Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-25 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернулась до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» (далі по тексту - відповідач-1, ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції»), державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черленюх Людмила Василівна (далі по тексту - відповідач-2, державний реєстратор - ПНКМНО Черленюх Л.В.), третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «Інвекс Телеком» (далі по тексту-третя особа, ТзОВ «Виробнича фірма «Інвекс Телеком» про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.04.2005 за договором купівлі-продажу квартири позивачем набуто у власність квартиру [ADDRESS] . 26 березня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та позивачем було укладено кредитний договір №2622/0308/88-028, за умовами якого банк надав позивачу кредит у розмірі 150 000 дол. США на строк до 24.03.2018р. зі сплатою 11,9% річних. На забезпечення виконання грошових зобов`язань перед ВАТ «Сведбанк» за кредитним договором №2622/0308/88-028 від 26.03.2008 в іпотеку позивачем передано вищевказану квартиру згідно іпотечного договору №2622/0308/88-028-Z-1 від 26.03.2008. Також 25.05.2012 право вимоги за кредитним договором та забезпечувальними договорами ПАТ «Сведбанк» продав ПАТ «Дельта Банк» згідно договору купівлі-продажу права вимоги. 25.06.2014 рішенням Дарницького районного суду м. Києва у справі №753/6428/14 було стягнуто солідарно з позивача та ТОВ «Виробнича фірма «Інвекс Телеком» (поручитель) на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №2622/0308/88-028 від 26.03.2008 в сумі 839342,77 грн. Рішення в цій частині залишено без змін рішенням Апеляційного суду міста Києва від 09.10.2014. В подальшому 05.02.2020 за договором відступлення права вимоги №2149/к ПАТ «Дельта Банк» відступив на користь ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» право грошової вимоги за кредитним договором №2622/3038/88-028 від 26.03.2008 та договором поруки №2622/3038/88-028-Р-1, укладеним з ТОВ «Виробнича фірма «Інвекс Телеком». Також було відступлено право вимоги за іпотечним договором. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21.09.2020 - 30.04.2020 державний реєстратор - ПНКМНО Черленюх Л.В. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 52111318 від 30.04.2020, за яким на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку», звернула стягнення на предмет іпотеки та зареєструвала право власності на квартиру [ADDRESS] за ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» (номер запису: 36381806 від 27.04.2020). Крім того, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21.09.2020 - 30.04.2020 відповідач-2 прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 52111318 від 30.04.2020, яким перенесено із запису: 35363924 відомості про іпотеку, що були зареєстровані 15.06.2005р. Іпотекодержателем зазначено ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» (номер запису: 36381840). Позивач в обгрунтування позову вказує на те, що два рішення від 30.04.2020 прийняті відповідачем-2 є незаконними, що були прийняті в порушення вимог Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а тому підлягають скасуванню. Підставою позовних вимог позивач зазначає наступне: відповідачем-1 неправильно визначено розмір основного зобов`язання; відповідачами при зверненні стягнення на предмет іпотеки не в повній мірі дотримано критеріїв встановлення (визначення) істотної обставини - ціни набуття права власності на предмет іпотеки. Окрім того, така ціна набуття права власності не погоджувалась із позивачем; відповідачем-2 не перевірено відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства; відповідачем-1 не надано відповідачу-2 документів обов`язкових для вчинення оскаржуваних реєстраційних дій, що передбачені в п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Також відповідачем-2 не перевірено достовірність та належність поданих документів на відповідність їх вимогам п. 61 Порядку; щодо перенесення відомостей про предмет іпотеки, то вимоги за кредитним договором №41/10-П від 26.04.2005 та забезпеченням за договором іпотеки від 26.04.2005 новому кредитору ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» ні ким та ніколи не відступались (не продавались), і станом на 21.04.2011 заборгованість перед відділенням №10 АТ «Сведбанк», за кредитним договором №41/10-П від 26.04.2005 погашена у повному обсязі. Таким чином, позивач звертаючись у позовних вимогах просила суд: скасувати рішення відповідача-2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 52111318 від 30.04.2020 щодо реєстрації права власності за ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 2075267980000, номер запису: 36381806 від 27.04.2020), відновивши запис про право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] ). Також просить скасувати рішення відповідача-2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 52111318 від 30.04.2020 щодо перенесення із запису: 35363924 відомостей про іпотеку, що була зареєстрована 15.06.2005, де іпотекодержателем зазначено ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» (номер запису: 36381840). Ухвалою суду від 02 жовтня 2020 року відкрито провадження по справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 02 жовтня 2020 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . 20 листопада 2020 року до суду надійшов відзив відповідача-1 ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», який ухвалою суду від 13.04.2021 (протокольна) долучено до матеріалів справи. 26 листопада 2020 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача-1, яка ухвалою суду від 13.04.2021 (протокольна) долучено до матеріалів справи. 02 грудня 2021 року до суду надійшли письмові заперечення представника відповідача-1, які ухвалою суду від 13.04.2021 (протокольна) долучено до матеріалів справи. 22 лютого 2021 року до суду надійшов відзив відповідача-2, який ухвалою суду від 13.04.2021 (протокольна) долучено до матеріалів справи. Ухвалою суду від 13 квітня 2021 року за клопотанням представника позивача про витребування матеріалів реєстраційної справи та витребувано у Департаменті з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) належним чином завірені копії матеріалів реєстраційної справи на квартиру [ADDRESS] . 14 липня 2021 року від представника позивача надійшла заява про зміну підстав позову, яка ухвалою суду від 14.07.2021 (протокольна) була прийнята до розгляду. 23 вересня 2021 року до суду надійшов відзив представника відповідача-1 на заяву про зміну підстав позову, який ухвалою суду від 06.10.2021 (протокольна) долучено до матеріалів справи. Ухвалою суду від 06 жовтня 2021 року підготовче засідання закрито, призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Представник відповідача-1 у судовому засіданні проти позову заперечувала та просила відмовити у задоволені позову з підстав зазначених у відзиві. Відповідач-2 у судове засідання не з`являвся, викликалась до суду у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. У відзиві на позовну заяву у задоволені позову просила відмовити. Третя особа до суду не з`явилась, викликалася до суду у встановленому законом порядку, від неї до суду подала клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги позивача просила задовольнити. Дослідивши матеріали справи, вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, враховуючи принцип достатності доказів, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 26 квітня 2005 року за договором купівлі-продажу квартири позивачем [PERSON] набуто у власність квартиру [ADDRESS] . 15.05.2005 року право власності на зазначену квартиру було зареєстроване Комунальним підприємством «Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на нерухоме майно», про що зроблений запис у реєстрову книгу №369-85 за реєстровим №43600. 26 березня 2008 року між позивачем [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір №2622/0308/88-028, відповідно до умов якого банк надав позивачу грошові кошти у розмірі 150 000 доларів США на строк з 26.03.2008 по 24.03.2008, зі сплатою 11,9% річних за користування кредитом. 26 березня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та третьою особою ТОВ «Виробнича фірма «Інвекс Телеком» було укладено Договір поруки №2622/0308/88-028-Р-1, згідно з яким третя особа поручилась перед кредитором за виконання позивачем зобов`язань за кредитним договором №2622/0308/88-028 від 26.03.2008. На забезпечення виконання грошових зобов`язань перед ВАТ «Сведбанк» за кредитним договором №2622/0308/88-028 від 26.03.2008 у сумі 150 000 дол. США позивач передала в іпотеку вищевказану квартиру [ADDRESS] згідно іпотечним договору №2622/0308/88-028-Z-1 від 26.03.2008 , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дмухом Б.Л. за № 979. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно з яким до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги до позивача [PERSON] за кредитним договором №2622/0308/88-028 від 26.03.2008 та договорами забезпечення. 25 червня 2014 року за позовом ПАТ «Дельта Банк» до позивача [PERSON] та третьої особи ТОВ «Виробнича фірма «Інвекс Телеком» Дарницьким районним судом м. Києва було прийнято рішення у справі №753/6428/14, яким було стягнуто солідарно з позивача та третьої особи на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №2622/0308/88-028 від 26.03.2008 в сумі 839 342,77 грн. Стягнуто з позивача та третьої особи на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 3 441,00 грн. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 09.10.2014 рішення Дарницького районного суду м. Києва було скасовано в частині розподілу судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про стягнення з позивача на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 1720,50 грн. та стягнуто з третьої особи на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 1720,50 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Таким чином, судом встановлено, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25.06.2014 набрало законної сили 09.10.2014 та є обов`язковим до виконання. 05 лютого 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» і відповідачем-1 ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» було укладено договір про відступлення прав вимоги №2149/к, за яким ПАТ «Дельта Банк» відступив відповідачу-1 право грошової вимоги за кредитним договором №2622/3038/88-028 від 26 березня 2008 року. 28 травня 2020 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28.05.2020 замінено стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» у виконавчому провадженні з виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 червня 2014 року у цивільній справі №753/6428/14. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21.09.2020 - 30.04.2020 відповідач-2 прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 52111318 від 30.04.2020р., за яким на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку», звернула стягнення на предмет іпотеки та зареєструвала право власності на квартиру [ADDRESS] за ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» (номер запису: 36381806 від 27.04.2020р.). Крім того, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21.09.2020, - 30.04.2020 відповідач-2 прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 52111318 від 30.04.2020, яким перенесення із запису: 35363924 відомості про іпотеку, що були зареєстровані 15.06.2005 Іпотекодержателем зазначено ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» (номер запису: 36381840). Як вбачається з матеріалів реєстраційної справи №2075267980000, з Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації), підставою для прийняття оскаржуваного рішення від 30.04.2020 та виникнення права власності у відповідача-1 на квартиру стали наступні документи: - заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.04.2020; - іпотечний договір №2622/0308/88-028-Z-1 від 26.03.2008, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дмухом Б. Л. за № 979; - кредитний договір №2622/0308/88-028 від 26.03.2008 укладений між позивачем та ВАТ «Сведбанк» з додатком №1 (графік погашення); -повідомлення - вимога відповідача-1 №1369912 від 12.02.2020; - повідомлення - вимога відповідача-1 №1369912 від 23.03.2020; - описи вкладень у цінний лист щодо надіслання повідомлення-вимоги відповідача-1 №1369912 від 23.03.2020 на адресу: [ADDRESS] та [ADDRESS] ; - список «Теленкова» згрупованих відправлень щодо надіслання листів на адресу: [ADDRESS] та [ADDRESS] ; - накладна №0411201416396 та №0411201416400 від 17.02.2020; - конверт, що був адресований на адресу: [ADDRESS] з відміткою пошти про повернення у звязку із закінченням терміну зберігання; - конверт, що був адресований на адресу: [ADDRESS] з відміткою пошти про повернення у звязку із закінченням терміну зберігання; - довідка відповідача-1 про суму заборгованості станом на 27.04.2020 по кредитному договору №2622/0308/88-028 від 26 березня 2008 року; - договір №2149/к про відступлення права вимоги від 05.02.2020 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л. В. за №217 з додатком №1 до договору та розрахунком заборгованості. Пунктом 12.3 та 12.3.1 іпотечного договору від 26.03.2008 передбачено право відповідача-1 на звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку визначеному ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно з п. 10.8 Кредитного договору від 26.03.2008 всі повідомлення за цим договором вважаються належним чином направленні банком, якщо вони направлені на адресу позичальника, вказану позичальником у реквізитах цього договору, а саме місце реєстрації (проживання): [ADDRESS] . Також, зазначена адреса як місце реєстрації (проживання) позивача визначена в фабулі іпотечного договору від 26.03.2008 та реквізитах сторін договору. Натомість, як вбачається з матеріалів реєстраційної справи, копія якої була надана Департаментом з питань реєстрації, поштові відправлення з оголошеною цінністю (поштові конверти), що надсилались відповідачем-1 та які повернулись за закінченням встановленого строку зберігання, були надіслані на адресу місця знаходження предмета іпотеки ( [ADDRESS] ) де позивач не зареєстрована та не проживає. При цьому, матеріали реєстраційної справи не місять поштових конвертів, які б надсилались на адресу реєстрації (проживання) позивача: [ADDRESS] , та які б повернулись за закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення. При цьому, Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №1127 від 25.12.2015 (надалі - Порядок), визначено умови, підстави та процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а також перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав. Згідно з підпунктом 2 пункту 61 Порядку, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, окрім інших визначених документів також подаються: 2) засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення. Таким чином, оскаржуване рішення було прийняте відповідачем-2 за відсутності обов`язкових та належно надісланих документів, що визначені в п.п. 2 п. 61 Порядку. Твердження відповідачів про те, що повідомлення-вимоги надсилались на дві адреси позивача не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах реєстраціної справи №2075267980000 наявні лише два конверти, з відміткою про повернення за закінченням терміну зберігання, які надсилались виключно за адресою знаходження предмета іпотеки ( [ADDRESS] ). Окрім того, один конверт про який згадують відповідачі щодо начебто належного надіслання листів за місцем реєстрації позивача був надісланий на невірний номер будинку позивача, замість будинку за [ADDRESS] , що вбачається з п.1 списку «Теленкова» згрупованих відправлень (а.с. 5 том 2, а.с.143 том 2) та конверту з помилковою адресою (а.с. 209 том 2). Верховний Суд у постанові від 16.12.2020 у справі №755/7423/17, за дещо аналогічних обставинах справи, надаючи оцінку тому, чи належним чином реалізовано банком обов`язок, передбачений ст. 35 Закону України «Про іпотеку» щодо направлення вимоги, дійшов до висновку та погодився з позицією апеляційного суду, що вимога банком була направлена на адресу, відмінну від адреси місця реєстрації позивача, яка зазначена в кредитному та іпотечному договорі, що стало підставою, в тому числі, для скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Окрім того, відповідачем-1 у двох повідомленнях-вимогах від 12.02.2020 та від 23.03.2020 зазначено, що сума заборгованості позивача складає 4 388 967,62 грн. Також у довідці про суму заборгованості станом на 27.04.2020 відповідачем-1 зазначено, що суму заборгованості позивача за кредитним договором №2622/0308/88-028 від 26.03.2008 складається із простроченої заборгованості за основним боргом у розмірі 91 309,00 дол. США, простроченої заборгованості по нарахованих процентах у розмірі 85 293,07 дол. США, а всього заборгованість становить 176 602,07 дол. США. Також в довідці зазначено, що дата погашення кредиту - 24 березня 2018 року, сума договору 150 000 дол. США та процентна ставка становить 11,9 %. Однак, відомості, що зазначені були відповідачем-1 щодо суми та валюти заборгованості позивача за кредитним договором, дати погашення кредиту та процентна ставка визначені не вірно та не відповідають фактичним обставинам справи. Як було встановлено судом та не заперечується сторонами, 25 червня 2014 року за позовом ПАТ «Дельта-Банк» (правонаступником якого є ТзОВ «ФК «Приватні інвестиції») до позивача [PERSON] та третьої особи ТОВ «Виробнича фірма «Інвекс Телеком» Дарницьким районним судом м. Києва було прийнято рішення у справі №753/6428/14, яким було стягнуто солідарно з позивача та третьої особи на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №2622/0308/88-028 від 26.03.2008 у сумі 839 342,77грн. Стягнуто з позивача та третьої особи на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 3 441,00 грн. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 09.10.2014р. рішення Дарницького районного суду м. Києва було скасовано в частині розподілу судових витрат, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Таким чином, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25.06.2014 набрало законної сили 09.10.2014 та у відповідності до ст. 81 ЦПК України є обов`язковим до виконання. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Відповідно до пунктів 3.9, 6.1.4 та 6.1.17 Кредитного договору №2622/0308/88-028 від 26.03.2008 банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, комісій та штрафних санкцій, шляхом, в тому числі, пред`явленням позову до суду. Таким чином, у відповідності з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк, банк (правонаступником якого є відповідач-1), використав своє право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, та інших штрафних санкцій за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку, згідно з рішенням Дарницького районного суду м. Києва. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25.06.2014 у справі №753/6428/14 про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц. Окрім того, зазначені обставини були встановлені у рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 08.02.2021 у справі №761/33872/20 за позовом [PERSON] до ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Турчин А.А. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва залишине без змін постановою Київського апеляційного суду від 04.11.2021. Таким чином, обставини встановлені рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08.02.2021 у силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України є преюдиційнимини та не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Окрім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08.02.2021 у справі №761/33872/20 було встановлено, що твердження відповідача ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» про те, що станом на день укладання 05.02.2020 договору про відступлення права вимоги №2149/к, заборгованість позивача за кредитним договором становила 91309 дол. США - неповернута сума кредиту, 85293,07 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом, що сумарно згідно з курсом НБУ становило 4 388 967,62 грн. не відповідає дійсності, оскільки згідно з рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25.06.2014 у справі №753/6428/14 стягнуто солідарно з позивача та ТОВ «ВФ «Інвекс Телеком» на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №2622/0308/88-028 від 26.03.2008 р. в сумі 839 342,77 грн., а також судовий збір у розмірі 1720,50 грн. Також рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08.02.2020 встановлено, що сума заборгованості визначена та зафіксована у рішенні суду є незмінною з 09.10.2014 (набрання рішенням Дарницького районного суду м. Києва законної сили) та станом на сьогодні становить 839 342,77 грн. Згідно зі ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України та є обов`язковими до виконання на всій території України. Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» (Ноrnsbу V. Gгеесе) від 19 березня 1997 року, зазначено, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Пунктом 10 постанови пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року №8 «Про незалежність судової влади» передбачено, що за змістом частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25 липня 2002 року; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22 листопада 2007 року) (пункт 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини» від 18 листопада 2003 року №01-8/1427). Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареску проти Румунії», п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Відсутність правової регламентації можливості оскаржити судові рішення інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та із судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24.06.2021 у справі №464/907/18. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України«Про іпотеку» якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання. З наведеного суд приходить до висновку, що реальна сума заборгованості позивача за кредитним договором №2622/0308/88-028 від 26.03.2008 з 09.10.2014 і до дня звернення стягнення на предмет іпотеки (30.04.2020) складала 839 342,77 грн., що суттєво відрізняється від суми заборгованості визначеній відповідачем-1 в повідомленнях-вимогах від 12.02.2020 та від 23.03.2020 (4 388 967,62 грн.), а також від суми заборгованості визначеній відповідачем-1 у довідці станом на 27.04.2020 у розмірі 176 602,07 доларів США. Також, з огляду на викладене вище, необгрунтованими є доводи відповідача-1 про те, що позивач, не зважаючи на наявність рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25.06.2014, що набрало законної сили, повинна виконувати грошове зобов`язання за кредитним договором у валюті долара США. При цьому, суд зазначає, що у справі №753/6428/14 звернувшись до суду з позовом ПАТ «Дельта Банк» (правонаступником якого є відповідач-1) на власний розсуд обрав валюту стягнення заборгованості у гривні, а тому суд при прийнятті рішення у справі №753/6428/14 не змінював валюту зобов`язання. Також не обгрунтованим є посилання відповідача-1 на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №373/2054/16, оскільки обставини даної справи відрізняються від обставин справи №373/2054/16. Окрім того, в повідомленнях-вимогах відповідача-1 від 12.02.2020 та від 23.03.2020 №1369912 не вказано жодної інформації про вартість майна, за якою мало відбуватися зарахування вимог, з урахуванням того, що ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватись з власником майна. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 31.07.2020 у справі №607/11516/18. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» ). Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. За змістом ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді (ч. 4 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У частинах другій та восьмій статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами); 3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації; 4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). У разі подання документа, зазначеного в абзаці першому або четвертому підпункту 2 цього пункту, державна реєстрація проводиться після спливу тридцятиденного строку з моменту отримання адресатом вимоги, зазначеної у підпункті 1 цього пункту, якщо у такій вимозі не зазначений більш тривалий строк. На державного реєстратора під час вчинення спірної реєстраційної дії законом було покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 61 вищевказаного Порядку, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. Такий обов`язок покладено на державного реєстратора частиною третьою статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 01.07.2021 у справі №766/7991/17, у постановах від 11.09.2019 та від 16.12.2020 у справі №755/7423/17. Відповідно до п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Таким чином суд приходить до виснову що позовна вимога позивача щодо скасування рішення державного реєстратора від 30.04.2020 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з відновленням запису про право власності позивача на квартиру [ADDRESS] є належним способом захисту порушених прав позивача, а тому підлягає задоволенню, оскільки ґрунтується на вимогах Закону. Щодо позовної вимоги позивача про скасування рішення відповідача-2 від 30.04.2020 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо перенесення із запису 35363924 відомостей про іпотеку, що була зареєстрована 15.06.2005, де іпотекодержателем зазначено ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» слід зазначити наступне. Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21.09.2020, - 30.04.2020 відповідач-2 прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 52111318 від 30.04.2020, яким перенесено із запису: 35363924 відомості про іпотеку, що були зареєстровані 15.06.2005 іпотекодержателем зазначено ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» (номер запису: 36381840). Однак, як зазначає позивач, що також було підтверджено відповідачем-1 під час судового розгляду, право вимоги за кредитним договором №41/10-П від 26.04.2005 та забезпеченням за договором іпотеки від 26.04.2005 новому кредитору ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» не відступались. Окрім того, у матеріалах справи наявна довідка видана АТ «Сведбанк» від 21.04.2011 №614, з якої вбачається, що станом на 21.04.2011 заборгованість перед відділенням №10 АТ «Сведбанк», за кредитним договором, складеним з [PERSON] №41/10-П від 26.04.2005 погашена у повному обсязі. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За таких умов, суд доходить до висновку, що у відповідача-2 не було правових підстав для прийняття рішення від 30.04.2020 щодо перенесення відомостей про предмет іпотеки та зазначенням нового іпотекодержателя відповідача-1. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. Щодо вимог позивача щодо стягнення на свою користь з відповідачів витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Разом з тим, ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначає, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 16 вересня 2020 року між Адвокатським бюро «Лев» та [PERSON] було укладено Договір №16/09 про надання правової допомоги (надалі - Договір). Згідно з п.1.1 Договору за цим Договором АБ «Лев» приймає на себе зобов`язання надати правову допомогу Замовнику, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити її вартість на умовах та в строки, що передбачені умовами цього Договору. Відповідно до п.1.2 Договору правова допомога, що надається пов`язана із захистом прав та інтересів Замовника щодо правовідносин які виникли між Замовником та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» (та/або іншими фізичними та/або юридичними особами), та включає в себе наступний обсяг правової допомоги: 1.2.1. Консультації, як усні так і письмові, висновки, довідки з правових питань щодо правовідносин відносно належного Замовнику нерухомого майна; 1.2.2. Аналіз судової практики щодо скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, щодо стягнення компенсації вартості іпотечного майна, щодо витребування майна з чужого незаконного володіння тощо; 1.2.3. Складання та подання позову до суду; 1.2.4. Складання та подання до суду заяви (клопотання) про забезпечення позову Замовника щодо накладення арешту на нерухоме майно; 1.2.5. Отримання інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сплату за отримані довідки; 1.2.6. Представлення та захист інтересів та прав Замовника в усіх судах України, правоохоронних органах, в органах прокуратури, Служби безпеки України, в органах державних та приватних виконавчих служб, перед юридичними та фізичними особами, як представник (захисник) позивача, відповідача, третьої особи, заявника, скаржника, потерпілого, підсудного, стягувача, боржника, обвинуваченого, свідка, цивільного позивача, цивільного відповідача зі всіма правами та повноваженнями (без обмежень), що надані Цивільним процесуальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України, Законом України «Про виконавче провадження» та іншими нормативно-правовими актами України при наданні правової допомоги передбаченої в п.1.2. цього Договору; 1.2.7. Складання, підписання та подання до суду клопотань, заяв, відзивів, відповідей на відзив, заперечень, пояснень та інших документів, що будуть необхідні для захисту прав та інтересів Замовника; 1.2.8. Складання, підписання, засвідчення та подання (отримання) до інших органів (від інших органів) та організацій, фізичних осіб інших заяв, звернень, адвокатських запитів, скарг, клопотань, відповідей, листів, повідомлень, рішень судів і таке інше (а також копій таких документів) з метою захисту прав та інтересів Замовника. Окрім того, відповідно до п.1 Додатку №1 від 16.09.2020 до Договору загальний розмір гонорару за надання правової допомоги (витрати на професійну правничу допомогу) щодо скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та інших похідних вимог по квартирі [ADDRESS] та який передбачений в п.1.2. Договору становить 10500 (десять тисяч п`ятсот) грн., що є 15 год. надання правових послуг, з розрахунку вартості 1 год. - 700 грн. Пунктом 2 Додатку №1 сторони погодили наступний обсяг та час надання правової допомоги: а) усні консультації з правових питань щодо скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та інших похідних вимог по квартирі - 0,5 год.; б) аналіз судової практики щодо скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, щодо стягнення компенсації вартості іпотечного майна, щодо витребування майна з чужого незаконного володіння тощо - 1 год.; в) складання та подання позову до Дарницького районного суду м. Києва щодо скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у відповідності до вимог чинного законодавства України - 7 год.; г) складання та подання до Дарницького районного суду м. Києва заяви (клопотання) про забезпечення позову Замовника щодо накладення арешту на квартиру - 4 год.; д) отримання інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна, сплату за отримані довідки - 0,5 год.; е) участь у судових засіданнях, представлення та захист інтересів та прав Замовника у Дарницькому районному суді м. Києва, як представник позивача зі всіма правами та повноваженнями (без обмежень), що надані Цивільним процесуальним кодексом України при наданні правової допомоги передбаченої в п.1.2. цього Договору - 1 год.; є) складання, підписання та подання до суду клопотань, заяв, відповідей на відзив, заперечень, пояснень та інших документів, з метою захисту прав та інтересів Замовника - 1 год. Відповідно до п. 4 Додатку №1 сторони погодили, що вартість правової допомоги, що визначена в п.1 цього Додатку сплачується Замовником на розрахунковий рахунок Виконавця впродовж 10-ти днів з моменту підписання Договору. 17 вересня 2020 року позивач сплатила на рахунок АБ «Лев» 10 500,00 грн., що підтверджується копією квитанції від 17.09.2020 №0.0.1839224286.1. 24 грудня 2021 року між АБ «Лев» та [PERSON] було підписано Акт здачі-прийняття правової допомоги згідно з яким АБ «Лев» на виконання умов договору та Додатку №1 від 16.09.2020 надав правову допомогу в обсязі передбачену договором та цим актом, а Замовник прийняв правову допомогу в повному обсязі та сплатив її вартість. Вартість правової допомоги склала 10500 грн. (п. 3 Акту). При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» v. Ukraine» («Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України) від 23 січня 2014 року в § 268 зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим, вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. На підставі вищевикладеного, враховуючи характер виконаної представником позивача роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, часом витраченим адвокатом на виконання робіт (згідно з п.2 Додатку №1 від 16.09.2020), суд вважає за необхідне стягнути розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 500,00 грн. з відповідача-1 на користь позивача. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовні вимоги задоволені в повному обсязі, тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 102,00 грн.

Outcome: approved