Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав. У своїй позовній заяві просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивує тим, що з 09 серпня 2013 року сторони перебували у шлюбі. У грудні 2014 року щлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва. Вже після розірвання шлюбу, а саме [INFO] у сторін народився син - [PERSON] . Розпорядженням №256 від 14.04.2015 Подільською районною в місті Києві державною адміністрацією було надано дозвіл [PERSON] на присвоєння прізвища « [PERSON] » при реєстрації народження її малолітньої дитини чоловічої статі, яка народилася [INFO] . Малолітній син проживає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні, батько догляд за сином не здійснює, фінансово не забезпечує. На підставі викладеного, позивачка звернулася із відповідним позовом до суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 червня 2021 року матеріали цивільної справи було передано на розгляду судді Фроловій І.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2021 року позовні вимоги про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів було роз`єднано в окремі самостійні провадження. В межах справи №761/23596/21 залишено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 липня 2021 року позовну заяву було залишено без руху для усунення недоліків. 20 липня 2021 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 серпня 2021 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду. Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 липня 2022 року було закрито підготовче провадження у справі, призначено до розгляду справи по суті. Представник позивачки - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позов. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, часта місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позов. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Судом під час розгляду справи було встановлено наступні обставини. Судом встановлено, що 09 серпня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що Виконавчим комітетом Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області складено відповідний актовий запис № 6, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 19 вересня 2013 року. На підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року (справа №758/13373/14-ц) шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 22 квітня 2015 року. Згідно з копії Розпорядження №256 від 14.04.2015 «Про присвоєння прізвища « [PERSON] »» вбачається, що Подільською районною в місті Києві державною адміністрацією було надано дозвіл [PERSON] на присвоєння прізвища « [PERSON] » при реєстрації народження її малолітньої дитини чоловічої статі, яка народилася [INFO] . Відповідно до копії Витягу з протоколу засідання органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації №9 від 14.05.2015 року вбачається, що [PERSON] було дозволено зареєструвати її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] без згоди батька - [PERSON] . З відповіді управління освіти Голосіївської районної в місіт Києві державної адміністрації, заклад дошкільної освіти №739 вбачається, що під час відвідування закладу дошкільної освіти №739 [PERSON] опікувалась лише мама - [PERSON] . Батька дитини ні дирекція закладу дошкільної освіти, ні вихователі не бачили. З Довідки клубу районного розвитку «Зернятко» №1106/21-1 від 11.06.2021 вбачається, що під час відвідування закладу [PERSON] опікувалась лише мама - [PERSON] . Батька дитини викладачі не бачили. З копії відповіді Житлово-будівельного кооперативу «Старокиївський» від 17.06.2021 вбачається, що квартира [ADDRESS] належить матері [PERSON] - [PERSON] . [PERSON] постійно проживає у вищевказаній квартирі зі своїм малолітнім сином [PERSON] . Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів, суд дійшов наступних висновків. У відповідності до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її батька. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом під час розгляду справи не встановлено, що платник аліментів має проблеми зі здоров`ям, наявності у останнього інших дітей, непрацездатної дружини, батьків, доньки, сина, або інших обставин, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, проте, згоди щодо добровільного порядку здійснення свого обов`язку між позивачем та відповідачем не досягнуто. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідності до ч. 1 ст. 199 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи те, що у відповідності до вимог закону, відповідач зобов`язаний утримувати сина до досягнення ним повноліття, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову, тобто, 25 червня 2021 року і до досягнення сином повноліття. У відповідності до положень статті 430 ЦПК України суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, а позивачка була звільнена від сплати судового збору, суд відповідно до ст.88 ЦПК України стягує з відповідача на користь держави судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України й судові витрати (судовий збір) у сумі 908,00 грн. стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved