Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-10 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просив стягнути з відповідача на користь позивача суму витрат, які необхідно понести для відновлення транспортного засобу у розмірі 121 771, 00 грн. та витрати на послуги судового експерта у розмірі 3 500, 00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.02.2020 о 09 год. 00 хв. в м. Києві по вул. Велика Житомирська відбулась ДТП за участю автомобіля «Toyota», д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача та мотоцикла «Harley-Davidson», д.н.з. [NUMBER] , що належить позивачу, внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідача визнано винною у вчиненні вказаної ДТП. Внаслідок вказаної ДТП позивачу завдано матеріальну шкоду, яка, відповідно до Звіту № 39/12/20 про оцінку матеріального збитку, зробленого на замовлення позивача, становить 143 573, 00 грн. Так позивач отримав від своєї страхової компанії страхову виплату у розмірі 21 801, 57 грн. Різницю у розмірі 121 771, 00 грн. позивач просить стягнути з відповідача, у зв`язку з чим звернувся до суду. В своєму відзиві відповідач просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Зазначила, що дійсно потрапила у ДТП з мотоциклом «Harley-Davidson», д.н.з. [NUMBER] , однак ДТП сталась 17.08.2020. Про ДТП, яка сталась 17.02.2020 відповідач не обізнана та не має до такої відношення. Також вказала, що позивачем не надано доказів понесених витрат на відновлюваний ремонт свого транспортного засобу у розмірі 143 573, 00 грн, не надано доказів того, що останній отримував будь-які виплати від свого Страховика. Позивач не звертався до Страховика відповідача, хоча її цивільно-правова відповідальність на момент ДТП застрахована у ПрАТ «ПЗУ Україна». Крім того, ліміт відповідальності для відшкодування шкоди потерпілим за заподіяну їх майну шкоду становить 130 000, 00 грн. Позивачем не надано доказів того, що він поніс витрати більші, ніж передбачено зазначеним лімітом. Посилалась на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати ВС від 04.07.2018, справа № 755/18006/15-ц, відповідно до якої покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Також відповідач ставить під сумнів вартість відновлюваного ремонту ТЗ позивача, визначену Звітом № 39/12/20 від 24.12.2020, оскільки вона відрізняється від наданого позивачем попереднього рахунку-фактури №0000002755 від 02.09.2020 офіційним дилером з продажу ТМ «Harley-Davidson», у якому повна вартість відновлюваних робіт становить 86 302, 97 грн., тобто на 57 270, 12 грн. менше, ніж визначено зазначеним вище Звітом. При цьому, позивачем не обґрунтоване таке збільшення розміру відновлюваних робіт. За таких обставин, відповідач вважає позовні вимоги не обґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. 13.01.2022 ухвалою суду по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та встановлено строки для надання заяв по суті справи. 24.06.2022 від відповідача надійшов відзив. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував. Суд, заслухавши сторону позивача та сторону відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов такого висновку. У судовому засіданні встановлено, що 17.08.2020 о 09 год. 00 хв. в м. Києві по вул. Велика Житомирська, відбулась ДТП за участю транспортного засобу «Toyota», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та мотоцикла «Harley-Davidson», д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві власності позивачу. Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 29.10.2020, залишеної у цій частині без змін постановою Київського апеляційного суду від 13.05.2021 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Крі того, постановою суду також встановлено, що транспортні засоби - учасники ДТП отримали механічні пошкодження. Згідно положень ч.6 ст.82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Так, згідно Рахунку-фактури № 0000002755 від 02.09.2020, наданого ТОВ «Американська легенда», який є офіційним дилером з продажу ТМ «Harley-Davidson», вартість ремонтних робіт, необхідних для відновлення пошкодженого транспортного засобу позивача становить 86 302, 97 грн. (разом з ПДВ). У подальшому позивач додатково замовив дослідження щодо оцінки завданого матеріального збитку його транспортному засобу. Відповідно до Звіту № 39/12/20 про оцінку матеріального збитку, завданого власнику внаслідок пошкодження колісного транспортного засобу від 24.12.2020, зробленого на замовлення позивача ФОП - суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , об`єкт оцінки - Harley-Davidson, д.н.з. [NUMBER] , власник [PERSON] , станом на 11.12.2020, вартість відновлюваного ремонту КТЗ (з ПДВ на замінні складові та матеріали) становить 143 573, 09 грн., вартість матеріального збитку (з ПДВ на замінні складові та матеріали) становить 60 897, 20 грн., вартість матеріального збитку (без ПДВ на замінні складові та матеріали) становить 51 147, 66 грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна», Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР.191965052, який був чинний станом на 17.08.2020. За Полісом страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майна становить 130 000, 00 грн. Позивач вказав, що його страховик частково виплатив йому страхове відшкодування, однак доказів здійснення такої виплати не надав. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, а також самого пояснень позивача у судовому засіданні, позивач до Страховика відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування не звертався. При цьому, на думку позивача, саме відповідач, як особа, винна в завданій матеріальній шкоді, повинен відшкодувати її позивачу. Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України). При цьому, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Положеннями статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до ст. 30 Закону України, «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно вимог п.п. 34.2, 34.3 ст. 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). При цьому, згідно п. 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідний правовий висновок зробив ВС в своїй постанові від 04.07.2018 по справі № 755/18006/15-ц. З врахуванням наведеного, в судовому засіданні встановлено, що на момент ДТП, яка сталась 17.08.2020 цивільно-правова відповідальність завдавача шкоди - відповідача на момент ДТП була застрахована у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на підставі договору страхування - Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР.191965052, сума страхової виплати на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну - 130 000, 00 грн. При цьому, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Разом з тим, позивачем не надано доказів того, що останній звертався до Страхової компанії відповідача з вимогою щодо виплати страхового відшкодування, не надано доказів відмови Страховика у здійсненні такої виплати в межах встановлених ліміту відповідальності страховика. Крім того, позивачем не доведено і того, що розмір шкоди, яку він просить стягнути з відповідача на свою користь, є різницею між фактичним розміром завданої позивачу шкоди і сумою страхового відшкодування, яке було йому виплачено. Зокрема, позивачем не надано доказів розміру виплаченого страхового відшкодування його Страховиком. Також суд критично ставиться і до доказів, які визначають розмір завданого збитку майну позивача, оскільки вартість відновлюваного ремонту ТЗ позивача, визначена Звітом № 39/12/20 від 24.12.2020, суттєво відрізняється від наданого позивачем попереднього рахунку-фактури №0000002755 від 02.09.2020 від офіційного дилера з продажу ТМ «Harley-Davidson», у якому повна вартість відновлюваних робіт становить 86 302, 97 грн., тобто на 57 270, 12 грн. менше, ніж визначено зазначеним Звітом. При цьому, позивач жодним чином не обґрунтовує таке збільшення розміру відновлюваних робіт. Відтак, оскільки в матеріалах справи наявні суперечливі докази щодо розміру завданого збитку майну позивача, суд до уваги вказані докази не бере. Враховуючи вище викладене, а також ту обставину, що покладення обов`язку відшкодувати шкоду в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Виходячи з наведеного та

Outcome: dismissed