Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до територіальної громада м. Прилуки в особі Прилуцької міської ради Чернігівської області про встановлення факту проживання сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] та визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] (до укладення шлюбу [PERSON] ), [INFO] , з 20.08.1999 року перебувала у юридичному шлюбі з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованому у відділі реєстрації актів громадянського стану Прилуцької міської ради Чернігівської області, актовий запис №260. Від шлюбу з [PERSON] народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . З 09.08.2006 року позивач з [PERSON] , а згодом і дитиною, проживали у житловому будинку, що находиться в [ADDRESS] , придбаному у період шлюбу, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим [PERSON] , приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу, реєстровий №3431. У червні 2014 року у зв`язку з тими обставинами, що [PERSON] почав зловживати спиртними напоями, [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу. Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18.07.2014 року шлюб між ними було розірвано. Незважаючи на юридичне розлучення, позивач з [PERSON] та спільною донькою залишались проживати разом, однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою в [ADDRESS] , відновили подружні стосунки, аби малолітня донька мала повноцінну родину, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, мали спільний побут. [INFO] [PERSON] помер, а за життя залишив заповіт на усе належне йому на день смерті рухоме та нерухоме майно на ім`я позивача. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме: на житловий будинок [ADDRESS] , спадкоємцями якого стали [PERSON] - за заповітом, та малолітня [PERSON] , [INFO] - за законом, оскільки малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця мають право, незалежно від змісту заповіту на обов`язкову частку (половина частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом). Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину в силу прямого припису закону. Тому ці особи можуть відмовитися від прийняття спадщини за згодою відповідних осіб (батьків, опікунів і піклувальників) та органу опіки та піклування. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, навіть якщо не було подано заяву про відмову від прийняття спадщини з дотриманням вимог, встановлених законодавством. При зверненні позивача до приватного нотаріуса Прилуцького міського нотаріального округу Могиленко Л.М. за належним оформленням її права на майно після смерті [PERSON] , у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружися на 1/2 частину вищевказаного житлового будинку їй було відмовлено у зв`язку зі зміною (збільшенням) його житлової площі, яка відбулася в період їх юридичного розлучення. Нотаріус пояснила, що позивач має довести у судовому порядку факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем та надати нотаріусу відповідне рішення суду. Також, нотаріусом було роз`яснено про обов`язковість надання оригіналів правовстановлюючих документів на майно, яке є предметом спадкування. У іншому випадку у нотаріуса відсутня можливість видати свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружися та свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно за заповітом (позивачу) та за законом (малолітній дитині). На сьогоднішній день позивач має лише копію правовстановлюючого документу на житловий будинок [ADDRESS] , який є предметом спадщини, а саме: копію договору купівлі-продажу. Оскільки оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно втрачений, а оформити їх дублікати не представляється можливим, оскільки такі видаються лише власнику такого майна, [PERSON] змушена звернутися до суду з позовом про визнання права власності на об`єкт нерухомості, тобто за захистом своїх майнових прав. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилася, проте представником подана заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, проте подав письмову заяву, згідно якої позов визнає, проти задоволення не заперечує, справу просить розглянути без його участі. Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до положень ч.ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Оскільки відповідач визнав, пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч.ч.3,4 ст.200, ст.206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. Суд, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Обставини викладені позивачем в позовній заяві знайшли своє підтвердження в наявних в матеріалах справи доказах, а саме: копія свідоцтва про народження дитини, копія заочного рішення суду про розірвання шлюбу, копія заповіту, копія витягу про реєстрацію спадковому реєстрі, копія договору купівлі-продажу, копія витягу з ДРРП на НМ про реєстрацію права власності, копія звіту про оцінку майна - житлового будинку, копія витягу про реєстрацію спадкової справи у спадковому реєстрі, копія технічного паспорта (а.с.8-18). Положеннями ст.3 ЦК України визначено, що загальними засадами цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1220 ЦК України передбачає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1268 цього Кодексу спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1220 цього Кодексу спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу прав на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. В цьому випадку при відкритті спадщини слід довести, що особа проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Частина 2 ст.3 СК України визначає, що сім`єю є особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Для визнання осіб сім`єю необхідна одночасна наявність всіх цих ознак. Статтею 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, тобто від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (п.45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»), Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». На підставі ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За приписами ч. 1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частиною 1 ст.1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 392 ЦК України передбачено право власника майна пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином, з огляду на вищевикладене, оцінюючи в сукупності добуті в судовому засіданні докази, суд приходить до наступного висновку, [PERSON] та [PERSON] після розірвання шлюбу фактично продовжували проживати однією сім`єю до дня смерті останнього, отже [PERSON] має право на 1/2 частину житлового будинку у спільному майні подружжя, відсутність оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно договору купівлі продажу будинку, позбавляють позивачів як спадкоємців спірного майна після смерті [PERSON] , права і можливості оформити спадкове майно та отримати свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя та свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно за заповітом [PERSON] та за законом [PERSON] , отже, за встановлених обставин в даному випадку є підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved