Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Груп", приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, в якому просив стягнути безпідставно набуті кошти у розмірі 7 494.90 грн. В обґрунтуванні позову позивач зазначив, що 24.02.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2240, про стягнення з позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Груп" заборгованості в розмірі 44 516.96 грн (далі за текстом - виконавчий напис). Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. від 04.03.2020 року було відкрито виконавче провадження № 61442468 із примусового виконання зазначеного виконавчого напису. Постановами приватного виконавця у цьому виконавчому провадженні було накладено арешт на майно та кошти боржника; було винесено постанови про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; звернуто стягнення на доходи позивача за даним виконавчим написом. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 08.10.2020 року було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 2240 від 24.02.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія "Фактор Груп", заборгованості за кредитним договором № 129347 від 28.11.2012 року у сумі 45 516.96 грн. За час перебування виконавчого напису нотаріуса на примусовому виконанні з позивача були стягнути кошти в розмірі 7494.90 грн. Таким чином, правові підстави, відповідно до яких з позивача були стягнуті кошти, в установленому порядку відпали, оскільки виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2021 року за вказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2021 року дану справу передано на розгляд Оболонського районного суду м.Києва. 24.11.2021 року через канцелярію суду надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач вказує на те, що в ході виконавчого провадження з нього стягнуто на користь відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Фактор груп» грошові кошти у розмірі 7 494,90 грн., а на користь приватного виконавця Дорошкевич В.Л. 1 075,56 грн, з яких 675 грн було повернуто позивачу самим приватним виконавцем, а 400 грн., які є витратами виконавчого провадження не підлягають поверненню згідно Закону України «Про виконавче провадження». Тому позивач вважає, що ці 400 грн підлягають стягненню на його користь з відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Фактор груп» як понесені ним збитки. За таких обставин, посилаючись на те, що правова підстава для стягнення з позивача на користь відповідача вищевказаної суми грошових коштів наразі відпала, позивач просив суд стягнути в порядку ст.1212 ЦК України з відповідача 7 494,90 безпідставно отриманих коштів та 400 грн збитків. У судове засідання позивач не з`явився, надіслав заяву, в якій просив уточнену позовну заяву задовольнити та розглянути справу у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, після отримання копії позову з додатками власним правом не скористався, відзив на заявлені вимоги до суду не направив. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 24.02.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем було вчинено виконавчий напис, зареєстрований і реєстрі за № 2240, про стягнення з позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Груп" заборгованості в розмірі 44 516.96 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною від 04.03.2020 року було відкрито виконавче провадження № 61442468 із примусового виконання зазначеного виконавчого напису. Викладене підтверджується копією постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження. Постановами приватного виконавця у даному виконавчому провадженні було накладено арешт на майно боржника, та арешт на кошти боржника; були прийняті постанови про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; звернуто стягнення на доходи позивача за даним виконавчим написом. Заочним рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 08.10.2020 року було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 2240 від 24.02.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Груп", заборгованості за кредитним договором № 129347 від 28.11.2012 року у сумі 45 516.96 грн. Це рішення набрало законної сили, а тому у відповідності до ст.82 ч.5 ЦПК України має преюдиційне значення для розгляду даної цивільної справи За час перебування виконавчого напису нотаріуса на примусовому виконанні з позивача були стягнути кошти: -7 094,90 грн в рахунок погашення суми боргу за виконавчим написом на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фактор груп»; -1 075,56 грн на користь приватного виконавця Дорошкевич В.Л., з яких 400 грн - витрат виконавчого провадження, , а 675,56 грн - частина основної винагороди приватного виконавця. Судом встановлено, що приватним виконавцем Дорошкевич В.Л. повернуто позивачу 675,56 грн частину основної винагороди приватного виконавця. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України. Так, відповідно до ст.124 Конституції України, ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. За змістом положень ст.41 Конституції України, ст.ст.177, 179, 190, 192, 316, 317, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно - гроші), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Положеннями ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Нормою ст.1215 ЦК України передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Нормою ст.16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених вище норм чинного законодавства, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Так норми ст.ст.1212-1215 ЦК України визначають такий позадоговірний спосіб захисту права власності як кондикція. Кондикційний позов - вимога повернення безпідставно набутого або збереженого особою у себе майна за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) або якщо правова підстава згодом відпала. Таким чином кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала або відбулась її трансформація (наприклад, договір, на підставі якого відбулось набуття майна, в подальшому було визнано недійсним; одна особа передала іншій кошти в якості авансу на виконання попереднього договору, однак основний договір в майбутньому так і не було укладено тощо). Відтак, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав існуючий договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ст.1212 ЦК України, тобто норма даної статті підлягає застосуванню, коли одна сторона безпідставно утримує майно іншої сторони та при цьому в неї відсутнє відповідне договірне зобов`язання з повернення цього майна. У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Наведена правова позиція суду по даній справі відповідає правовим висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 02 жовтня 2013 року по справі №6-88цс13, від 24 вересня 2014 року по справі №6-122цс14, від 18 листопада 2015 року по справі №6-582цс15, від 02 березня 2016 року у справі №6-3090цс15, від 04 жовтня 2017 року по справі №6-1216цс17, правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 10 жовтня 2018 по справі №757/6937/17-ц, від 20 березня 2019 по справі №634/727/16-ц, від 07 серпня 2019 по справі №752/5986/16-ц, а також правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 23 травня 2018 по справі №629/4628/16-ц, від 13 лютого 2019 по справі №320/5877/17, від 31 січня 2020 року по справі №161/17945/18, від 16 червня 2020 року по справі №910/22513/17, від 14 грудня 2021 року по справі №643/21744/19. Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, і за яким (виконавчим написом) відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення у стягувача зобов`язання з повернення майна, що набуто ним в ході примусового виконання означеного виконавчого напису, тобто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого рішення суду правова підстава (виконавчий напис) вважається такою, що відпала. Відповідно до ст.1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Наведена правова позиція узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 06 березня 2019 року по справі №910/1531/18, від 28 січня 2020 року по справі №910/16664/18, від 08 вересня 2021 року по справі №201/6498/20, від 08 вересня 2021 року по справі №206/2212/18, від 06 жовтня 2021 у справі №623/363/20. Отже, оскільки судом в ході розгляду даної цивільної справи встановлено, що заочним рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 08.10.2020 року по цивільній справі №211/2149/20, яке набрало законної сили, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого з позивача у даній цивільній справі в рамках виконавчого провадження №61442468 стягнуто 7094.90 гривень на користь відповідача, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо стягнення цієї суми з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.1, 2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Позивач просить суд стягнути з відповідача також 400 грн, які в якості витрат виконавчого провадження були стягнуті з нього на користь приватного виконавця Дорошкевич В.Л., вважаючи ці кошти збитками, яких він зазнав внаслідок неправомірних дій відповідача. Підставою для притягнення особи до відповідальності у вигляді відшкодування шкоди є склад цивільного правопорушення, який складається з: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкоди, завданої такою поведінкою; причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою; вини особи, яка заподіяла шкоду, у вигляді умислу або необережності. Відсутність одного із елементів складу цивільного правопорушення є підставою для звільнення особи від відповідальності у вигляді відшкодування збитків. Судом встановлено те, що на момент звернення до приватного виконавця з заявою про відкриття провадження, виконавчий напис був чинним і передбачав можливість його виконання. Кошти у сумі 400 грн були стягнуті до моменту ухвалення рішення щодо визнання його таким, що не підлягає виконанню. У зв`язку з цим, дії відповідача щодо пред`явлення виконавчого напису до виконання є правомірними, рішення, прийняті приватним виконавцем в ході здійснення виконавчого провадження до моменту визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого документу не оскаржувались, а також не визнавались неправомірними, що виключає можливість настання для відповідача відповідальності у вигляді відшкодування збитків позивачу у зазначеному розмірі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат,

Outcome: partial