Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

10 червня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просив позбавити відповідачів батьківських прав та стягнути з них аліменти, посилаючись на те, що відповідачі є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . З 21.10.2020 по 09.11.2020 малолітній [PERSON] перебував у КНП «Криворізька міська дитяча лікарня №4» КМР у зв`язку з тим, що залишився без батьківського піклування. З 09.11.2020 малолітній [PERSON] , згідно направлення служби у справах дітей виконкому Криворізької міської ради перебуває у КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Криворізької міської ради, у зв`язку з тим, що опинився в складних життєвих обставинах, оскільки відповідачі ухиляються від його виховання. Згідно інформації Відділення поліції №3 [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП. Батько малолітнього [PERSON] - [PERSON] долею дитини не цікавиться, місце перебування останнього не відоме. Враховуючи, що відповідачі належним чином не виконують батьківських обов`язків, не піклуються про фізичний стан і духовний розвиток дитини, не готують його до самостійного життя, не виявляють інтересу до внутрішнього світу дитини, позивач просить позбавити відповідачів батьківських прав відносно їх малолітньої дитини та стягнути з кожного аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів їх заробітку на користь майбутнього законного представника малолітньої дитини. Заочним рішенням від 08 листопада 2021 року позов Органу опіки та піклування виконавчого комітету Покровської районної в місті ради до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Криворізький міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, Комунальний заклад «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Криворізької міської ради про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів задоволено. Ухвалою суду від 05 січня 2022 року заочне рішення від 08 листопада 2021 року скасовано, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. 24 лютого 2022 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подала письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив на позов не надав, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність від нього не надходило. Відповідач [PERSON] , та її представник [PERSON] в судове засідання повторно не з`явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відзив на позов до суду не надходив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у їх відсутність від них не надходило. Вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи по суті за відсутності відповідачів [PERSON] , [PERSON] , представника відповідача [PERSON] - адвоката Бєлової Т.О., суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з нормами ст. 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади. З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом. Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року). Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом питання по суті. Справа перебуває в провадженні суду з 10 червня 2021 року, в матеріалах справи відсутні докази неможливості за об`єктивних обставин, брати участь відповідачам [PERSON] , [PERSON] та представнику відповідача [PERSON] - адвокату Бєловій Т.О. в судовому засіданні. Судовий захист повинен відповідати умовам процесуальної економії, враховуючи, що пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами. Відповідно до ч. 3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, окрім іншого, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Крім того, згідно ч. 4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З урахуванням вищевикладеного, відповідно до положень ч. 8 ст. 178, ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явились, кожен окремо подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, просили позов задовольнити. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого записані: батько [PERSON] , мати [PERSON] , Відомості про батька записані відповідно до статті 133 СК України, що підтверджується копією свідоцтва про народження та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 СК України (а.с.7,8). Згідно відомостей виконавчого комітету Покровської районної в місті ради відділу реєстрації місця проживання громадян 1216 від 08.06.2021 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.23). Відповідно до інформації виконавчого комітету Славгородської селищної ради за №743/0/2-21 від 17.06.2021 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.43). Відповідно до листа Криворізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді №01-08/1000/3 від 27.10.2020 встановлено, що родина [PERSON] з 19.06.2020 перебуває під соціальним супроводом КМЦСССДМ з метою отримання комплексу соціальних послуг направлених на вирішення проблемних питань в родині, з останньою проводилась робота спрямована на працевлаштування матері, за результатами проведеної роботи, жінка не працевлаштувалась, зазначивши, що має на те власні причини, а також не вирішено житлово-побутових питань родини (а.с.10). [PERSON] звернулася до Служби у справах дітей із заявою в якій просила направити її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] до державного закладу, у зв`язку з тим, що у неї відсутні продукти харчування, відсутні грошові кошти, робота, родичі допомогти не можуть, вона проживає в квартирі колишнього співмешканця тимчасово. За місцем реєстрації проживати не бажає (а.с.19) Відповідно до повідомлення Служби у справах дітей Синельниківської райдержадміністрації Дніпропетровської області за №463 від 28.10.2020 встановлено, що [PERSON] дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично за вказаною адресою не проживає. Місце перебування [PERSON] не відомо. Стан будинку, в якому він зареєстрований незадовільний (руїни) (а.с.32-34). 18 березня 2021 року [PERSON] надала до служби у справах дітей пояснення, в яких зазначила, що на даний час забрати сина з центру реабілітації не має можливості, оскільки не працює, доходу не має. З приводу позбавлення її батьківських прав не згодна. Зазначила, що з нею проведена профілактична бесіда (а.с.17). Виконкомом Покровської районної у місті Кривому Розі ради було надано висновок, затверджений рішенням від 19.05.2021 за №283 про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів [PERSON] , [PERSON] у відношенні малолітнього [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що батьки належним чином не виконують свої батьківські обов`язки, не піклуються про фізичний стан і духовний розвиток дитини (а.с. 35-37). Відповідно до довідки Криворізького міськрайонного центру зайнятості за №5457 від 16 грудня 2021 року, встановлено, що [PERSON] зареєстрована як безробітна в Криворізькому міськрайонному центрі зайнятості станом на 16 грудня 2021 року. Статус безробітного надано з 04 червня 2021 року (а.с.92). Згідно Акту обстеження умов проживання відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] від 10 лютого 2022 року, складеного службою у справах дітей виконкому Покровської районної в місті ради, встановлено, що квартира складається з двох кімнат, оснащених достатньою кількістю меблів, в кімнаті співмешканця ( [PERSON] ) стійкий неприємний запах соленої риби та стійкий запах тютюну. В наявності продукти харчування. Для виховання та розвитку дитини планує придбати ліжко для [PERSON] ( зі слів матері), є м`які іграшки та книжки. Мати ( [PERSON] ) має бажання повернути дитину на виховання в родину (а.с.156). Відповідно до висновку ЛКК №335 від 21 лютого 2022 року, Комунального підприємства «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР встановлено, що [PERSON] має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків. Висновок дійсний до 21.05.2022 (а.с.155). Відповідно до інформації Комунального підприємства «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР за №1406 від 19.05.2022 зазначено, що [PERSON] на час надання інформації, на лікуванні у даному медичному закладі не перебуває, у зв`язку з чим надати висновок ЛКК про стан здоров`я останньої не має можливості (а.с. 198). Згідно постанови ЛКК №86 від 20.05.2022, Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-соціальної допомоги №3» КМР у [PERSON] за станом здоров`я, на час надання висновку, відсутнє захворювання яке б перешкоджало виконанню батьківських обов`язків (а.с.185). Відповідно до інформації Комунального підприємства «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР за №2094 від 13.07.2022 зазначено, що [PERSON] на час надання інформації, на лікуванні у даному медичному закладі не перебуває, у зв`язку з чим надати висновок ЛКК про стан здоров`я останньої не має можливості (а.с. 199). Згідно постанови ЛКК №116 від 15.07.2022, Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-соціальної допомоги №3» КМР у [PERSON] за станом здоров`я, на час надання висновку, відсутнє захворювання яке б перешкоджало виконанню батьківських обов`язків (а.с.200). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення, визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину із пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться із дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в пп. 15 та 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її харчування, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Надано достатньо доказів, які свідчать про ухилення відповідачів від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, а ухилення батьків від виховання дітей може розцінюватись у якості підстави для позбавлення батьківських прав лише за умови їх винної поведінки та свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За таких встановлених обставин, винної поведінки відповідачів та їх свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, враховуючи права і інтереси дитини, суд дійшов висновку про ухилення відповідачів [PERSON] , [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків та необхідність позбавлення їх батьківських прав відносно їх малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин та враховуючи права і інтереси дитини, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з кожного з відповідачів аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідачів, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 10 червня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, на користь його майбутнього законного представника. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення суду, в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Питання судових витрат вирішити відповідно до ст.141ЦПК України.

Outcome: approved