Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-19 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа - служба у справах дітей при виконавчих органах Іркліївської сільської ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що сторони з 10 жовтня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Чорнобаївського районного суду від 23 листопада 2011 року розірвано. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу відповідач жодного разу не бачив дитину, не піклувався про її фізичний та духовний розвиток, не цікавився успіхами в школі, її станом здоров`я. За таких обставин, посилаючись на норми СК України, вказуючи, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дочки протягом тривалого часу, позивач просила суд позбавити відповідача батьківських прав. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 31 травня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Позивач в підготовчому засіданні просила задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснила, що відповідач після розлучення дитину взагалі не бачив та не цікавився її життям. Відповідач в підготовче засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, не заперечував проти задоволення позову. Представник третьої особи в підготовчому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Пояснила, що орган опіки та піклування на засіданні комісії розглянув питання доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та прийнято відповідне рішення про це. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивач і відповідач є батьками малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією виданого повторно свідоцтва про народження від 28 грудня 2021 року серії [NUMBER] (а.с. 8). Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 23 листопада 2011 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 6). Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 17 січня 2012 року, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття (а.с. 7). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, виданого державним виконавцем Чорнобаївського РВ ДВС, сума заборгованості по аліментах відповідача станом на 01 жовтня 2021 року становить 116952,75 гривень (а.с. 9). У відповідності до висновку органу опіки та піклування Іркліївської сільської ради від 23 лютого 2022 року розглянуто питання та вирішено за доцільне позбавити батьківських прав відповідача відносно його малолітньої дочки [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до ст.ст. 164, 166 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною 2 цієї статті Закону встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З огляду на викладене суд вважає, що відповідач батьківські обов`язки не виконує, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не переймається її вихованням, навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загально визнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання освіти. Зазначені фактори в сукупності суд розцінює як ухилення від виховання дитини, а тому позов підлягає до задоволення, оскільки має місце порушення законних прав та інтересів дитини. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, враховуючи досліджені судом докази у їх сукупності, зважаючи на визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи ту обставину, що позивачем при подачі позову сплачений судовий збір у розмірі 992,40 гривень, до розгляду справи по суті відповідач позовні вимоги визнав, а тому позивачу підлягає до повернення з державного бюджету 50% судового збору, що складає 496,20 гривень, а з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 496,20 гривень. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved