Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-31 00:00:00

В жовтні 2019 року до суду звернувся позивач з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому ставить питання про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором у сумі 109723 грн. 02 коп. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що між Акціонерним банком «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2233/47-321/04 від 12.07.2012, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 234535 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,8 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, а за простроченою заборгованістю в розмірі 21,8% річних, з кінцевим терміном повернення до 11.07.2022. Відповідно до умов договору [PERSON] повинен був щомісяця, починаючи з місяця отримання кредиту, частково погашати суму зобов`язання згідно графіку погашення кредиту. Крім того, з метою забезпечення повернення кредиту між Акціонерним банком «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 2233/47П-321/04 від 12.07.2012, відповідно до якого [PERSON] взяла на себе на добровільних засадах зобов`язання перед позивачем відповідати в повному обсязі по зобов`язанням [PERSON] , які виникають з умов кредитного договору. Відповідач [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, відповідно до цього Банк нарахував заборгованість за кредитом у сумі 96237 грн. 99 коп., заборгованість по процентам в період часу з 01.07.2014 по 30.04.2015 в сумі 13485 грн. 03 коп. 26.01.2022 позивач змінив позовні вимоги у зв`язку з тим, що відповідачі продовжують невиконання своїх зобов`язань за договором, так станом на 11.01.2022 заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 218003,44 грн., в тому числі: заборгованість по кредиту строкова 24822,12 грн., заборгованість по кредиту прострочена 71415,87 грн., заборгованість по процентах поточна 494,02 грн., заборгованість по процентах прострочена 121271,43 грн. У зв`язку з чим просив стягнути солідарно з боржників заборгованість за кредитним договором станом на 11.01.2022 у сумі 218003,44 грн. та судові витрати пов`язані з оплатою судового збору. Заочним рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 26.12.2019 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до [PERSON] , [PERSON] задоволені повністю, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитом у сумі 96237 грн. 99 коп., заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період часу з 01.07.2014 по 30.04.2015 у розмірі 13485 грн. 03 коп. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 14.12.2021 заочне рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 26.12.2019 року по цивільній справі № 225/6825/19 за позовною заявою Публічного акціонерного\~товариства акціонерний\~банк «Укргазбанк»\~до [PERSON] ,\~ [PERSON] про\~стягнення боргу\~за кредитним\~договором скасовано, справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, зазначив, що письмова вимога щодо дострокового повернення кредиту боржникам не направлялась, оскільки відомою адресою місця проживання останніх була адреса, яка зазначена в договорі та яка знаходиться на тимчасово окупованій території. В порушення вимог кредитного договору боржник не повідомив банк про зміну місця свого проживання. Крім того вважає, що звернення до суду з позовом є різновидом вимоги щодо дострокового повернення кредиту. Що стосується тверджень відповідача [PERSON] про переплати кредиту, представник позивача зазначив, що всі переплати були враховані і вказані суми переплат йшли на погашення тіла кредиту, як передбачено умовами кредитного договору. Зазначене підтверджується детальним розрахунком заборгованості. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву з проханням розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву з проханням розглянути справу без її участі, проти позову заперечує з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву, просила застосувати строк позовної давності. Відповідачем [PERSON] наданий відзив на позовну заяву з якого вбачається, що з позовними вимогами вона не згодна повністю, вважає, що позивачем не вірно визначена сума заборгованості за кредитним договором, оскільки не враховані суми переплат за кредитним договором. Крім того позивачем не направлялася вимога про порушення зобов`язань за кредитним договором. При цьому заборгованість визначена станом на 03.09.2019, але договір діє до 11.07.2022. Також просить застосувати строк позовної давності, оскільки останній платіж був здійснений 08.07.2014, тому позивач звертаючись до суду з позовом пропустив трирічний строк позовної давності та не врахував суми переплат за кредитним договором. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються\~Цивільним кодексом України. Відповідно до частини першої\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 12.07.2012 між Акціонерним банком «Укргазбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2233/47-321/04 за умовами якого, останній отримав кредит у сумі 234535 грн. на придбання житлової нерухомості зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,8 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, а за простроченою заборгованістю в розмірі 21,8% річних, з кінцевим терміном повернення до 11.07.2022. Згідно з п. 3.1. Кредитного договору позичальник здійснює погашення кредиту у відповідності з графіком, встановленим у Додатку 2 до цього Договору, та сплату процентів за користування кредитними коштами шляхом сплати рівних один одному платежів у розмірі 4060,00 грн. (крім першого та останнього платежів) щомісячно з 1-го по 10-е число кожного місяця шляхом внесення коштів на рахунок банку в Касі банку або шляхом безготівкового перерахування. У відповідності до п. 3.5 Договору Банк самостійно розподіляє кошти з Рахунку кредиту у день їх зарахування, що надійшли як періодичний платіж на погашення кредиту та сплату процентів за користування кредитними коштами. Згідно п. 3.5.1 Договору, якщо сума зарахованих на рахунок кредиту коштів перевищує розмір періодичного платежу, такі кошти у повній сумі направляються на погашення кредиту у день їх зарахування на рахунок кредиту. При цьому розмір наступного періодичного платежу залишається без змін. Згідно п. 4.2.4 Договору банк має право вимагати дострокового повного виконання позичальником своїх зобов`язань по цьому договору, включаючи повернення всієї суми кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, комісій та штрафних санкцій, в тому числі у разі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань за кредитним договором (з прострочення їх виконання більше ніж на один банківський день). За умовами, визначеними в п. 4.3.1 Договору позичальник зобов`язується використати кредитні кошти на цілі, визначені в Договорі, а також повернути банку отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитними коштами у повному обсязі, у строки та у порядку згідно цього Договору. В забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 2233/47-321/04 від 12.07.2012, між Акціонерним банком «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 2233/47П-321/04 від 12.07.2012, відповідно до якого [PERSON] взяла на себе на добровільних засадах зобов`язання перед позивачем відповідати в повному обсязі по зобов`язанням [PERSON] , які виникають з умов кредитного договору. Згідно з п. 1.2 Договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань за кредитним договором. За змістом п. 1.4 Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і Позичальник - за повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами, комісії, неустойки, можливих штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, передбачених кредитним договором. Пунктами 5.1, 5.2 договору поруки визначено, що порука діє до припинення забезпеченого ним зобов`язання позичальника за кредитним договором. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк виконання зобов`язання не зазначений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення цього договору. У відповідності до ст.ст.\~525,\~526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~зазначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Згідно із частиною другою\~статті 1049 ЦК України\~якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до\~статті 536 ЦК України\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом встановлено, що банк виконав свої договірні зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти, що також підтверджується випискою з рахунку відповідача, при цьому відповідач не виконав належним чином зобов`язання за кредитним договором та не повернув кредитні кошти у визначені в Додатку №1 до кредитного договору строки. Згідно наданого ПАТ АБ «Укргазбанк» розрахунку заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом станом на 11.01.2022 становить 218003,44 грн., в тому числі: заборгованість по кредиту строкова 24822,12 грн., заборгованість по кредиту прострочена 71415,87 грн., заборгованість по процентах поточна 494,02 грн., заборгованість по процентах прострочена 121271,43 грн. В той же час, у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження\~№ 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору\~в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Таким чином,\~звертаючись 15.10.2019 до суду з цим позовом про дострокове стягнення заборгованості з боржників, банк використав право\~вимагати дострокове повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. З розрахунку заборгованості, складеного позивачем та доданого до позовної заяви, вбачається, що на час звернення до суду сума основної заборгованості по кредиту складала - 96237 грн. 99 коп., заборгованість по процентам в період часу з 01.07.2014 по 30.04.2015 в сумі 13485 грн. 03 коп. 26.01.2022 позивач змінив позовні вимоги у зв`язку з тим, що відповідачі продовжують невиконання своїх зобов`язань за договором. Так, станом на 11.01.2022 заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 218003,44 грн., в тому числі: заборгованість по кредиту строкова 24822,12 грн., заборгованість по кредиту прострочена 71415,87 грн., заборгованість по процентах поточна 494,02 грн., заборгованість по процентах прострочена 121271,43 грн. Разом з тим, після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється (Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження\~№ 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження №\~14-318цс18). З наведеного вбачається, що подаючи заяву про збільшення позовних вимог, позивач неправомірно збільшив розмір заборгованості за відсотками за користування кредитом. З огляд на вказане, відсотки нараховані після зміни строку кредитування (звернення до суду) з 15.10.2019 по січень 2022 у сумі 34805,94 грн.(1347,33х25 місяців +499,02 (січень 2022)+673,67 (жовтень 2019) не підлягають стягненню. При цьому, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідачем [PERSON] , до якої пред`явлена солідарна вимога про стягнення боргу було заявлено клопотання про застосування позовної давності до вимог позивача. При цьому Верховний Суд наголошує на тому, що у випадку, коли до відповідачів, пов`язаних солідарним обов`язком, пред`явлена солідарна вимога і один із них обґрунтовано заявив суду про застосування позовної давності, то така процесуальна дія має наслідки, передбачені ЦК України, і для інших солідарних боржників (близька за змістом позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 03.06.2020 у справі № 760/15529/16-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 536/1841/15-ц. Так, початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Якщо договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Згідно з п. 3.1. Кредитного договору позичальник здійснює погашення кредиту у відповідності з графіком, встановленим у Додатку 2 до цього Договору, та сплату процентів за користування кредитними коштами шляхом сплати рівних один одному платежів у розмірі 4060,00 грн. (крім першого та останнього платежів) щомісячно з 1-го по 10-е число кожного місяця шляхом внесення коштів на рахунок банку в Касі банку або шляхом безготівкового перерахування. Таким чином, оскільки останній платіж був здійснений 04.07.2014, строк наступного платежу з 1-10 серпня 2014, розрахунок починається з місяця, в якому не сплачений щомісячний платіж, при цьому банк звернувся до суду з позовом 15.10.2019, тому з [PERSON] не підлягають стягненню прострочені чергові платежі за зобов`язаннями, які виникли за період з 11.08.2014 -15.10.2016, у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Як вбачається з розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором, прострочене тіло кредиту виникло 11.03.2020, а прострочені відсотки - з серпня 2014, отже за період з 11.08.2014 по 15.10.2016 прострочених чергових платежів за тілом кредиту не було, оскільки погашення тіла кредиту в цей період здійснювалося банком за рахунок переплат [PERSON] за кредитним договором. Таким чином не підлягають стягненню тільки заборгованість за нараховані відстотки за період 11.08.2014 -15.10.2016, а саме у сумі 36377,91 грн. ( 1347,33*27місяців ). Враховуючи розрахунок, доданий позивачем до позовної заяви, суд приходить до висновку, що підлягають стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 96237,99 грн., та за відсотками - 50581,60 грн., які виникли за період з 16.10.2016 по 15.10.2019. Що стосується вимог про стягнення боргу з відповідача [PERSON] суд виходить з того, що пунктами 1.1 та 1.2 Договору поруки, укладеного між Акціонерним банком «Укргазбанк» та [PERSON] в забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 2233/47-321/04 від 12.07.2012, передбачено, що поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору та несе солідарну відповідальність за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору. Відповідно до\~ст. 553 ЦК України\~передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ч. 1\~ст. 543 ЦК України\~визначено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом так і від будь-кого з них окремо. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга\~статті 554 ЦК України). Статтею 554\~ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно із частиною 4\~статті 559 ЦК України\~порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений, або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки. Відповідно до частини 4\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до частини 1\~статті 251 ЦК України\~строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша\~статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга\~статті 252 ЦК України). При розгляді справи № 523/8249/14-ц, провадження № 14-70 цс 19 Велика Палата Верховного Суду 19 червня 2019 року зробила висновок про те, що умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні\~статті 251 ЦК України. Тому має застосовуватися припис частини четвертої\~статті 559 цього\~кодексу\~у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 24 вересня 2014 року у справі № 6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц, а також висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у пункті 60 постанови від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11). Строк, передбачений частиною четвертою\~статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15). Позивач реалізував право на пред`явлення вимоги до поручителів шляхом подання позову до суду. Сторони кредитного договору встановили, що основне зобов`язання позичальник виконує шляхом виконання окремих зобов`язань з внесення щомісячних платежів за цим договором згідно з додатком № 1 до нього. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою\~статті 254 ЦК України\~спливає у відповідне число останнього місяця строку. Отже, передбачений частиною четвертою\~статті 559 ЦК України\~у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, строк пред`явлення кредитором вимог до поручителів про повернення заборгованості за платежами, які позичальник був зобов`язаний згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Тому Велика Палата Верховного Суду вважає, що за змістом частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~у зазначеній редакції порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги у зв`язку з припиненням поруки за відповідною частиною основного зобов`язання. При розгляді справи № 405/8285/15, провадження № 61-8960св20 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 06 жовтня 2021 року зазначив, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року в справі №202/781/14-ц (провадження № 14-356цс19) міститься висновок про те, що «припис, викладений у реченні другому частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~про припинення поруки застосовується, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 60), від 10 квітня 2019 року у справі № 604/156/14-ц, від 19 червня 2019 року у справі №523/8249/14-ц (пункт 71), від 03 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11 (пункт 58), від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (пункт 35)). Зазначений шестимісячний строк є преклюзивним, тобто його сплив є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові до поручителя. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника. Однак і в такому разі кредитор може звернутися із зазначеною вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 61)). З відповідним позовом про стягнення кредитної заборгованості з поручителів кредитор може звернутися протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним права, передбаченого частиною другою\~статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем) (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 64) та від 27 березня 2019 року у справі №200/15135/14-ц). За змістом частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги у зв`язку з припиненням поруки за відповідною частиною основного зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12, від 20 червня 2018 року у справі № 758/6863/14-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (пункт 84), від 27 березня 2019 року у справі №200/15135/14-ц). Тобто встановлений у частині четвертій\~статті 559 ЦК України\~у відповідній редакції шестимісячний строк слід обчислювати за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення, що є датою виконання основного зобов`язання. Так, пунктами 5.1, 5.2 договору поруки визначено, що порука діє до припинення забезпеченого ним зобов`язання позичальника за кредитним договором. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя. Отже договором встановлено строк припинення поруки у розумінні\~статті 251 ЦК України\~в три роки, який є преклюзивним. Тож, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником терміну внесення кожного щомісячного чергового платежу. З урахуванням вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, у разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу кредитодавець до спливу визначеного договором строку (терміну) кредитування (тут 11.07.2022) вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах обумовлених строків щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах визначеного сторонами в п. 5.2 договору поруки граничного трирічного строку. А відтак, обчислення строку дії поруки за його умовами в п. 5.2. (граничний термін 3 роки) щодо кожного чергового платежу починається з моменту порушення терміну внесення кожного простроченого платежу, зокрема: щодо платежу за серпень 2014 строк внесення цього платежу сплив 11.08.2014 (п. 3.1. кредитного договору) і, аналогічно по подальших чергових платежах. Позивач звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором 15.10.2019. У зв`язку з цим, порука в часовому обсязі - трирічний строк до моменту звернення позивача до суду із даними позовом, з урахуванням п. 5.2 договору поруки, не припинена. В той же час, оскільки за умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу частинами (щомісячними платежами) та встановлено самостійну відповідальність останнього за невиконання цього обов`язку, то порука [PERSON] припиняється щодо заборгованості по кожному черговому платежу, який виник більше як за три роки з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Останній платіж позичальником був здійснений 04.07.2014, наступний черговий платіж повинен бути здійснений з 1-10 серпня 2014, банк звернувся з позовом до суду 15.10.2019, тому з поручителя не підлягають стягненню прострочені чергові платежі за зобов`язаннями, які виникли за період з 11.08.2014 -15.10.2016. Оскільки за період з 11.08.2014 по 15.10.2016 прострочених чергових платежів за тілом кредиту не було, тому не підлягають стягненню за цей період тільки заборгованість за відсотками - 36377,91 грн. ( 1347,33*27місяців ), оскільки вказана заборгованість виникла поза межами трирічного строку, встановленого договором поруки для звернення кредитора до поручителя з вимогою виконати зобов`язання за кожним черговим платежем. Разом з тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу трирічного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів. Іншими словами: порука [PERSON] відносно зобов`язання в частині платежів за період після 15.10.2016 і до моменту зведення банком 11.01.2022 сумарного розрахунку заборгованості не припинилась на підставі умов в п. 5.2. договору і положень ч. 4 ст. 559 ЦК України. Стосовно доводів відповідача [PERSON] про неправильність розрахунку заборгованості з урахуванням сплачених коштів, суд вважає зазначити наступне. Згідно виписки по рахунку [PERSON] , розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що суми переплат йшли на погашення тіла кредиту, при цьому прострочення за тілом кредиту з урахуванням переплат відбулося лише у березні 2020, а за процентами з серпня 2014. Крім того варто зауважити, що згідно додатку до кредитного договору №2 Графік зменшення заборгованості за кредитом, плановий максимальний залишок по кредиту має становити станом на березень 2020 94455,13 грн., а згідно розрахунку заборгованості залишок по кредиту станом на 11.01.2022 складає 96237,99 грн. За таких обставин, твердження відповідача [PERSON] , що сума заборгованості є невірною, оскільки до неї не включені суми переплат, не заслуговує уваги, оскільки сплачені відповідачем [PERSON] кошти були у відповідності до умов кредитного договору (п. 3.5.1) розподілені банком для сплати за тілом кредиту. Тому суд приходить до висновку, що розрахунок заборгованості, наданий банком, здійснений вірно. Доводи відповідача [PERSON] щодо не направлення їй та позичальнику письмової вимоги щодо повернення кредиту не заслуговують на увагу, оскільки звернення до суду є одним з видів такої вимоги, при цьому позивачу не було повідомлено відповідачами про зміну місця їх проживання (реєстрації або перебування), як того вимагають умови договору кредитування (п.4.3.3), а оскільки останнє відоме позивачу місце проживання відповідачів є тимчасово окупована територія, то зазначене є неможливим. З огляду на вказане, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial