Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-11 00:00:00

в лютому 2022 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача КС «КС Володар», в якому просила стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за договором № ДВ-467 по залученню внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок в сумі 54322,19 грн., з яких: 30000,00 грн. - сума внеску за договором, 24322,19 грн. - сума відсотків річних. В обґрунтування позову зазначено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір № ДВ-467 від 17.10.2013 по залученню внесків фізичної особи на депозитний рахунок, відповідно до умов якого позивач, як член кредитної спілки, зобов`язалась внести внесок у розмірі 30000,00 грн., а кредитна спілка зобов`язалась повернути їй зазначений внесок разом з нарахованими на внесок відсотками не раніше 18.04.2019 року. Свої зобов`язання позивач виконала, та внесла кошти на рахунок відповідача. Однак, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, кошти разом із нарахованими відсотками в обумовлені сторонами строки не повернув, а тому позивач вимушена звернутися до суду із даним позовом та просить стягнути зазначену заборгованість за договором із відповідача на користь позивача в примусовому порядку. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22.02.2022 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.05.2022 року, розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін було відкладено. Після відкриття провадження позивач з будь-якими клопотаннями до суду не зверталась. Відповідач відзив на позов до суду не подав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Судом, враховано, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно зі статтею 19 Закону України «Про кредитні спілки» майно кредитної спілки формується за рахунок: вступних, обов`язкових пайових та інших внесків членів кредитної спілки (крім внесків (вкладів) на депозитні рахунки); плати за надання своїм членам кредитів та інших послуг, а також доходів від провадження інших видів статутної діяльності; доходів від придбаних кредитною спілкою державних цінних паперів; грошових та інших майнових пожертвувань, благодійних внесків, грантів, безоплатної технічної допомоги як юридичних, так і фізичних осіб, у тому числі іноземних; інших надходжень, не заборонених законодавством. Відповідно до частин першої та другої статті 21 вказаного Закону, кредитна спілка відповідно до свого статуту, окрім іншого, залучає на договірних умовах внески (вклади) своїх членів на депозитні рахунки як у готівковій, так і в безготівковій формі. Кредитна спілка має право самостійно встановлювати розмір плати (процентів), яка розподіляється на пайові членські внески та нараховується на внески (вклади), що знаходяться на депозитних рахунках членів кредитної спілки. Частиною першої статті 23 Закону України «Про кредитні спілки» встановлено, що внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами (частини 3 статті 23 Закону). Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та КС «Володар» був укладений договір по залученню внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, а саме 17.10.2013 року договір № ДВ-467 Гарант по залученню внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок. Відповідно до договору позивач була зобов`язана протягом трьох банківських днів, наступних за днем підписання договору внести внесок (надалі - «внесок»), а кредитна спілка, після його використання в цілях, передбачених статутом кредитної спілки та даним договором, зобов`язується повернути його члену кредитної спілки разом з нарахованими на нього відсотками у встановлений договором строк. На виконання умов зазначеного договору, позивачем було внесено грошові кошти у розмірі 30000,00 грн., на підтвердження чого філія КС «КС Володар» видала квитанцію до прибуткового касового ордеру № 4 від 17.10.2013 року. В свою чергу, Договір (пункт 3.4.1) надає позивачу право забрати внесок повністю, але, як зазначалося вище, не раніше 17.04.2017 (пункт 1.1 Договору). Згідно з пунктами 2.2, 2.3 зазначеного договору, кредитна спілка на внесений членом Кредитної спілки внесок щомісяця нараховує 27 % річних. Відсотки на внесок нараховуються один раз на місяць на фактичну суму внеску за фактичну кількість днів використання Кредитною спілкою внеску. Крім того, 18.04.2017 року між сторонами було укладено додатковий договір № 3 до договору № ДВ-467 від 17.10.2013 року, відповідно до умов якого сторонами було викладено п. 1.1, п. 2.2 договору в іншій редакції, та встановлено право позивачу забрати внесок повністю, але не раніше 18.04.2019 року, а також розмір відсотків річних - 17,5 %. 09.12.2021 року, на виконання умов договору, не бажаючи продовжувати строк дії договору, позивач направила на адресу кредитної спілки вимогу, в якій просила повернути їй кошти в сумі 30000,00 грн. і нараховані відсотки за період користування коштами Зазначена вимога була отримана відповідачем 23.12.2021 року Однак, відповідач, в порушення умов договору, не повернув внесок із відсотками, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. Тобто, між сторонами у справі на підставі укладених договорів виникли зобов`язання, за якими позивач вніс грошові кошти, а відповідач зобов`язався їх повернути разом з нарахованими відсотками у відповідний строк. Проте, всупереч взятим на себе зобов`язанням по виплаті коштів у визначені договором строки, відповідач їх належним чином не виконав (доказів протилежного суду не надано). Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до статті 1 Закону України «Про кредитні спілки», кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом. Статтею 23 Закону України «Про кредитні спілки» передбачено, що внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кошти, що належать членам кредитної спілки, обліковуються окремо. Кошти, що належать членам кредитної спілки, використовуються для надання кредитів членам кредитної спілки, а у разі наявності тимчасово вільних коштів членів кредитної спілки - можуть розміщуватися спілкою на депозитних рахунках в установах банків, які мають ліцензію на право роботи з вкладами громадян, і в об`єднаній кредитній спілці, а також у державні цінні папери, перелік яких встановлюється Уповноваженим органом. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, згідно статті 629 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як передбачено статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході розгляду справи. Таким чином, вимога про стягнення на користь позивача 30000,00 грн., за договором № ДВ-467 від 17.10.2013 року ґрунтується на вимогах закону, а тому підлягає задоволенню. Поруч з цим, статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом вимог закону нарахування розміру річних відсотків, які передбачені умовами договору, - входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу. За змістом статей 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Пунктом 2.2 договору № 467 від 17.10.2013 року передбачено, що на внесений членом кредитної спілки внесок щомісячно нараховується 27 % річних, та відповідно до пункту 1.1. кредитна спілка за даним договором зобов`язалась повернути його члену спілки разом із нарахованими на нього відсотками не пізніше 17.04.2017 року. Поруч із цим, додатковим договором № 3 від 18.04.2017 р. до договору № 467 від 17.10.2013 року, сторонами було викладено п. 1.1 та п. 2.2 в іншій редакції, та сторонами було погоджено, що за п. 2.2 зазначеного договору на внесений членом кредитної спілки внесок щомісячно нараховується 17,5 % річних, та відповідно до пункту 1.1. кредитна спілка за даним договором зобов`язалась повернути його члену спілки разом із нарахованими на нього відсотками не пізніше 18.04.2019 року. Зазначена додаткова угода набула чинності з моменту його підписання, тобто із 18.04.2017 р., - та діяла до 18.04.2019 р. Із наведених умов договору та додаткової угоди вбачається, що за період договірних відносин між сторонами із 17.10.2013 р. по 17.04.2017 р. розмір відсотків річних складав - 27 %, а за період із 18.04.2017 р. по 18.04.2019 р. розмір відсотків річних складав - 17,5 %. Позивачем пред`явлено вимогу про стягнення річних відсотків в розмірі 24322,19 грн. за останні три роки, які передували зверненню із цим позовом (09.02.2019 р. - 09.02.2022 р.), однак, помилково не взято до уваги те, що розмір відсотків річних із 18.04.2017 року за додатковою угодою становив 17,5 %, а не - 27 %. Судом було перераховано суму річних відсотків (17,5 %), які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача за користування коштами за три останні роки, які передували зверненню позивача до суду, та за період із 09.02.2019 р. по 09.02.2022 р., включно, розмір відсотків річних на суму боргу в розмірі 30000,00 грн. складає суму в розмірі 15764,38 грн. З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення відсотків за договором підлягають частковому задоволенню та із відповідача на користь позивача слід стягнути відсотки в сумі 15764,38 грн. В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог слід стягнути із відповідача на користь держави, оскільки, позивач при подачі позову була звільнена в силу вимог закону від його сплати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial