Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-20 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Києва звернувся позивач [PERSON] з позовом до [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування Малодівицької об`єднаної територіальної громади Прилуцького району Чернігівської області, Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. Згідно заявлених вимог, позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Вимоги позову обґрунтовані тим, що сторони не перебували в зареєстрованому шлюбі, однак мають трьох спільних малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що діти проживають разом із ним та його матір?ю - [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS] , та перебувають повністю на утриманні позивача, відповідач з ними не проживає та участі у вихованні спільних дітей не приймає. Судовим наказом Прилуцького міськрайонного суду від 10 вересня 2018 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь позивача на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення старшою повноліття. Відповідач присуджені аліменти не сплачує, що призвело до заборгованості зі сплати аліментів, яка станом на квітень 2021 року складає 265 511,21 грн. Позивач вважає, що у житловому будинку, де проживають діти, створені всі належні умови для їх проживання та навчання, [PERSON] самоусунулася від виконання материнських обов`язків по відношенню до малолітніх дітей. Також позивач зазначає, що відповідач є працездатною за віком, не є інвалідом, не має на утриманні інших осіб, що свідчить про її свідоме ухилення від матеріальних витрат, необхідних для забезпечення життєдіяльності дітей, з дня винесення судового наказу не здійснила жодного щомісячного аліментного платежу, не реалізує своїх прав щодо участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, не дбає про їх фізичний та розумовий розвиток, не цікавиться їх оточенням, не надає ні матеріальної, ні моральної допомоги, не цікавиться їх життям та здоров`ям, що, на думку позивача, свідчать про системне та тривале ухилення від виконання власних батьківських обов`язків, що з огляду на вимоги ст.164 СК України, є беззаперечними підставами для позбавлення її батьківських прав. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 серпня 2021 року відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Зобов`язано Орган опіки та піклування Малодівицької об`єднаної територіальної громади Прилуцького району Чернігівської області та Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, відповідно до вимог ст. 19 Сімейного кодексу України, надати письмовий висновок щодо розв`язання спору. (а.с.24-26) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 18 травня 2022 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с.98-99) Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Зарічна Л.А. направила на адресу суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. (а.с.120-121) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, була повідомленена про день, час та місце розгляду справи належним чином - за зареєстрованим місцем проживання, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву, заяв чи клопотань до суду не подав. Представник Служби у справах дітей Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без участі представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. (а.с.54) Представник Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без участі представника органу опіки та піклування та Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та прийняти рішення в найкращих інтересах дітей. (а.с.90) Як визначено ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За викладених обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі в судовому засіданні учасників справи та, за згодою позивача, ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що за даними наявних у матеріалах справи свідоцтв про народження, батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , є позивач [PERSON] та відповідач - [PERSON] (а.с.5-6). 08 липня 2021 року комісією Служби у справах дітей Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області було проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , за результатами якого складено Акти обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , згідно яких за вказаною адресою проживають діти сторін, їх батько - [PERSON] та бабуся - [PERSON] . За змістом Актів, діти забезпечені одягом та взуттям, всі речі в належному санітарно-гігієнічному стані, на час проведення обстеження наявна свіжоприготована їжа, є запаси продуктів харчування, санітарний стан житлового приміщення - задовільний, в кімнатах чисто та прибрано. Діти мають ліжка для сну, місце для підготовки домашніх завдань, шафу для одягу і особистих речей, іграшки, засобами гігієни забезпечені. Вихованням та утриманням дітей в основному займається бабуся, яка створила дітям належні умови проживання. Мати дітей тривалий час з дітьми не проживає, не цікавиться їх життям, матеріально не утримує, не телефонує. Батько дітей проживає з ними періодично, час від часу допомагає матеріально, телефонує дітям. (а.с.8-10) Як убачається з довідок, виданих 15 липня 2021 року Малодівицькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, [PERSON] навчається у вказаній школі в 4 класі, [PERSON] - в 3 класі, [PERSON] - у 1 класі. (а.с.6-зворот - 7) В характеристиці за №82 від 15 липня 2021 року, наданій директором Малодівицькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, [PERSON] , [INFO] , відображено, що він навчається у школі з першого класу, вихованням Івана займається бабуся, яка приділяє належну увагу вихованню онука, цікавиться його перебуванням у школі, підтримує зв`язок із класоводом. Батьки навчанням дитини не цікавляться. (а.с.11). В характеристиці за №83 від 15 липня 2021 року, наданій директором Малодівицькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, [PERSON] , [INFO] , відображено, що вона навчається у школі з першого класу, вихованням [PERSON] займається бабуся, яка приділяє належну увагу вихованню онуки, цікавиться її перебуванням у школі, підтримує зв`язок із класоводом. Батьки навчанням дитини не цікавляться. (а.с.11-зворот). В характеристиці за №84 від 15 липня 2021 року, наданій директором Малодівицькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської, [PERSON] , [INFO] , відображено, що він навчається у школі з першого класу, вихованням [PERSON] займається бабуся, яка приділяє належну увагу вихованню онука, цікавиться його перебуванням у школі, підтримує зв`язок із класоводом. Батьки навчанням дитини не цікавляться. (а.с.12). Як убачається з матеріалів справи, на виконанні Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебуває судовий наказ №742/2202/18, виданий 18 вересня 2018 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі Ѕ частини доходу, щомісячно, починаючи з 09 липня 2018 року до повноліття старшої дитини. Загальний розмір заборгованості станом на 01 квітня 2021 року складає 265511,21 грн. (а.с.13, 14) При цьому з розрахунку заборгованості убачається, що відповідачем за весь час жодного разу не здійснено сплати аліментів. Згідно висновку Служби у справах дітей Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області №66 від 12 жовтня 2021 року, затвердженого рішенням Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області від 11 листопада 2021 року №265, встановлено, що у квітні 2017 року [PERSON] залишила сім`ю та повідомила, що не має наміру повертатися, оскільки діти знаходяться в безпеці з батьком та бабусею. В липні 2017 року [PERSON] погодилась на встановлення батьківства біологічним батьком дітей, [PERSON] .. З моменту фактичного припинення спільного проживання мати перестала цікавитись дітьми, не виявляла бажання займатися вихованням та не надавала матеріальної допомоги в добровільному порядку. Діти не отримують від матері жодних подарунків ні на день народження ні на інші свята. З телефонної розмови з батьком дітей встановлено, що з квітня 2017 року діти перебувають на утриманні батька та бабусі, мати з ними не бачиться, не цікавиться та не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, про стан здоров`я, не відвідує дітей вдома, взагалі не спілкується з дітьми. Також мати самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, хоча, їй жодних перешкод у побаченні з дітьми ніхто не чинив. Зі слів вихователів та класоводів, мати не цікавилась навчанням дітей. Враховуючи наведене, служба вважає за доцільне позбавити громадянку [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до сина - [PERSON] , [INFO] , дочки - [PERSON] , [INFO] , сина - [PERSON] , [INFO] . (а.с.50, 60-62) Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація 09 грудня 2021 року також надала висновок органу опіки та піклування (протокол засідання комісії №27 від 08 грудня 2021 року) про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . (а.с.91-92) Предметом судового розгляду у цій справі є обставини щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітніх дітей. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. В силу статті 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно частин 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. За приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). За правилами, визначеними статтею 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно позовної заяви, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав з підстав, визначених п.2 ч.1 ст. 164 СК України, а саме, - ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини. Згідно роз`яснень, викладених у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року (далі - Постанова), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Системний аналіз зазначених вище норм сімейного права дає підстави вважати, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При цьому, врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі «Савіни проти України» зазначається: «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.» У даній ситуації судом враховано, що держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Частинами 2 та 4 ст. 155 СК України визначено, щобатьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтями 12-15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). Частиною 2 ст.171 СК України також передбачено, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Враховуючи викладене, з метою збереження життя, здоров`я та безпеки дітей, судом вирішено не проводити в судовому засіданні опитування малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , по суті спору. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи наявні у матеріалах справи письмові докази, приймаючи до уваги викладені в позовній заяві доводи,

Outcome: approved