Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

14.07.2021 до суду надійшла вищевказана позовна заява, яка була передана судді Ільєвій Т.Г. цього ж дня, для вирішення питання про відкриття провадження. Ухвалою судді від 15.07.2021 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення виявлених недоліків. 16.08.2021 до суду надійшло клопотання позивача, з якого вбачається, що виявлені судом недоліки усунуто. 17.08.2021 ухвалою суду було відкрито провадження. В обґрунтування даної позовної заяви позивач вказує, що в ГУ ПФУ у місті Києві та одержує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 року N0 2262-ХХII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Згідно протоколу за пенсійною справою 0605002430 від 04.12.2008 грошове забезпечення позивача для обчислення пенсії становить 3 863,66 грн. та складається з обов`язкової винагороди у вигляді посадового окладу 1630,000 грн., окладу за звання 130 грн., процентної надбавки за вислугу років 528,00 грн. (30 % від суми окладу за посаду і звання) та середньомісячної суми додаткового грошового забезпечення - 1 575,66 гривень. Середньомісячна сума додаткового грошового забезпечення становить 1 575,66 грн. та складається з середньомісячної надбавки в розмірі 777,05 грн., яка обчислюється у відсотках від обов язкової винагороди (суми окладу, звання та вислуги); і з середньомісячної премії в розмірі 798,61 грн., яка обчислюється у відсотках від посадового окладу. Таким чином, при призначенні пенсії для позивача встановлено індивідуальний, постійний та незмінний відсоток додаткового грошового забезпечення: - середньомісячна надбавка - 33,96 % від обов`язкової винагороди, яка обчислюється у відсотках до від суми додавання розмірів окладу, звання та вислуги (777 05 х 100 %: (1630+130+528) = 33,96 %) - середньомісячна премія - 48,99 % від посадового окладу, яка обчислюється у відсотках до посадового окладу (798,61 х 100 % : 1630) = 48,99 %) При обчислення пенсії у разі змін в розмірі складових основного грошового забезпечення, відсоток для обчислення додаткового грошового забезпечення не змінюється. Так, позивач вказує, що 21 лютого 2018 року Уряд України прийняв постанову «Про перерахунок пенсії собам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі Постанова №о103 ), котра набрала чинності з 24 числа того ж місяця і року. Приписами пунктів 1 та 2 Постанови №103 всупереч вимогам Закону було встановлено обмеження перерахувати пенсії, лише з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби, що визначені станом на 1 березня 2018 р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», а також були введені обмеження виплат на 2018 рік у розмірі - 50 відсотків суми підвищення, у 2019 році - 75 відсотків суми підвищення. Також, постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям - осіб» до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 були внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 Постанови №704 було викладено у новій редакції, а саме: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на і січня 2018, на відповідний тарифний коєфіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.». Таким чином, було встановлено обмеження перерахувати пенсії станом на 1 січня кожного календарного року, у зв`язку із зміною показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб або мінімальної заробітної плати. Проте рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року у справі № 826/3858/18, яке залишено без змін постановою суду апеляційної інстанції від 05 березня 2019 року, визнано протиправними і нечинними пункти 1 та 2 Постанови №103. Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року по справі № 826/6453/18 попередні зміни п. 4 Постанови № 704 (в редакції Постанови № 103) скасовано та визнано протиправним, зокрема, визнано протиправним та скасовано п.б Постанови № 103, згідно з якої було внесено зміни до п.4 Постанови № 704. Позивач отримував пенсію у зменшеному розмірі відповідно до обмежень виплат нарахованої суми відповідно до приписів Постанови №103. У зв`язку із скасуванням дії вищенаведеного нормативно-правового акта, у позивача виникло цивільне право на відшкодування завданої матеріальної шкоди, у вигляді недоотриманого доходу з пенсійних виплат. Скасовані норми правового акту порушили права та інтереси позивача, відтак позивач змушений вдатися до цивільного захисту власних інтересів в порядку ст. 19 ЦК України шляхом самостійного обчислення належної позивачу до виплати суми матеріальної шкоди та вернутися до суду із заявою з вимогою до відповідача щодо відшкодування завданої шкоди. Згідно додатку 11 Постанови 704 тарифний розряд за наближеною до займаної позивачем посадою першого заступника начальника державної податкової інспекції встановлено числом 48, а відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатку 1 Постанови 704 становить число 4,8. Згідно додатку 14 Постанови 704 тарифний коефіцієнт за званням підполковник податкової міліції становить число 0,8. Таким чином з 1 січня 2018 року складові для обчислення пенсії позивачу становлять: посадовий оклад - 8935,20 гривень ( 1861,50 х 4,8), оклад за військовим (спеціальним) званням підполковник податкової міліції - 1489,20 гривень ( 1861,50 х 0,8). Отже, 50 % розміру мінімальної заробітної плати становить 2361,50 гривень, що є більшим показником внаслідок порівняння з розміром прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, вихідний показник, який повинен братися для перерахунку показників значень для визначення розміру окладу за посадою та військовим званням позивача у 2020 році до моменту зміни відповідних показників становить 2361,50 гривень. З 1 січня 2020 року, складові для обчислення пенсії позивачу становлять:посадовий оклад - 11 335,20 гривень ( 2361,50 х 4,8), оклад за військовим (спеціальним) званням підполковник податкової міліції - 1889,20 гривень ( 2361,50 х 0,8), надбавка за вислугу років (40 відсотків) - 5289,76 гривень ((11335,20 + 1889,20) х 40%), надбавка до обов`язкової винагороди (33,96 відсотків) - 6287,41 гривень (11335,20+1889,2+5289,76) х 33,96 %); премія (48,99 відсотків) 5553,11 гривень ( 11335,20 х 48,99 %) Отже, загальна сума грошового забезпечення для обрахунку пенсії позивача з 1 січня 2020 року становить 30354,68 гривень (11335,20+ 1889,2 +5289,76+6287,41+5553,11). Відтак пенсія позивача складає 50 % від суми грошового забезпечення та має становити 15177,34 гривень, але за період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року позивач отримував кошти у меншому розмірі в сумі 69090,00 гривень. Так, позивач вказує, що завдана шкода у вигляді недоотриманого доходу в 2020 році становить 99220 гривень (( 15177,34 мінус 6909) помножити на 12 місяців). Загальна сума завданої шкоди за 2018, 2019 та 2020 роки становить 277291,20 гривень ( 86926,2 + 91145 + 99220). З врахуванням зазначеного позивач просить суд, зобов`язати відповідача в особі Державної казначейської служби України відшкодувати позивачу завдану матеріальну шкоду в сумі 277291 гривень 20 копійок, що складається з недоотриманого доходу в розмірі недоплати пенсії за період з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2020 року. 13.07.2022 ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та перейдено до розгляду справи по суті. В судове засідання позивач не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом з цим, позивачем подано заяву, про розгляд справи за його відсутності, вимоги пілтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, шляхом направлення судових повісток та розміщенням оголошення на сайті Печерського районного суду м. Києва, тому в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Окрім цього, до суду від відповідача не було подано жодних документів на спростування доводів позивача. Третя особа в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, шляхом направлення судових повісток та розміщенням оголошення на сайті Печерського районного суду м. Києва, тому в силу положень ст. 131 ЦПК України. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Згідно зі ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу у визначений ч.2 ст.16 ЦК України спосіб, зокрема, шляхом відшкодування майнової та немайнової (моральної) шкоди. Згідно з частиною 4 статті 63 Закону №2262-XII, усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій. Статтею 51 Закону №2262 передбачено, що перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком. Спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з відповідними змінами. Цей Акт визначає складові грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу ; порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони та іншими державними органами; встановлює розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та визначає порядок їх обчислення. У п.1 і п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснено, що відповідно до ст.8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя. Як зазначено у статті 8 Конституції України, вона має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, а відтак суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Суд безпосередньо застосовує Конституцію у разі коли правовідносини, що розглядаються судом, законом України не врегульовано. Згідно з ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідальність держави за зобов`язаннями визначено у Главі 11 ЦК України та ст.ст.1173-1175 ЦК України. Разом з цим, такі виплати не можна вважати збитками у розумінні ст.22 ЦК України. Суми виплати, заявлені позивачем (недоплачена сума грошового забезпечення), не підпадають під визначення збитків у статті 22 ЦК України та не можуть бути відшкодовані в порядку статті 25 Бюджетного кодексу України за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування збитків та виплата недоотриманого грошового забезпечення військовослужбовців відносяться до різних сфер правового регулювання. При цьому частина друга статті 1 Цивільного кодексу України встановлює правило, згідно з яким до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. А тому норми статті 1175 Цивільного кодексу України навіть за аналогією закону застосуванню не підлягають. При вирішенні спору суд також враховує висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц, в якій, крім іншого, зазначено, що держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. З огляду на вищевикладене, належний розмір грошового забезпечення, не виплачений позивачеві, не є майновою шкодою. У разі недоотримання такої виплати особа повинна вимагати від відповідного органу звертатися з вимогою про стягнення цієї виплати, а не шкоди. Аналіз наведених вище норм законодавства та фактично встановлені обставини у справі вказують на те, що підстави для задоволення позову про стягнення на користь позивача шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України шкоди, завданої актом, що визнаний протиправним та скасовано, відсутні. Окрім цього, твердження позивача щодо того, що йому повинна була виплачуватись пенсія у розмірі із власних розрахунків є суб`єктивним підрахунком своєї пенсії, оскільки порядок, умови та розміри перерахунку пенсії визначаються Кабінетом Міністрів України відповідно до частини четвертої статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Також, суд звертає увагу, що позивачем призверненні до суду чітко не було сформульовано свою позицію, порядок звернення та спосіб захисту з посиланням на нормативну базу. Слід зазначити, що одним із принципів цивільного судочинства є принцип диспозитивності, який означає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених ЦПК. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. На підставі викладеного, суд приходить до висновку що позов є безпідставним, а тому у його задоволенні слід відмовити. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи (рішення у справі «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garsia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26 із подальшими посиланнями). Пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: dismissed