Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-25 00:00:00

У червні 2022 року представник позивача адвокат Єрмак О.В. звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 29.11.2016 року було розірвано. Від сумісного шлюбу мають двох синів: повнолітнього [PERSON] , [INFO] , та малолітнього [PERSON] , [INFO] . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28.04.2021 року з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини доходів (заробітку) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 20.01.2021 року до досягнення дітьми повноліття. Повнолітній син [PERSON] , [INFO] , з 01.09.2019 року є студентом І курсу Київського національного університету імені Тараса Шевченка, де навчається на денній формі та потребує матеріальної допомоги з боку відповідача. Термін закінчення навчання 30.06.2025 рік. Всі витрати на навчання, проживання лікування та харчування несе позивач. Відповідач у витратах участі не бере, добровільно матеріальну допомогу у достатньому обсязі не надає. Крім того, 29.12.2021 року позивач звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя із позовом про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, та ухвалою суду від 31.01.2022 року було відкрито провадження по вказаній справі. У зв`язку із збройною агресією Російської Федерації на території України, вищевказана справа розглянута не була, рішення по вказаній справі не приймалось. Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду № 31/0/9-22 від 06.03.2021 року Ленінському районному суду м. Дніпропетровська була визначена територіальна підсудність Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя. Таким чином, представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 31.01.2022 року до досягнення сином 23-х років. Представник позивача через систему «Електронний суд» направив до суду заяву, у якій просив розгляд справи провести за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик до суду відповідача [PERSON] було розміщено 19 липня 2022 року, відповідно приписів ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, тому з 19 липня 2022 року він вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив не подав, будь-яких заяв від нього не надходило. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.03.2004 року батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16а). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28.04.2021 року з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини доходів (заробітку) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 20.01.2021 року до досягнення дітьми повноліття (а.с. 11-13). [PERSON] є студентом І курсу денної форми навчання факультету радіофізики, електроніки та комп`ютерних систем Київського національного університету імені Тараса Шевченка, термін закінчення навчання 30 червня 2025 року, що підтверджується довідкою навчального закладу № 179 від 26.05.2022 року (а.с. 17) та договором № 92ФР про навчання у Київському національному університеті імені Тараса Шевченка (а.с. 21-24). Позивач потребує матеріальної допомоги з боку відповідача на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ч. 1 ст. 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частиною 2 цієї статті передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Пунктом 20 Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №\~3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» визначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів особи, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків. На підставі ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зазначає, що розмір аліментів, який позивач просить стягнути з відповідача на її користь на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/3 частини доходів відповідача необґрунтовано завищено та в порушення вимог ст. ст. 77-81 ЦПК України позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідач має змогу сплачувати аліменти в такому розмірі. Крім того, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28.04.2021 року з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] продовжуються стягуватись аліменти в розмірі 1/3 частини доходів відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Виходячи з того, що сторони мають рівні права та обов`язки щодо своєї дитини, у т.ч. і щодо її утримання, суд доходить висновку, що стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини щомісячно буде порушенням прав відповідача на достатній рівень життя, крім того, може призвести до утворення заборгованості по сплаті аліментів, а не до реального виконання рішення суду. Позивач просить стягнути аліменти за минулий час, починаючи стягнення із 31.01.2022 року. Обґрунтовуючи право стягнення аліментів за минулий час, позивач зазначає, що 29.12.2021 року вона звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя із позовом про стягнення аліментів на повнолітнього сина, та ухвалою суду від 31.01.2022 року було відкрито провадження по вказаній справі (а.с. 25). Однак, у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації на території України, вищевказана справа розглянута не була, рішення по вказаній справі не приймалось. Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду № 31/0/9-22 від 06.03.2021 року Ленінському районному суду м. Дніпропетровська була визначена територіальна підсудність Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя. Із відповіді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.05.2022 року вбачається, що станом на 12.05.2022 року судові справи, які знаходились у Орджонікідзевському районному суді м. Маріуполя до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська передані не були, а рішення по справі 256/10762/21 в ЄДРСР відсутнє (а.с. 26). Положеннями ч. 2 ст.\~191\~СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст.\~7\~Сімейного кодексу\~України визначено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Враховуючи вищевикладене, а також те, що син сторін [PERSON] повнолітній, продовжує навчання у Київському національному університеті імені Тараса Шевченка, свого постійного доходу не має, знаходиться на утриманні своєї матері, яка потребує з боку відповідача матеріальної допомоги на утримання сина, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів, які будуть стягуватись із відповідача на користь позивача на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 31.01.2022 року і до досягнення ним 23-х років. На думку суду, такий розмір аліментів буде справедливим, співмірним, реальним, достатнім та таким, що відповідає потребам повнолітнього сина, який продовжує навчання. Відповідно до правил п. 1 ч. 1 ст.\~430\~ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів за один місяць. Згідно із ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 992,40 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: partial