Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-28 00:00:00

1.Описова частина Короткий зміст вимог та аргументів учасників справи 22 листопада 2021 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що між сторонами був зареєстрований шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, актовий запис про шлюб № 1989. На даний час нею скеровано до Соснівського районного суду м. Черкаси позовну заяву про розірвання шлюбу. [INFO] у сторін народився син - [PERSON] . Відповідач є здоровою, працездатною людиною і має можливість сплачувати аліменти. Відповідач працює в КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» лікарем - анестезіологом. Домовленості щодо участі відповідача в утриманні спільної дитини не досягнуто. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньох дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з урахуванням індексації, з дня подачі позову і до досягнення сином повноліття. 24 лютого 2022 року відповідач скерував до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтував тим, що відповідач проти позову заперечує в повному обсязі виходячи з наступного. Відповідач визнає, що сторони перебувають в шлюбі з 15 листопада 2014 року та від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . Проте, між сторонами не досягнуто згоди щодо визначення місця проживання дитини. Позивач не має постійного зареєстрованого місця проживання в м. Черкаси, не має власного житла, на даний час проживає в орендованому помешканні тимчасово, не має стабільного доходу, не працює. Відповідач працює в КНП «Черкаська обласна лікарня ЧОР» лікарем - анастазіологом, має у власності житло, а тому може забезпечити дитині належні умови проживання, догляд, піклування та все необхідне для розвитку та формування дитини. Крім того, відповідач від народження забезпечує сина нормальним харчуванням, одягом, речами та необхідним і вчасним медичним лікуванням. З огляду на вказані обставини відповідач має намір звернутися до суду із зустрічною позовною про визначення місця проживання дитини з батьком. За статтею 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Позивач звертаючись до суду з позовом не надала жодного доказу, що малолітній [PERSON] проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, не надала доказів про зареєстроване місце проживання дитини. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності законних та обґрунтованих підстав звертатись із вимогою до відповідача про стягнення на її користь аліментів на утримання сина, оскільки кошти на утримання дитини надає відповідач, та саме відповідач забезпечує сина необхідними речами. З огляду на вказане вище, відсутні підстави для задоволення позовних вимог 24 лютого 2022 року відповідачем до суду поданий зустрічний позов до [PERSON] , третя особа Орган опіки і піклування Черкаської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини. В обґрунтування позову зазначає те, що позивач за первісним позовом, звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів, вказала, що сторони перебувають в шлюбі з 15 листопада 2014 року, від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . Також, позивач за первісним позовом зазначає, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо участі відповідача за первісним позовом в утриманні спільної дитини. Вказані доводи позивача за первісним позовом не відповідають дійсності, оскільки відповідач за первісним позовом від народження утримує дитину, забезпечує всім необхідним, зважаючи на те, що позивач не працює, доходу не отримує, до фактичного припинення шлюбних відносин вона також перебувала на утриманні відповідача за первісним позовом. Після фактичного припинення шлюбних відносин позивач за первісним позовом проживає тимчасово в орендованому помешканні, свого житла позивач не має, постійного місця проживання в м. Черкаси також. Позивач не має постійного зареєстрованого місця проживання в м. Черкаси, не має власного житла, а тому відповідно не може забезпечити дитині необхідні належні умови проживання. Відповідач має у власності квартиру, постійний стабільний дохід, працевлаштований в КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» лікарем-анастазіологом, а тому може забезпечити сина належними умовами проживання, необхідним для організації навчального процесу, розвитку та виховання дитини в атмосфері любові та піклування. 12 квітня 2022 року представник відповідача за зустрічним позовом адвокат Стратілатов К.Г. скерував до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтував тим, що з вересня 2021 року сторони проживають окремо. При цьому спільна малолітня дитина сторін [PERSON] 2015 року народження проживає разом з матір`ю [PERSON] , що визнається [PERSON] у зустрічному позові. Протягом цього часу батько дитини [PERSON] не звертався із заявами про визначення місця проживання а ні до [PERSON] , ані до органу опіки, ані до суду. Відповідний позов був поданий лише у відповідь на вимогу [PERSON] про стягнення аліментів. [PERSON] протягом більше ніж півроку самостійно піклується та утримує дитину. Вона має постійну роботу та дохід, забезпечена житлом, як себе так і свою дитину, не зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, не вчиняє аморальних дій, які можуть зашкодити розвиткові дитини. Тобто мати дитини [PERSON] сумлінно та в повному обсязі виконує свої батьківські обов`язки. В той же час батько дитини [PERSON] вже тривалий час не виконує свої обов`язків щодо утримання дитини. У зв`язку з цим та враховуючи вік дитини (6 років), місцем її проживання має бути місце проживання матері [PERSON] . Отже вимога позивача за зустрічним позовом не відповідає нормам ст. 160, 161 України, суперечить дійсним, обставинам справи та наявним у ній доказам, оскільки визначення місця проживання дитини разом з батьком буде не в інтересах дитини. 18 квітня 2022 року представник позивача адвокат Кучер Ю.В. скерувала до суду відповідь на відзив, яка обґрунтована тим, що [PERSON] утримує дитину та забезпечує всім необхідним. [PERSON] перешкоджає [PERSON] в зустрічах з дитиною, він не має можливості бачитися з дитиною, спілкуватися з ним та піклуватися про нього. В судовому засіданні позивач та представник позивача адвокат Стратілатов К.Г. вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Судова повістка згідно поштового повідомлення завчасно надіслана відповідачу за місцем його проживання, вказаним у відзиві, та згідно поштового повідомлення (штрихкодовий ідентифікатор 1800512298362) повернута до суду за відсутністю адресата 05.07.2022р., отже вважається врученною у розумінні п.4 ч.7 ст.128 ЦПК України. Крім того, відповідно до довідок про доставлення СМС повідомлень автоматизованою системою діловодства суду відповідач та його представник адвокат Кучер Ю.В. завчасно 29.06.2022р. були повідомлені про час та місце розгляду справи 20.07.2022р. Оскільки розгляд справи стосується інтересів неповнолітньої дитини, суд доходить висновку про наявність підстав для розгляду справи у відсутність відповідача, повідомленого належним чином про час та місце розгляду справи. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06). Неповнолітній [PERSON] в судовому засіданні висловив думку про те, що бажає проживати з матір`ю. Представник третьої особи Зубалій Н.А. просила врахувати при вирішенні справи інтереси неповнолітньої дитини та висновок органу опіки і піклування про відсутність підстав для визначення місця проживання дитини з батьком. Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку часників процесу, суд приходить до наступного. Хід розгляду справи 01 січня 2022 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 17 березня 2022 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа Орган опіки і піклування Черкаської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини прийняти до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів . Розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та розпочати підготовче провадження. Витребувано висновок органу опіки і піклування Черкаської міської ради щодо доцільності з точки зору відповідності інтересам малолітнього [PERSON] , [INFO] , визначення місця його проживання з один із батьків. 21 червня 2022 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Кучер Юлії Вікторівни, представника [PERSON] , про відкладення підготовчого судового засідання до закінчення воєнного стану в Україні. Задоволено клопотання адвоката Стратілатова Костянтитна Геннадійовича, представника [PERSON] , про виклик свідків, згідно з ст.91 ЦПК України попереджено свідків про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показів на вимогу суду. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 2.Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що 15 листопада 2014 року між сторонами украдено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 1989. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданого відділом державної реєстрації акті цивільного стану реєстраційної служби Черкаського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 15. Відповідно до акту опитування сусідів від 11 квітня 2022 року дитина [PERSON] та його матір [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . За час проживання в квартирі [PERSON] зарекомендувала себе з позитивної сторони. Приділяє достатньої уваги своїй дитині. Відповідно договору оренди [PERSON] винаймає квартиру [ADDRESS] . 06 червня 2022 року № 162 наданий висновок органу опіки і піклування м. Черкаси про наявність достатніх підстав для відмови [PERSON] у визначенні місця проживання малолітнього [PERSON] разом з ним, так як це не буде відповідати інтересам дитини, оскільки з`ясувалося, що малолітнім постійно проживає разом з матір`ю та висловив своє бажання проживати і надалі разом з нею. Мати створила належні умови для навчання, виховання та розвитку сина. Має необхідності якості вихователя. В судовому засіданні допитані свідок [PERSON] дала покази про те, що є сестрою позивачки та працює з відповідачем у лікарні. Батько не цікавиться дитиною, не запитує про нього, навіть не привітав його з днем народження. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала покази про те, що ідповідач не цікавиться дитиною, натомість позивачка добре ставиться до дитини і забезпечує його необхідним. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд Спірні правовідносини регулюються нормами сімейного законодавства. Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Вирішуючи вимогу про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , суд виходить з наступного. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (стаття 160 СК України). Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (частини перша та друга статті 161 СК України). Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки (принцип 7 Декларації прав дитини). Аналіз наведених норм національного законодавства, а також положень міжнародних договорів, свідчить про закріплення переважного права на визначення місця проживання дитини з батьками (одним із батьків), що кореспондується з обов`язком батьків забезпечувати найкращі інтереси дитини, здійснювати захист прав та інтересів своїх дітей. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до частин другої, четвертої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. Частинами першою, другою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.1-3 ст.157 ЦК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.1,2 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно з ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року проголошує, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Європейський Суд у своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (наприклад див. пункт 100 згадуваного вище рішення у справі «Мамчур проти України»). В рішенні Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Також, суд враховує положення частини першої статті 3 Конвенції про права дитини в тім, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах найкращим інтересам дитини відповідатиме постійне проживання дитини разом із матір`ю. До такого висновку суд доходить з урахуванням прихильності дитини до матері, яка протягом тривалого періоду проживання з сином забезпечує задоволення його базових потреб утримання та розвитку, крім того з поведінки дитини в судовому засіданні вбачається, що між сином та матір`ю склались добрі стосунки та емоційний контакт. При цьому суд враховує передусім інтереси дитини, її вік, сталі соціальні зв`язки та вважає, що у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному спокійному та стійкому середовищі. Як встановлено в ході судового розгляду, після припинення шлюбних стосунків дитина тривалий час постійно проживає разом з матір`ю, а тому відібрання дитини від матері проти її волі може мати психотравмуючий вплив для дитини, оскільки у внутрішньому психологічному сприйнятті дитини це насильницька зміна сталих сімейних зв`язків, які склались, коли дитина проживала з матір`ю. Те, що батько дитини за матеріальним становищем та соціальними характеристиками спроможний забезпечити належний рівень фізичного, духовного, інтелектувального, культурного, соціального розвитку дитини, не є визначальними обставинами для вирішення спору, що виник між сторонами. При відхиленні доводів відповідача суд виходить виключно з інтересів малолітнього [PERSON] , оскільки зміна усталеного способу життя дитини, її звичайного оточення може вкрай негативно вплинути на несформовану психіку дитини. У зв`язку з вищевикладеним суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову про визначення місця проживання дитини з батьком. Для налагодження психологічного контакту дитини з батьком останній не позбавлений можливості брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною і в такий спосіб підтримувати сімейні зв`язки з метою надання батьківського піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. У зв`язку з вищевикладеним суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком. Для налагодження контакту дитини з батьком останній не позбавлений можливості брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною і в такий спосіб підтримувати сімейні зв`язки з метою надання батьківського піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів , суд виходить з такого. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У відповідності зіст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Статтею 182 СК України, передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно до ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення, до стягнення з відповідача підлягають аліменти на користь позивачки на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 22.11.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальний стан відповідача, який не обмежений у працездатності, отже має можливість працювати та за рахунок заробітку брати участь в утриманні неповнолітньої дитини. Крім того, оскільки при подачі позову про стягнення аліментів позивач була звільнена від оплати судового збору, з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 908 грн.

Outcome: approved