Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

26.07.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення моральної шкоди. Згідно уточненої позовної заяви від 10.02.2022 року просив стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" страхове відшкодування в розмірі 108762,24 грн, стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія", [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10000 грн з кожного окремо, стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія", [PERSON] судові витрати в розмірі 8497,50 грн з кожного окремо. Позовна заява мотивована тим, що 22.12.2020 року о 17:05 годині на вул.Дніпровській 243 у м.Павлограді, [PERSON] керуючи автомобілем марки "Opel" моделі "Zafira-А" д.н.з. [NUMBER] , відволіклась від керування ним, внаслідок чого скоїла наїзд на автомобіль марки "Ford" моделі "Fusion" д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався попереду в попутньому напрямку та зупинився. Від удару автомобіль марки "Ford" моделі "Fusion" д.н.з. [NUMBER] покотився вперед та скоїв наїзд на автомобіль марки "Subaru" моделі "Forester" д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який зупинився спереду. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди всі три транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) згідно постанови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.01.2021 року визнано [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якої на момент ДТП була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" згідно полісу № 200880917. Позивач з усіма необхідними документами він звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" та просив здійснити страхове відшкодування. Проте, його вимога про здійснення страхового відшкодування залишена страховою компанією без реагування. Згідно звіту від 22.01.2021 року № 0521 вартість відновлювального ремонту КТЗ складає 108762,24 грн. Вартість проведеного ремонту автомобіля склала 100844 грн. Через дорожньо-транспортну пригоду позивачу завдано моральну шкоду, втратив мобільність пересування на власному автомобілі, що є необхідним для роботи, було порушено сон та пригнічено психічний стан, довгий час не отримав страхове відшкодування від страхової компанії. Ухвалою суду відкрито спрощене провадження, справу призначено до розгляду. Ухвалами суду прийнято до розгляду уточнені позовні вимоги. Згідно заяви представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила задовольнити. Представник Відповідача Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" в судове засідання не з`явився, повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідач, [PERSON] , визнала частково позовні вимоги, не заперечувала проти стягнення з неї моральної шкоди в розмірі 1500 грн, вважає здійснені витрати на правову допомогу завищеними, враховуючи складність справи, зазначила, що має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, багатодітна матір. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 22.12.2020 року о 17:05 годині на вул.Дніпровській 243 у м.Павлограді, [PERSON] керуючи автомобілем марки "Opel" моделі "Zafira-А" д.н.з. [NUMBER] , відволіклась від керування ним, внаслідок чого скоїла наїзд на автомобіль марки "Ford" моделі "Fusion" д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався попереду в попутньому напрямку та зупинився. Від удару автомобіль марки "Ford" моделі "Fusion" д.н.з. [NUMBER] покотився вперед та скоїв наїзд на автомобіль марки "Subaru" моделі "Forester" д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який зупинився спереду. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди всі три транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.01.2021 року [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. На момент ДТП відповідальність [PERSON] була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 200880917. Ліміт відповідальності по майновій шкоді становив 130000 грн та франшиза 1500 грн. [PERSON] звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" з повідомленням про вищевказану ДТП, надав всі необхідні документи та просив здійснити страхове відшкодування. Вимога [PERSON] про здійснення страхового відшкодування залишена ТОВ «"Міжнародна страхова компанія" без реагування. Згідно листа ТОВ "Міжнародна страхова компанія" від 19.05.2021 року №2586, ДТП, яке сталось 22.12.2020 року визнано страховим випадком, визначено страхове відшкодування 44495,47 грн, вказано, що страхове відшкодування буде виплачено найближчим часом. Вимог про оплату [PERSON] позивачу суму франшизи в розмірі 1500 грн не заявлено. Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку від 22.01.2021 року № 0521, вартість відновлювального ремонту автомобіля "Subaru" моделі "Forester" д.н.з. [NUMBER] без урахування коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягає заміні, становить 108 762,24 грн, вартість відновлювального ремонту автомобіля "Subaru" моделі "Forester" д.н.з. [NUMBER] з урахування коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягає заміні, становить 55 194,56 грн, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Subaru" моделі "Forester" д.н.з. [NUMBER] в результаті його пошкодження, складає 55 194,56 грн. Станом на час звернення до суду з позовом у цій справі збитки, завдані позивачу внаслідок ДТП, відповідачами у повному обсязі не відшкодовано. У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1192 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Таким чином, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з пунктом 22.1. якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена в порядку, встановленому цим законом. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно зі статтями 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості. Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків. Відповідно до пункту 8.6.1. Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики). Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ. Пунктом 8.6.2. Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»). Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли проводиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується. Системний аналіз пункту 32.7. частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6., 8.6., 8.6.1., 8.6.2. Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода в вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Подібні правові висновки висловлено у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 420/998/18 (провадження № 61-11714св19). Згідно з ст.36.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Таким чином, зі страхової компанії підлягає стягненню вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахування коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягає заміні, за вирахуванням франшизи, яка підлягає відшкодуванню зі страхувальника, в розмірі 53694,56 грн (55 194,56 грн - 1500 грн). Щодо стягнення моральної шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України). Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц). Відповідно до статті 23 Закону № 1961-IVшкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно зі статтею 26-1 Закону № 1961-IVстраховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та пунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону,- МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та пунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону № 1961-IV, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (пункт 27.3 статті 27 Закону № 1961-IV). Потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону. Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону № 1961-IV. Позивач просить стягнути моральну шкоду, яка не охоплюється страховим відшкодуванням, оскільки не стосується шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого (згідно з статтею 23 Закону № 1961-IV), тому вимога щодо стягнення моральної шкоди зі страховика, ТОВ "Міжнародна страхова компанія", не підлягає задоволенню. Однак відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду, яка полягає в його моральних стражданнях та інших немайнових втратах через спричинене з вини страхувальника ДТП, має бути співмірно компенсована останнім, тобто [PERSON] . При визначенні суми відшкодування моральної шкоди, суд враховує те, що позивач був змушений відремонтувати автомобіль, тимчасово був позбавлений можливості користуватись своїм автомобілем, що викликало суттєві незручності у пересуванні, через що позивач почав нервувати, також суд враховує термін вказаних незручностей та тяжкість ДТП, відсутність в матеріалах справи доказів звернення позивача до лікаря з приводу стресу, матеріальний стан страхувальника [PERSON] , яка є багатодітною матір`ю. Заявлений позивачем до відшкодування розмір моральної шкоди 10000 грн суд вважає надмірним та, з урахуванням того, що на цей час не існує якогось сталого алгоритму визначення розміру моральної шкоди, але виходячи з характеру правопорушення і його наслідків для [PERSON] , тривалість його страждань і переживань, оцінивши усі чинники завданої моральної шкоди, виходячи із морально-правових імперативів справедливості, розумності й добросовісності суд приходить до висновку, що з Відповідача, [PERSON] , на користь позивача слід стягнути 1500 грн у якості відшкодування моральної шкоди. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Надані представником позивача, [PERSON] , докази витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, відповідають статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», вимогам статей 627, 632, 901, 903 ЦК України, а тому підлягають задоволенню. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог у розмірі 55194,56 грн, що становить 42,87 % від заявлених позовних вимог в розмірі 128762,24 грн, з відповідачів підлягає до стягнення витрати на правничу допомогу в сумі 6429,89 грн (15000,00 /100 х 42,87) та судовий збір у розмірі 551,95 гривень. Виходячи з розміру пропорційно задоволених позовних вимог, на користь [PERSON] з [PERSON] підлягають стягненню витрати щодо оплати судового збору в розмірі 15 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 200 грн, з Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" - витрати щодо оплати судового збору в розмірі 536,95 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6229,82 грн.

Outcome: partial