Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-25 00:00:00

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Універсальна" звернулось до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 99 700, 12 грн., та судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 09.01.2019 року в м. Харкові мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ГАЗ» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (надалі - Відповідач), автомобілем марки «Рено» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Відповідно до постанови Московського районного суду м. Харкова [PERSON] було визнано винним в настанні ДТП. У результаті даної ДТП було пошкоджено застрахований ТОВ «ОТП Лізинг» у ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна», (далі - Позивач), згідно з умовами договору страхування № 3001/294/0250001540 від 09.08.2018 р., (надалі - Договір), транспортний засіб «Рено» д.н.з. [NUMBER] . Власник пошкодженого автомобіля звернувся до Позивача із заявою про сплату страхового відшкодування згідно договору добровільного страхування наземного транспорту. Згідно з умовами договору, на підставі розрахунку суми страхового відшкодування, рахунків СТО та інших зібраних по справі документів було розраховано та виплачено страхове відшкодування в розмірі 199 445,12 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 164920 від 15.03.2019 р„ № 175875 від 20.08.2019 р. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] - була застрахована у ТДВ «Міжнародна страхова компанія» на підставі полісу АК/8991366, страхова компанія має надати страховий захист своєму Страхувальнику - Відповідачу та здійснити страхову виплату у межах ліміту на користь Позивача у розмірі 99 745,00 грн. Різниця між завданою шкодою Відповідачем і шкодою яка відшкодувалася Страховою компанією Відповідача становить: 99 700,12 грн. = (199 445,12 (розмір завданої шкоди) - 99 745; грн. (сума відшкодування ТДВ «Міжнародна страхова компанія»). Позивач претензією письмово повідомив відповідача щодо необхідності виплати на його користь грошових коштів. 04.07.2022 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Ісаєвою К.О. було подано відзив на позовну заяву про відшкодування матеріальної шкоди, в якій просить у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі. В обгрунтування відзиву представник відповідача зазначає, що як вбачається з матеріалів, долучених до позовної заяви, 09.01.2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі в тому числі транспортного засобу ГАЗ 3307 ДНЗ [NUMBER] , що належить КП «МІСЬКСВІТЛО» ХМР, під керуванням Відповідача. В той же час, Позивачем не враховано, що на момент дорожньо-транспортної пригоди (09.01.2019) Відповідач перебував на роботі та виконував свою трудову функцію (водій), що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 16.12.2005 на ТЗ ГАЗ 3307 ДНЗ [NUMBER] , що належить КП «МІСЬКСВІТЛО», наказом № 15-к від 07.02.1996 про прийняття на роботу, довідкою, витягом із журналу нарядів за 09.01.2019 на транспортний засіб ГАЗ 3307 ДНЗ [NUMBER] , а також подорожнім листом. На момент дорожньо-транспортної пригоди Відповідач був водієм КП «МІСЬКСВІТЛО» ХМР, тобто виконував свої трудові функції, Відповідач не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, а отже у задоволенні позову до нього слід відмовити. Також, представник відповідача зазначає, що позивачем не доведено наявність складу правопорушення та не доведено суми заявленої до відшкодування. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.01.2022 року відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглядати справу за відсутності представника ПрАТ "Страхова компанія "Універсальна". Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, представником відповідача Ісаєвою К.О. було подано заяву в якій просить провести розгляд справи без її участі, відмовити у задоволенні позову, поданий відзив по справі підтримує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 09.01.2019 року о 10-00 год. водій [PERSON] , керуючи автомобілем «ГАЗ 3307», номерний знак [NUMBER] , на перехресті Салтівського Шосе та вул.Гв. Широнінців у м. Харкові, при повороті ліворуч не надав дороги автомобілям, які рухались у зустрічному напрямку та скоїв зіткнення з автомобілем «Рено», номерний знак [NUMBER] , чим порушив п.10.1, 16.6 ПДР України. Автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальну шкоду. Відповідно до копії постанови Московського районного суду м. Харкова від 25.04.2019 року по справі № 643/1673/19, що набрала законної сили 07.05.209 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 127 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. ТОВ "ОПТ Лізинг" є власником автомобілю, «Рено», номерний знак [NUMBER] , якому завдано майнової шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Згідно до розрахунку страхового відшкодування від 12.03.2018 року та розрахунку страхового відшкодування від 19.08.2019 року, страхова справа № 47308, матеріального збитку, завданого власнику траспортного засобу «Рено», номерний знак [NUMBER] становить 199 445, 12 грн. Відповідно до копії страхового акту № 47308/1, та копії платіжного\~доручення №\~164920\~від 15.03.2019\~року "СК\~"Універсальна"\~ПАТ перерахувала ТОВ "ОПТ\~Лізинг" страхове відшкодування у розмірі 195 445, 12 грн. Відповідно до копії страхового акту № 47308/2, та копії платіжного\~доручення №\~175875\~від 20.08.2019\~року "СК\~"Універсальна"\~ПАТ перерахувала ТОВ "ОПТ\~Лізинг" страхове відшкодування у розмірі 4 000, 00 грн. Відповідно до довідки КПЕЗО «МІСЬКСВІТЛО» ХМР від 04.07.2022 року, [PERSON] , з 06.02.1996 року працює на комунальному підприємстві електромереж зовнішнього освітлення "Міськсвітло" Харківської міської ради водієм 2 класу. КПЕЗО «МІСЬКСВІТЛО» є власником транспортного засобу ГАЗ 3307 ДНЗ [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 16.12.2005 року. Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Як вбачається з наданої копії наказу № 15-к від 07.02.1996 року, витягом із\~журналу нарядів\~за 09.01.2019\~року на\~транспортний засіб\~ГАЗ 3307\~ДНЗ [NUMBER] ,\~а також\~подорожнім листом, [PERSON] на час вчинення ДТП працював у КПЕЗО «МІСЬКСВІТЛО» ХМР. Статті 1187,1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Зазначений висновок узгоджується з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2 ст. 1187 ЦК України. Положення ч. 1ст. 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). В такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія. Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13. Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У зазначеній нормі встановлюються загальні правила відшкодування юридичною або фізичною особою потерпілій стороні шкоди, завданої їхнім працівником або іншою особою. Це один з випадків, коли суб`єктом деліктної відповідальності виступає юридична або фізична особа, яка шкоди потерпілій стороні безпосередньо не завдавала. Тобто особливістю цих зобов`язань є те, що закон відмежовує особу, яка безпосередньо завдала потерпілій стороні шкоди, від особи, яка повинна цю шкоду відшкодувати. У цивільному праві під діями юридичної особи визнаються: дії органу, її представників, а також її членів або інших учасників (працівників і службовців). Діями фізичної особи (фізичної особи підприємця) визнаються дії працівників (службовців), якщо їх вчинено на виконання трудових (службових) обов`язків. Покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності за вказаною нормою пояснюється тим, що безпосередній заподіювач шкоди (працівник) юридично втілює волю осіб, з якими він пов`язаний трудовим договором (контрактом), а тому його вина визнається виною роботодавця. Правовий зв`язок між юридичною або фізичною особою та працівником виникає з трудових відносин незалежно від їх характеру постійні, тимчасові, сезонні відносини або відносини, що склалися між зазначеними особами при виконанні працівником іншої роботи за трудовим договором (контрактом). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого дня. Деліктні зобов`язання, передбачені вказаною нормою, включають: потерпілу особу, що зазнала шкоди; відповідача юридичну або фізичну особу, яка безпосередньо шкоди потерпілій стороні не завдавала; фактичного заподіювача шкоди працівника, який пов`язаний з відповідачем виконанням своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності за статтею 1172 ЦК України необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника, шкода, завдана потерпілій стороні, причинний зв`язок між протиправною поведінкою працівника і завданою шкодою, вина працівника), так і спеціальних умов, які обов`язково слід ураховувати. Це обставини, за наявності яких шкода була спричинена, хоча сама шкода в цих зобов`язаннях і не набуває якихось особливостей. До таких обставин частина перша вказаної норми відносить виконання трудових (службових) обов`язків працівником. У разі завдання шкоди працівником діями, що за своїм змістом не випливають з виконання ним трудових (службових) обов`язків, не виникає відповідальності юридичної або фізичної особи за шкоду, спричинену вказаним працівником. Він повинен сам відшкодувати цю шкоду на загальних підставах деліктної відповідальності (стаття 1166 ЦК України). Такого висновку дійшов Верховний Суд України у справі № 6-501цс17 від 22.06.2017. Оскільки шкоду\~позивачу було\~заподіяно під\~час виконання\~трудових обов`язків\~ [PERSON] ,\~який на\~час вчинення\~дорожньо-транспортної\~пригоди працював\~у комунальному\~підприємстві електромереж\~зовнішнього освітлення\~ «Міськсвітло» Харківської міської ради, згідно вимог ст.1172 ЦПК України підстави для стягнення з [PERSON] коштів на відшкодування завданої шкоди відсутні, такий обов`язок відшкодування завданої шкоди, що заподіяна працівником під час виконання ним трудових обов`язків, покладається на роботодавця, тому підстави для задоволення позову відсутні. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed