Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-10 00:00:00

20 серпня 2021 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просив зобов`язати відповідача передати малолітню [PERSON] , [INFO] , позивачу для проживання разом з ним за місцем його проживання за адресою: [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2021 року визначене місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за місцем його проживання: [ADDRESS] . Рішення набрало чинності 10 липня 2021 року. Відповідач чинить позивачу перешкоди у налагодженні стосунків з донькою та у спілкуванні з нею, що не на користь дитині. Виховання, розвиток і відпочинок дитини обмежуються лише відвідуванням церкви. Відповідач вимагає від позивача лише матеріального забезпечення дитини. Відповідач не збирається виконувати рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2021 року. У судовому засіданні позивач підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради позов підтримала в повному обсязі. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Лівобережної Адміністрації Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 липня 2011 року. Від спільних подружніх відносин [INFO] в [PERSON] та [PERSON] народилася дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29 січня 2020 року (а.с. 8). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Судовим наказом, виданим Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 01 березня 2019 року, стягнуто щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з лютого 2019 року до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Ленінського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~09\~червня 2021\~року позовні\~вимоги [PERSON] \~до [PERSON] ,\~треті особи:\~Управління-служба\~у справах\~дітей Новокодацької\~районної у\~місті Дніпрі\~ради,\~Служба у\~справах дітей\~Індустріальної районної\~у місті\~Дніпрі ради\~про відібрання\~дитини та\~визначення місця\~проживання дитини\~з батьком\~-\~задоволено частково.\~Визначено місце\~проживання малолітньої\~ [PERSON] ,\~2011\~р.н.,\~разом з\~батьком [PERSON] \~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~В задоволенні\~позову в\~іншій частині-відмовлено.\~В задоволенні\~позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з бабусею, встановлення опіки та призначення опікуна-відмовлено (а.с. 9-11). В силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Станом на 01 грудня 2019 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів складала 23 999,50 грн. (а.с. 64). У довідці КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради від 13 січня 2022 року № 1 зазначено, що бабуся [PERSON] звернулась для проведення психологічного діагностування емоційного стану дитини [PERSON] . Події в житті дитини, які пов`язані з батьком є тригером, який актуалізує травматичний досвід дівчинки. Механізм психологічного захисту включаються у відповідь на згадування психотравмуючих подій, а оскільки у [PERSON] існують численні страхи, зміна місця проживання призведе до погіршення психоемоційного стану [PERSON] . Задля захисту психологічного здоров`я дівчинки неможливе примушення її до спілкування з батьком. Рекомендації: дитина повинна перебувати в режимі емоційної стабільності та в безпечному середовищі, неприпустиме насильнице переміщення дитини в негармонійне для неї середовище, спілкування з батьком не повинно набувати риси психотравмуючих подій; виховний процес повинен сприяти емоційному, когнітивному, особистому розвитку дитини та допомагати набувати корисні навички для подолання труднощів у подальшому дорослому життя; задля встановлення довірливих відносин, емоційного зв`язку та формування прив`язаності батькові необхідно налагодити взаємодію з бабусею [PERSON] , що сприятиме налагодженню контакту з дитиною (а.с. 60-62). Відповідно до ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно ч. 1 ст. 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. У п.54 рішення ЕСПЛ « Хант проти України» (від 07.12.2006 року) , суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага ( рішення у справі Olsson v. Sweden від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги , особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів , які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 07 серпня 1996 року п. 78). Частиною 2 статті 163 СК України визначено, що батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Відповідно до ч. 3 ст. 163 СК України суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. У своєму позові позивач просить зобов`язати відповідача передати малолітню [PERSON] , [INFO] , позивачу для проживання разом з ним за місцем його проживання за адресою: [ADDRESS] , посилаючись при цьому на ст. 163 СК України як на правову підставу для задоволення позовних вимог, що фактично свідчить про намагання добитися нового вирішення позовних вимог про відібрання дитини, в задоволенні яких відмовлено рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2021 року у справі № 205/4009/20, що не відповідає принципу юридичної визначеності та суперечить положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто, коли позови збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами й обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Враховуючи викладене, суд зазначає про те, що розгляд позовних вимог у даній справі буде мати наслідком порушення принципу res judicata остаточності рішень суду, оскільки розглядаючи позовні вимоги [PERSON] , суду слід буде здійснити переоцінку обставин, які встановлені рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2021 року у справі № 205/4009/20. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] необґрунтовані та безпідставні, а тому задоволенню не підлягають. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що позов задоволенню не підлягає, тому судові витрати покладаються на позивача. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: dismissed