суд виходить з того, що відповідно д ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Згідно ст.625\~ЦК України,\~боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що відповідач прострочив строк повернення позики, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3% річних з часу повернення боргу по день звернення позивача до суду в розмірі 680 доларів 88 центів США. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2\~691 грн. 83 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved