Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

14.02.2022 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 5 500 грн щомісячно починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що сторони з 29.08.2017 перебували у шлюбі. Від шлюбу мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22.10.2021 шлюб було розірвано. Діти залишились проживати разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Відповідач добровільно не приймає участі в матеріальному утриманні спільних дітей. Згоди щодо утримання та виховання дітей між сторонами не досягнуто. Ухвалою суду від 23.05.2022 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №756/2090/22, визначено, що справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач та її представник [PERSON] , подали до суду заяву з проханням проводити розгляд справи без їх участі, вимоги позову підтримали, просили задовольнити. Відповідач подав до суду відзив з проханням проводити розгляд справи без його участі, вимоги позову визнає в частині стягнення аліментів в розмірі 5 500 грн та вважає, що саме такий розмір аліментів на утримання дітей є необхідним та достатнім для їх розвитку та такими, що відповідає пропорційності, розумності. Однак має заперечення щодо фактичних обставин справи, які викладені позивачем у позовній заяві, вважає їх такими, що не відповідають дійсності, оскільки завжди опікувався дітьми, сумлінно виконував свої батьківські обов`язки, однак після розірвання шлюбу позивач позбавляє можливості виконувати свої батьківські обов`язки щодо виховання та забезпечення дітей. 29.06.2022 представник позивача [PERSON] подала через канцелярію відповідь на відзив та пояснила, що відповідач в своєму відзиві вказує на те що, він жодним чином не ухилявся від сплати аліментів на дітей, а навпаки піклувався про них, але жодного доказу, які б свідчили про його фінансове забезпечення та про піклування про дітей відповідач суду не надав. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, а тому суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем у справі. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. Сторони з 29.08.2017 перебували у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22.10.2021 у справі №756/14709/21 ухвалено шлюб між сторонами розірвати (а.с. 15-16). Сторони від шлюбу мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1291 (а.с. 5) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] , виданим Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №1873 (а.с. 6). Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1959 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року та ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до роз`яснень пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частини другої статті 182 СК України. Відповідач є працездатним, інших дітей не має, інших стягнень на утримання інших непрацездатних осіб також не має, доказів протилежного суду не надано. Крім того, відповідач погодився сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених статтею 188 СК України, не встановлено. Аліменти повинні бути стягнуті у твердій грошовій сумі, тобто у спосіб, обраний позивачем. Враховуючи викладене вище, враховуючи обставини, що зазначені позивачем і визнані відповідачем, суд приходить до висновку, що присудження аліментів у розмірі 5 500 грн відповідає інтересам дітей і не порушує права кожної із сторін. Таким чином, позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття (ч. 3 ст. 183 СК України). З урахуванням вказаних норм аліменти підлягають стягненню з 11.02.2022 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. За змістом пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved