Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

[PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , в інтересах яких діє адвокат Гордон І.М., звернулася до суду з позовом до [PERSON] , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей Галицького району м.Львова, Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Юріяк Михайла Івановича, про визнання недійсним договір купівлі - продажу квартири. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [PERSON] є опікуном малолітнього [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що [PERSON] був співвласником квартири [ADDRESS] , та є зареєстрованим за вказаною адресою. Позивач зазначила, що вказану квартиру було відчужено [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу № 3624 від 11.12.2020, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юріяк М.І. Однак, будь-якого дозволу на вчинення правочину малолітньою дитиною або від імені малолітньої дитини, позивач не надавала, договір не був підписаний ні малолітнім [PERSON] , ні його опікуном. Позивач стверджує, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , вчинено з порушенням чинного законодавства, відтак просить визнати такий недійсним. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18.10.2021 відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Окрім того, ухвалою суду від 18.10.2021 витребувано у Служби у справах дітей Галицького району м.Львова висновок щодо доцільності здійснення договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] №3624 від 11.12.2020 та у Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Юріяк Михайла Івановича належним чином засвідчену копію справи щодо вчинення договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] №3624 від 11.12.2020. 11.11.2021 на виконання вимог ухвали суду Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Юріяк М.І. надіслав копії документів справи щодо вчинення договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] №3624 від 11.12.2020. 12.11.2021 на виконання вимог ухвали суду голова районного адміністрації Зозуля А. надіслав інформацію, у якій зазначив, що Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради, як органом опіки та піклування, не надавався дозвіл на укладення договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] , а також не надавався висновок відділу «Служба у справах дітей» Галицького району про доцільність дозволу на укладення вказаного договору. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 20.01.2022 залучено [PERSON] , [INFO] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , до участі у справі за позовом [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей Галицького району м.Львова, Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Юріяк Михайла Івановича про визнання недійсним договір купівлі - продажу квартири в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 03.03.2022 закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду. 22.03.2022 на електронну адресу Галицького районного суду м.Львова від представника Галицької районної адміністрації Львівської міської ради Когут Р.Р. надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує, просить такий задоволити. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили такі задоволити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги заперечили, просили відмовити у задоволенні позову. Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Юріяк Михайло Іванович в судове засідання не з`явився, однак про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку електронного листа. Третя особа [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, однак про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку електронного листа, а також довідкою про доставку смс - повідомлення. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, а також відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду та вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини 1, 2 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] /а.с.9/. Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Виконавчого комітету Горохівської міської ради Луцького району Волинської області № 33 від 12 березня 2021 року, [PERSON] призначена опікуном малолітній дитині [PERSON] , [INFO] , як особі, позбавленій батьківського піклування /а.с.8/. Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописки №795 від 12.08.2021, виданої директором ЛКП «Княже місто» Мінарович І.З., власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Окрім того, із вказаної довідки вбачається, що у даній квартирі зареєстровано чотири особи, а саме: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] , які є колишніми власниками /а.с.11/. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №270231696 від 12.08.2021, квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] /а.с.10/. Відповідно до договору купівлі - продажу від 11.12.2020, [PERSON] купив у [PERSON] квартиру [ADDRESS] /а.с.21-22/. Із вказаного договору також вбачається, що квартира [ADDRESS] належала продавцю [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 27.05.2019 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Куйбіда - Кришкевич Х.В. /а.с.21/. Згідно договору купівлі - продажу від 27.05.2019, [PERSON] купив у [PERSON] квартиру [ADDRESS] /а.с.25-26/. Із вказаного договору також вбачається, що квартира [ADDRESS] належала продавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого 11.10.1994 Львівською міською адміністрацією, на підставі розпорядження №1173 від 11.10.1994 /а.с.25/ Згідно технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] , виготовлено станом на 02.09.2020, замовником технічної інвентаризації є [PERSON] /а.с.29/. Окрім того, в матеріалах нотаріальної справи щодо вчинення договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] №3624 від 11.12.2020, наданого Приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юріяк М.І., міститься заява [PERSON] від 11.12.2020, у якій зазначено, що він є власником квартири за [ADDRESS] , а також останнім повідомлено, що за вказаною адресою малолітніх, неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб, які мають право на користування квартирою, не зареєстровано /а.с.34/. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №236535636 від 11.12.2020, квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] /а.с.35/. Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки №2978, виданої 11.12.2020 директором ЛКП «Княже місто» Мінарович І.З., власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Окрім того, з вказаної довідки вбачається, що за вказаною адресою не зареєстрована жодна особа /а.с.38/. Згідно з статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини першої та шостої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. В силу положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) вказано, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Частиною третьою статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо її майнових прав, у тому числі й відмовлятися від майнових прав дитини (пункт 3 частини другої статті 177 СК України). Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» встановлено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. У постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року у справі № 6-930цс16 зроблено висновок, що при вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними правочинів необхідно в кожному конкретному випадку: 1) перевіряти в дитини наявність права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання; 2) враховувати добросовісність поведінки батьків або одного з них щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом при укладенні оспорюваного договору; 3) з`ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення такого договору. При вирішенні позову про визнання недійсним оскаржуваного правочину також підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Судом встановлено, що при укладенні договору купівлі - продажу від 11.12.2020, малолітні діти в квартирі [ADDRESS] зареєстровані не були, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки №2978, яка видана директором ЛКП «Княже місто» Мінарович І.З./а.с.38/. Крім того, справжність довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки №2978, виданої директором ЛКП «Княже місто» Мінарович І.З. не оспорюється, а тому зазначений доказ приймається судом, як належний. Відтак, на момент укладення договору купівлі - продажу квартири від 11.12.2020, [PERSON] не мав права користування квартирою [ADDRESS] , тому попереднього дозволу на вчинення цього правочину органом опіки та піклування надано при укладенні договору не було. [PERSON] , як законний представник [PERSON] , звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договір купівлі - продажу квартири №3624 від 11.12.2020, як на підставу своїх вимог, посилалася на відсутність дозволу на вчинення малолітньою дитиною [PERSON] або від його імені на продаж квартири [ADDRESS] , як належала останньому на праві спільної приватної власності. На підтвердження права власності малолітнього [PERSON] на квартиру [ADDRESS] позивач та її представник посилаються на довідку з місця проживання про склад сім`ї та прописки №795 від 12.08.2021, виданої директором ЛКП «Княже місто» Мінарович І.З., де вказано, що колишніми власниками квартири є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] /а.с.11/. Разом з тим, суд зазначає, що довідка з місця проживання про склад сім`ї і прописки може підтверджувати проживання та реєстрацію особи за певною адресою, однак не є правовстановлюючим документом на підтвердження права власності особи на нерухоме майно. З копій нотаріальної справи, наданої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юріяк Михайлом Івановичем вбачається, що квартира [ADDRESS] до 27 травня 2019 року на праві приватної власності належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого 11.10.1994 Львівською міською адміністрацією. З 27 травня 2019 року до 11 грудня 2020 року вказана квартира на праві приватної власності належала [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 27.05.2019, а з 11 грудня 2020 року квартира на праві приватної власності належить [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 11.12.2020. Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що квартира перебувала у власності [PERSON] , його батьків чи опікунів на час укладення договору купівлі - продажу квартири від 11.12.2020. Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] проживає із опікуном [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та на момент вчинення оспорюваного договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] за вказаною адресою фактично не проживав. Отже, суд дійшов висновку, що укладення спірного договору не призвело до порушення права неповнолітньої [PERSON] на житло, оскільки на момент укладення договору, останній мав інше місце проживання. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які покликається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на належних, допустимих і достовірних доказах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON] не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову необхідно залишити за позивачем.

Outcome: dismissed