Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати шлюб, який зареєстрований 07 грудня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у місті Донецьку, за актовим записом № 871. Від шлюбних відносин в них з відповідачкою народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу він бажає щоб проживали біля нього, оскільки сини вже тривалий час проживають з ним і по сьогоднішній день їхні із [PERSON] спільні сини виявили бажання проживати разом з батьком [PERSON] . Зазначив, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки між ними постійно виникали сварки, внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя. Відсутність між ними взаєморозуміння та спільної думки, щодо вирішення звичайних побутових питань спонукали до повного розриву інших відносин. Вважає, що подальше фактичне спільне проживання та збереження шлюбу неможливі і є такми, що суперечили б особистим інтересам позивача. Подружні стосунки між ними з відповідачкою припинені. На даний час між ними втрачено почуття кохання, взаєморозуміння та взаємоповаги один до одного, за таких обставин вважає, що шлюб існує лише формально. Також зазначив, що він після розірвання шлюбу готовий самостійно виховувати синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Примирення між ними неможливе, оскільки їхнє сімейне життя не налагоджується вже досить тривалий час, у зв`язку з чим просить терміну на примирення не надавати. Підтримуючи вищевикладене, просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою, також просив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Позивач [PERSON] через канцелярію суду 14.07.2022 року подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі, розгляд справи просив проводити без його участі, також просив після розірвання шлюбу залишити малолітніх синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] на його вихованні. Від відповідача [PERSON] , 14.07.2022 року надійшла заява, в якій вона підтвердила факт, викладений її чоловіком [PERSON] в позовній заяві, та не заперечувала щодо розірвання шлюбу, також просила після розірвання шлюбу залишити малолітніх синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] на вихованні у батька [PERSON] , [INFO] . Розгляд справи просила здійснювати у його відсутності. Згідно ст. 279 ЦПК України розгляд справи слід проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Суд,\~вивчивши та\~дослідивши письмові\~докази,\~наявні у\~матеріалах справи,\~всебічно перевіривши\~обставини,\~на яких\~вони ґрунтуються\~у відповідності\~з нормами\~матеріального права,\~що підлягають\~застосуванню до\~даних правовідносин,\~встановив наступні\~обставини та\~дійшов до\~наступних висновків. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 07 грудня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у місті Донецьку, за актовим записом № 871, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 07 грудня 2013 року (а.с. 10). Суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, оскільки сім`я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені і вони не бажають зберегти сім`ю. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. Як встановлено судом, від шлюбних відносин в сторін є двоє малолітніх дітей: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей: серії [NUMBER] від 10.06.2014 року та серії [NUMBER] від 21.02.2017 року. Вирішуючи заяву позивача про визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками, суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Саме, до такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові № 200/952/18 від 15 січня 2020 року. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Більш того, відповідачка подала до суду заяву, в якій не заперечувала проти того, щоб малолітні діти проживали разом з батьком. У зв`язку із вказаним, суд вважає, що після розірвання шлюбу малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] слід залишити проживати з позивачем. Враховуючи спільне небажання сторін зберегти сім`ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати, а малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] слід залишити проживати біля батька [PERSON] , [INFO] . За таких обставин, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, носить формальний характер, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню позивача, а тому позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 992,40 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved