Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в Городищенський районний суд Черкаської області з позовною заявою до КНП «Городищенське медичне об`єднання» Городищенської міської ради Черкаської області, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] з позовними вимогами про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог, позивач [PERSON] посилається, що 05 жовтня 2021 року їй надійшов лист від директора Комунального некомерційного підприємтсва «Городищенське медичне об`єднання» Гейка В.В. про те, що 30 вересня 2021 року її звільнено з роботи, у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, наказ №181-к від 29 вересня 2021 року. У Городищенському районному територіальному медичному об`єднанні починала працювала молодшою медичною сестрою патгістологічного відділення з 01 липня 2002 року по 31 липня 2002 року наказ №229-к від 25 червня 2002 року, та в подальшому з 01 серпня 2002 року прийнята на постійну роботу у цьому відділенні, наказ №282-к від 25 липня 2002 року, як молодша медсестра патгістлабораторії, а з 17 грудня 2003 року прийнята на повний посадовий оклад молодшої медичної медсестри, наказ №431-к від 15 грудня 2003 року. Так, 07 червня 2021 року її попереджено про можливе звільнення з роботи з 17 серпня 2021 року. Підставами такого попередження адміністрацією визначено ст.32 (переведення на іншу роботу, зміна істотних умов праці) та 49-2 (порядок вивільнення працівників) КЗпП України, при цьому іншої посади не було запропоновано. Звільнення вважає незаконним, оскільки упродовж майже двадцяти років чесно і добросовісно виконувала свої функціональні обов`язки, отримала професійне захворюванн6я, через що є інвалідом другої групи загального захворювання, у 2018 році виявлено професійне захворювання - туберкульоз легень, у зв`язку з чим з 21 вересня 2021 року встановлено другу группу інвалідності довічно. Звільнення відбулося не у двохмісячний період після оголошення попередження про звільнення з 17 серпня 2021 року, а майже два місяці потому. Дану обставину вважає такою, що виключає застосування положень ст.ст.32, 49-2 КЗпП України. З 01 жовтня 2021 року не працює, на вхідних дверях патанатомічного відділення змінено замок, чим позбавлено фізичної можливості потрапити на робоче місце. Середя заробітна плата за останні шість місяців роботи склала 49405 грн., що підтверджується довідкою про доходи, виданою КНП «Городищенське медичне об`єднання» Городищенської міської ради Черкаської області. Станом на день подання позовної заяви не працює один місяць, а тому борг за час вимушеного прогулу становить 8234 грн.. Для захисту порушених прав та інтересів прийняла рішення звернутися до суду. 27 жовтня 2021 року ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, призначено підготовче засідання з викликом сторін до суду, встановлено строк для подачі відзиву сторонами та надано позивачу можливість до початку підготовчого засідання визначити вказаний ст.ст. 52, 53 ЦПК України статус третьої особи у цивільній справі про що письмово повідомити суд, відповідно до ст.174-175 ЦПК України. Ухвалою суду від 17 грудня 2021 року підготовче провадження у цивільній справі закрите та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали. Позивач пояснила, що її звільнення є незаконним, остільки станом на день розгляду справи в суді її посаду не скоротили, відділення у медичному закладі працює. Пояснення відповідача про те, що в штатному розписі територіального медичного об`єднання відсутня посада молодшої медичної сестри (санітарка-прибиральниця) патанатомічного відділення де вона працювала з обгрунтуванням, що місцем її роботи була патгістлабораторія, не відповідають дійсним обставинам, в підтвердження чого надала до суду Положення про патанатомічне відділення Городищенського РТМО, затверджене головним лікарем РТМО [PERSON] 31 грудня 2008 року, у якому зазначено, що патологоанатомічне відділення є структурним підрозділом лікувально-профілактичного закладу та є підрозділом РТМО (а.с.112-119), робочу інструкцію сестри медичної молодшої патанатомічного відділення Городищенського РТМО, затверджену 10 січня 2009 року головним лікарем Городищенського РТМО [PERSON], із якою вона ознайомлена під розпис 15 січня 2009 року. Стверджує, що патанатомічне відділення Городищенського РТМО функціонувало як відділення і видавало лікарські свідоцтва про смерть, що не може входити до повноважень патгістлабораторії з іншими функціональними завданнями. З приходом нового керівництва лікарні та намірами змінити її структуру, у трудовому колективі склалася напружена обстановка через заборгованість по заробітній платі, скорочення і ви вільнення працівників, втрату робочих місць, що створило певну напругу. До них, як працівників патанатомічного відділення, були претензії з приводу отримання незаконно коштів від громадян за роботу із проведенням розтинів трупів та видачу їх для поховання, результатом чого стало звільнення медперсоналу, який мав багаторічний стаж роботи, і зміна вхідного замка на дверях відділення. На час розгляду справи в суді вона є непрацюючою. Надати до суду більшої кількості доказів не може, хоча знає про їх наявність через тривалий період роботи, остільки її звернення ігноруються, довідки про доходи різні за формою і змістом. Просила поновити на посаді, стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, відшкодувати витрати на правничу допомогу. Представник позивача звернув увагу на порушення відповідачем законодавства про працю в частині дотримання порядку скорочення працівника [PERSON] , відсутність пропозиції про інше робоче місце, безпідставне звуження прав шляхом видачі наказу по КНП «Городищенське медичне об`єднання» Городищенської міської ради №41-к від 08 грудня 2020 року «Про виправлення неточного запису відомостей про роботу працівників», яким нібито виявлені факти неточного запису відомостей про роботу громадян [PERSON] та [PERSON] , що полягає в тому, що із 1996 року і по сьогоднішній день у штатному розписі КНП «Городищенське МО» та по всіх попередніх юридичних осіб патгістологічне відділення та паталого-анатомічне відділення відсутнє, а відомості про роботу занесені до трудових книжок громадян [PERSON] та [PERSON] містять відомості про роботу в цих відділеннях, що не відповідає дійсності, з посиланням, що в закладі функціонувала і функціонує патологоанатомічна лабораторія, у зв`язку з чим зробити виправлення відомостей про роботу в трудовій книжці [PERSON] , зазначивши назви займаних нею посад згідно чинного на дати записів штатного розпису закладу (а.с.46). Від таких дій потерпіла не лише [PERSON] , а і працівниця [PERSON] .. Про порушення в роботі при скороченні [PERSON] керівництву закладу було вказано і головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Черкаській області Шевченко М.В., та 26 липня 2021 року складено припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю №ЧК 405/454/АВ/П, відповідно до якого зобов`язано директора КНП «Городищенське медичне об`єднання» [PERSON] усунути виявлені порушення стосовно [PERSON] , а саме привести у відповідність попередження про можливе вивільнення, згідно ст.49-2 КЗпП України (а.с.171-173). Вважає, що дії відповідача і третьої особи у справі носили цілеспрямований намір на звільнення працівника [PERSON] з роботи без наміру пропозиції щодо подальшого перебування в трудових відносинах і тому мають бути оцінені судом, як такі, що порушують конституційне право на працю. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, остільки є необгрунтованими. Позивач приховує всі обставини, стверджуючи, що про звільнення дізналася із листа Комунального некомерційного підприємтсва «Городищенське медичне об`єднання» від 05 жовтня 2021 року, що не відповідає дійсності, так як їй було запропоновано перейти на нове місце роботи із зміненою назвою, а саме паталогоанатомічне відділення, якого до 2021 року не було, існувала лише патологоанатомічна лабораторія, в якій працювала позивач. Дійсно, наявні помилки працівників кадрової служби КНП «Городищенське медичне об`єднання», які мають місце при заповненні трудових книжок та друкуванні наказів, які при виявленні були усунені. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечив, пояснив, що 15 березня 2021 року до нього звернулася позивач з проблемою роз`яснити їй де вона працює, чи це патологоанатомічна лабораторія, чи патологоанатомічне відділення. За його проханням було звернення до Городищенської міської ради про надання дозволу на відкриття у медичному закладі патологоанатомічного відділення. Розуміючи, що позивачу переведення впливає на розмір призначеної пенсії, особисто звертався до УПФ, щоб роки, які працювала позивач у лабораторії, були зараховані до її стажу, як у відділенні. Подав заперечення, за змістом якого вбачається наступне. В своїй позовні заяві про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу, позивач [PERSON] викладає обсавини та дії адміністрації КНП «Городищенське медичне об`єднання», які призвели до звільнення її з роботи та стверджує, що це є порушенням її прав. Обставини викладені позивачем не відповідають дійсності, так як не викладені в повному обсязі, що спотворює дійсний стан справ. Позивач стверджує, що 05 жовтня 2021 року вона отримала лист від відповідача про те, що звільнена з роботи в результаті скорочення штату працівників відповідно до наказу директора КНП «Городищенське РТМО» №181-к від 29 вересня 2021 року. Зі змісту даного твердження можна зрозуміти, що позивач дізналася про своє звільнення саме з листа, що не відповідає дійсності, представниками КНП «Городищенське РТМО» був зачитаний наказ №181-к від 29 вересня 2021 року та повідомлено про звільнення з роботи, також позивачу було запропоновано отримати трудову книжку в день звільнення. Позивач відмовилась ставити підпис про ознайомлення з наказом та отримувати трудову книжку, що підтверджується відповідним актом від 30 вересня 2021 року про відмову від підпису та отримання трудової книжки. Попереджуючи можливі твердження позивача щодо надсилання письмової пропозиції в день звільнення на адресу особи, що звільняється, було виконано дії згідно вимог наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесенням до неї запису про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому п.2.10 цієї Інструкції. Вважає, що норми законодавства в частині видачі трудової книжки працівнику під час звільнення адміністрацією КНП "Городищенське медичне об`єднання" є виконаними, а дії працівників підприємства правильними, так як позивач особисто відмовилася отримувати трудову книжку і перебувала на роботі в день звільнення. Несвоєчасне отримання трудової книжки сталося не з вини працівників роботодавця, а безпосередньо з усвідомленої волі працівника. З часу прийому на роботу позивача та по сьогоднішній день у штатному розписі закладу патгістологічного відділення не було, діяла патологоанатомічна лабораторія в загально-лікарняному штаті, де здійснювала свою трудову діяльність [PERSON] . В результаті реорганізації підприємства патологоанатомічну лабораторію було скорочено. [PERSON] працювала на посаді молодша медична сестра (санітарка прибиральниця) патологоанатомічної лабораторії. Наявні помилкові дії працівників відділу кадрів підприємства, які звільнилися. З метою виправлення неточних відомостей у трудовій книжці [PERSON] , 08 грудня 2020 року були зроблені відповідні виправлення згідно наказу №41-к від 08 грудня 2020 року "Про виправлення неточного запису відомостей про роботу працівників". В ході здійснення господарської діяльності підприємства, здійснювалася його реорганізації без зміни істотних умов праці. Переведення позивача на іншу посаду без згоди не здійснювалося, зміни істотних умов праці, які потребують проведення певних юридичних процедур без проведення таких не відбувалися. У 2021 році в КНП Городищенське медичне об`єднання" проводилася реорганізація зі змінами істотних умов праці та можливим вивільненням працівників з метою оптимізації діяльності відповідно до концепції реформування медицини яка проводиться в Україні, враховуючи необхідність функціонування закладу, зокрема в умовах обмеженого фінансування, розроблення змін до посадових обов`язків працівників та зміни моделі оплати праці, відповідно до положень Статуту, для чіткого врегулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців в тому числі шляхом переукладення колективного договору. Відповідно до чинного законодавства власник або уповноважений орган (роботодавець) зобов`язаний повідомити працівника про зміну істотних умов праці персонально під особистий підпис не пізніше як за два місяця до дати таких змін, що адміністрацією закладу виконано. Намірів звільняти з роботи [PERSON] не було, вакантних посад та посад за її освітою не було, тому посаду нову не пропонували, крім того, статтею 49-2 КЗпП не встановлено імперативної вимоги обов`язку роботодавця пропонувати роботу під час попередження про можливе звільнення. [PERSON] відмовлялася ставити підпис в попередженні про зміну істотних умов праці та можливе звільнення, тому їй було зачитано текст наказу та попередження в присутності двох свідків для складання відповідно акту, як того вимагає законодавство. Про зміну істотних умов праці та можливе скорочення, попереджені усі працівники КНП "Городищенське медичне об`єднання", а не тільки [PERSON] .. В ході проведення роботи по реорганізації підприємства, [PERSON] пропонували роботу на підприємстві, але вона відмовилася. Дійсно, підтверджує, що [PERSON] була звільнена не в двомісячний термін а пізніше, проте законодавством не встановлений максимальний (граничний) термін скорочення чи зміни істотних умов праці після попередження працівника, тому порушення норм права відсутнє. Незрозуміло твердження позивача про неможливість застосування ст. 32 КЗпП України, остільки за її посадою змін істотних умов праці не відбувалося, крім того позивача повідомлено про можливі зміни істотних умов праці в установлений законом термін, ст. 32 «Переведення на іншу роботу». З 01 жовтня 2021 року на вхідних дверях, дійсно, був замінений замок. Жоден нормативний акт цього не забороняє, а твердження про позбавлення позивача можливості потрапити на робоче місце не містить під собою ніякого підгрунтя, остільки [PERSON] з 30 вересня 2021 року була звільнена з роботи, здійснені виплати всіх належних їй коштів, тому з 01 жовтня 2021 року її робочого місця на території підприємства бути не могло. Враховуючи умови чинного законодавства України та вищевикладене, можна зробити висновок про те, що адміністрацією КНП "Городищенське медичне об`єднання" було дотримано всіх нормативів стосовно звільнення [PERSON] за скороченням та недопущене порушення охоронюваних законом її прав. Звільнення з роботи здійснено правомірно, у зв`язку з чим у задоволенні позову просив відмовити. Суд, розглянувши позовну заяву в межах заявлених позовних вимог, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши докази у справі, приходить до висновку про часткове задоволення позову, остільки сторона позивача довела свої позовні вимоги у конкретно визначеному обсязі, і їх не спростували відповідач та третя особа, що є їх обов`язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.12 ЦПК України, з врахуванням того, що судом було створено всі умови для змагального процесу та роз`яснено сторонам і їх представникам, всі права, обов`язки, які передбачені цивільно-процесуальним законодавством держави. Так, на підставі ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, та враховуючи положення цивільно-процесуального законодавства позивач повинен довести підставу позову, тобто обставини, з якими він, як з юридичними фактами, пов`язує свою матеріально-правову вимогу, а суд повинен з`ясувати обставини, які пов`язані саме з предметом спору, встановити характер правовідносин, зумовлених фактами, що мають місце, та правові норми, якими врегульовані ці правовідносини. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до ст.43 Конституції України, постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб, а також гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні - добровільність праці, вибір або зміну професії та виду діяльності; захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Між тим, трудовим законодавством України передбачено право власника або уповноваженого ним органу на розірвання за власною ініціативою трудового договору з робітником. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону. Такий висновок викладений у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 529/613/17-ц. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких в учасників справи, виникає спір. Згідно зі ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Частиною 1 статті 221 КЗпП України визначено, що трудові спори розглядаються: 1) комісіями по трудових спорах; 2) районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами. Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникають між працівником і власником або уповноваженим ним органом, застосовується незалежно від форми трудового договору. Із змісту вивчених та досліджених доказів під час судового розгляду, судом достовірно встановлено наступне. Згідно до запису в паспорті громадянина України Серії [NUMBER] , позивач [PERSON] народилася [INFO] (а.с.5-7). Відповідно до трудової книжки Серії [NUMBER] , позивач [PERSON] , до звільнення, працювала у КНП «Городищенське медичне об`єднання» (а.с.14-16), що підтверджується виписками із наказів, із яких вбачається, що згідно: виписки із наказу №229-к від 25 червня 2002 року, [PERSON] , [INFO] , зарахувати на посаду молодшої медсестри патгістологічного відділення з 01 липня 2002 року по 31 липня 2002 року, основа - заява [PERSON] (а.с.10-11); виписки із наказу №282-к від 25 липня 2002 року, [PERSON] , молодшу медсестру патгістлабораторії рахувати на постійній роботі з 01 серпня 2002 року, основа - заява [PERSON] (а.с.8-9); виписки із наказу №181-к від 29 вересня 2021 року, [PERSON] , молодшу медичну сестру (санітарку-прибиральницю) патологоанатомічної лабораторії, звільнити 30 вересня 2021 року із займаної посади, у зв`язку із скороченням штату працівників (п.1 ст.40 КЗпП України). Виплатити [PERSON] вихідну допомогу в розмірі середньомісячної заробітної плати і компенсацію за невикористану чергову відпустку за період роботи з 01 липня 2021 року - 30 вересня 2021 року, тривалістю 9 календарних днів. З наказом ознайомлена, підпис, виписку з наказу отримала 30 вересня 2021 року (а.с.12). На підставі наказу директора КНП «Городищенське МО» №79-о від 29 квітня 2021 року «Про реорганізацію КНП «Городищенське МО» зі змінами істотних умов праці та можливим вивільненням працівників», позивач [PERSON] попереджена про зміни істотних умов праці та штатного розпису закладу та можливе скорочення (а.с.13). Із вказним попередженням позивач ознайомлена 07 червня 2021 року (а.с.13). Згідно довідки Комунального Закладу «Черкаський обласний протитуберкульозний диспансер» Черкаської обласної лікарні від 22 серпня 2018 року №830, [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом «ВДТБ обох легень у фазі розсмоктування та ущільнення» (а.с.17), у зв`язку з чим є інвалідом другої групи загального захворювання (а.с.18). Відповідно до довідки про доходи, видана КНП «Городищенське медичне об`єднання» 25 жовтня 2021 року за №01-03-06/1586, позивачу [PERSON] , нарахована зарабітна плата, в тому числі у натуральній формі з квітня по вересень 2021 року, включно, в розмірі 49405,48 грн.. Відповідно до наказу КНП «Городищенське медичне об`єднання» Городищенської міської ради №41-к від 08 грудня 2020 року «Про виправлення неточного запису відомостей про роботу працівників», за результатами звернення громадян [PERSON] та [PERSON] виявлено факти неточного запису відомостей про роботу зазначених громадян, що полягає в тому, що із 1996 року і по сьогоднішній день у штатному розписі КНП «Городищенське МО» та по всіх попередніх юридичних особах патгістологічне відділення та паталого-анатомічне відділення відсутнє, а відомості про роботу занесені до трудових книжок громадян [PERSON] та [PERSON] містять відомості про роботу в цих відділеннях, що не відповідає дійсності. В закладі функціонувала і функціонує патологоанатомічна лабораторія, у зв`язку з чим зробити виправлення відомостей про роботу в трудовій книжці [PERSON] , зазначивши назви займаних нею посад згідно чинного на дати записів штатного розпису закладу (а.с.46). Згідно штатних розписів працівників «Городищенського територіального медичного об`єднання» на 2002 рік, на 01 січня 2009 року у загально-лікарняному структурному підрозділі вказаного закладу рахується посада «Молодша медсетра патлабораторії», на 01 травня 2019 року - посада «Молодша медсетра ((санітарка-прибиральниця) паталогоанатомічної лабораторії))» (а.с.47-49). За змістом акту КНП «Городищенське медичне об`єднання» Городищенської міської ради про відмову від підпису про попередження про можливе звільнення в результаті реорганізації від 07 червня 2021 року, [PERSON] відмовилася ставити підпис про ознайомлення з попередженням та про ознайомлення з наказом (а.с.50), в той час, як позивач [PERSON] із вказним попередженням ознайомлена 07 червня 2021 року, що підтверджується її особистим підписом (а.с.13). На підставі наказу директора КНП «Городищенське МО» №79-о від 29 квітня 2021 року «Про реорганізацію КНП «Городищенське МО» зі змінами істотних умов праці та можливим вивільненням працівників», у зв`язку з чим позивач [PERSON] попереджена про зміни істотних умов праці та штатного розпису закладу і можливе скорочення та одночасно запропоновано з 26 липня 2021 року перевестися на посаду молодшої медичної сестри (санітарка-прибиральниця) патологоанатомічного відділення з окладом згідно штатного розпису (а.с.51). Від ознайомлення з вище вказаним попередженням позивач ознайомитися відмовилася 26 липня 2021 року (а.с.51), про що складено акт про відмову від запропонованої посади від 26 липня 2021 року (а.с.52). Згідно акту про відмову від ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки від 30 вересня 2021 року, заступником директора з медичної частини [PERSON] , у присутності головної медичної сестри [PERSON] та старшого інспектора з кадрів [PERSON] , зачитано [PERSON] текст наказу №181-к від 29 вересня 2021 року «Про звільнення працівників» в частині її звільнення, запропоновано отримати трудову книжку (а.с.53). Ставити підпис про ознайомлення та отримувати трудову книжку [PERSON] відмовилася (а.с.53), у зв`язку з чим директором КНП «Городищенське медичне об`єднання» Городищенської міської ради [PERSON] на її адресу направлено лист від 05 жовтня 2021 року за вих.№85/02-40-41, за змістом якого запропоновано повторно з`явитися у відділ кадрів для отримання трудової книжки (а.с.54). Зроблено виправлення відомостей про роботу в трудових книжках [PERSON] і [PERSON] та зазначено назви займаних ними посад згідно чинного на дати записів штатного розпису закладу (а.с.97-100). Згідно п.п.1,1 розділу 1, 6 Положення про патанатомічне відділення Городищенського РТМО, затвердженого головним лікарем РТМО [PERSON] 31 грудня 2008 року, патологоанатомічне відділення є структурним підрозділом лікувально-профілактичного закладу та є підрозділом РТМО (а.с.112-119). Позивач [PERSON] із робочою інструкцією сестри медичної молодшої патанатомічного відділення Городищенського РТМО, затверджену 10 січня 2009 року головним лікарем Городищенського РТМО [PERSON], ознайомлена під розпис 15 січня 2009 року(а.с.118-119). [PERSON] , як особа, яка знаходилась на стаціонарному лікуванні в КЗ «Черкаський обласний протитуберкульозний диспансер Черкаської обласної лікарні, відповідно до довідки від 26 грудня 2018 року №1218, може приступити до роботи за фахом, як така, що епідеміологічно безпечна для оточуючих (а.с.120). У підтвердження, що патанатомічне відділення Городищенського РТМО у медичному закладі не існує, представником відповідача надано докази у виді Статутів Комунального Закладу «Городищенське районе територіальне об`єднання» Городищенської районної ради за 2012 рік, 2015 рік, 2016 рік, 2018 рік, з яких, дійсно, вбачається, що до структурних підрозділів КЗ «Городищенське РТМО» патанатомічне відділення не входить (а.с.142-151). Згідно відомості суб`єкта господарювання про стан матеріально-технічної бази, наявність персоналу із зазначенням його освітнього і кваліфікаційного рівня КНП «Городищенське районе територіальне медичне об`єднання» Городищенської районної ради, відповідно до Статуту КНП «Городищенське районе територіальне медичне об`єднання», затвердженого рішенням сесії Городищенської районної ради від 19 квітня 2019 року №29-14/7, до структури закладу охорони здоров`я (у довільній формі), до складу закладу входить патологогістологічна лабораторії (а.с.152-153). Із даних структури КЗ «Городищенське РТМО», затвердженої головним лікарем [PERSON] від 02 травня 2018 року та затвердженої директором КНП «Городищенське МО» [PERSON] від 2021 року, вбачається, що до складу загально-лікарняних підрозділів не входить паталогоанатомічне відділення (а.с.154-155). Відповідно до штатного розпису КНП «Городищенське медичне об`єднання» на 01 січня 2021 року до загально-лікарняного структурного підрозділу входить посада - молодша медична сестра ((санітарка-прибиральниця) паталогоанатомічної лабораторії)) та штатного розпису КНП «Городищенське медичне об`єднання» на 01 грудня 2021 року до структурного підрозділу входить патологоанатомічне відділення, до складу якого входить посада молодша медична сестра (санітарка-прибиральниця) (а.с.156-168). Такі твердження представника відповідача не відповідають дійсності та спростовуються доказами позивача, долученими у виді Положення про патанатомічне відділення Городищенського РТМО, затвердженого головним лікарем РТМО [PERSON] 31 грудня 2008 року, та робочою інструкцією сестри медичної молодшої патанатомічного відділення Городищенського РТМО, затверджену 10 січня 2009 року головним лікарем Городищенського РТМО [PERSON] (а.с.112-119). Будь-яких доказів про ліквідацію патанатомічного відділення із структурних підрозділів КЗ «Городищенське РТМО», представником відповідача не надано та пояснено суду, що інші докази у справі щодо цих обставин відсутні, як за закінченням терміну зберігання, передачу до архіву і також відсутність інформації про їх можливе місце перебування. З наведеного вбачається, що позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Комунальним некомерційним підприємством «Городищенське медичне об`єднання» Городищенської міської ради Черкаської області, працювала на посаді сестри медичної молодшої патанатомічного відділення, є обізнаною щодо своїх функціональних обов`язків, які повинна виконувати, відповідальності, яку несе у разі невиконання чи неналежного виконання своїх функціональних обов`язків, місця знаходження робочого місця та робочої зони, оскільки зазначене обумовлене у робочій інструкції з якою вона ознайомлена під розпис і іншого документа у виді посадової інструкції [PERSON] в заперечення встановленого, суду не надано, що вказує на її чинність та користування в роботі до часу скорочення (а.с.118-119). Згідно довідки про заробітну плату, виданої КНП «Городищенське медичне об`єднання» Городищенської міської ради від 01 квітня без повної дати, заробітна плата [PERSON] за період роботи квітень-вересень 2021 року становить 49405,48 грн. та заробітна плата, яку беруть до уваги при розрахунку середнього заробітку за два місяці роботи становить 3271,73 грн, довідка про середній заробіток (для подання за місцем призначення) від 01 квітня без повної дати (а.с.169-170). Головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Черкаській області Шевченко М.В., 26 липня 2021 року складено припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю №ЧК 405/454/АВ/П, відповідно до якого зобов`язано директора КНП «Городищенське медичне об`єднання» [PERSON] усунути виявлені порушення стосовно [PERSON] , а саме привести у відповідність попередження про можливе вивільнення, згідно ст.49-2 КЗпП України (а.с.171-173). Відповідно до наказу головного лікаря Городищенського районного територіального медичного об`єднання [PERSON] від 01 липня 2011 року №123-о «Про зміну назви посад молодших сестер», згідно класифікатора професій ДК 003:2005 та Наказу МОЗ України №33 від 23 лютого 2000 року «Про штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоров`я», у трудовій книжці позивача [PERSON] зроблено відповідний запис, після якого відсутні інші записи про зміну в структурі відділень лікарні, зокрема переведення чи зарахування [PERSON] до патологоанатомічної лабораторії, як вказано у наказі №181-К від 29 вересня 2021 року, який вказує на інше робоче місце і посаду позивача. Згідно наказу Комунального некомерційного підприємства «Городищенське районе територіальне медичне об`єднання» Городищенської районної ради №1-о від 02 травня 2019 року, реорганізовано медичний заклад, шляхом перетворення на Комунальне некомерційне підприємство «Городищенське районне територіальне медичне об`єднання». Відповідно до наказу Комунального некомерційного підприємства «Городищенське районне територіальне медичне об`єднання» Городищенської міської ради №109-о від 23 жовтня 2020 року, медичний заклад передано у підпорядкування Городищенської міської ради, у зв`язку з чим відбулася зміна назви на Комунальне некомерційне підприємство «Городищенське медичне об`єднання». Відповідні відмітки зроблено у трудовій книжці позивача [PERSON] .. Судом надано оцінку законності кожному доказу сторін з метою повного і всебічного вивчення обставин у справі. Так, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч. 2, 3 ст. 83 ЦПК України). Саме в такий спосіб судом, було зібрано докази у справі і витребувано для вивчення додаткові, які підлягали оцінці відповідно до встановлених обставин у судовому засіданні. Положення ст.81 ЦПК України відображають приватноправові засади змагальності цивільного процесу, відповідно до чого тягар доказування цілком покладається на сторін. У такому контексті зазначений обов`язок із доказування характеризується специфічністю та виникає тоді, коли особа реалізує своє право на судовий захист. При цьому особа наділена правом самостійно обирати коло доказів, на які вона посилається і які подає суду, виходячи із своєї процесуальної заінтересованості та позиції у справі. Поряд із цим, таке право сторони також має свої межі. Тоді, коли особа використовує свої процесуальні права у сфері доказування всупереч їх меті, діє недобросовісно (у тому числі, несвоєчасно розкриває докази, чим перешкоджає іншій стороні повноцінно організувати свій захист), то починає зачіпатися загальний публічно-правовий інтерес в ефективному відправленні правосуддя, що повинно мати наслідком відповідну реакцію суду. Позивач повідомила суд, що обмежена в отриманні доказів від відповідача і надала суду, ті які має в користуванні, остільки її звернення про видачу не розглядаються. Відповідач послався теж на відсутність доказів, які бажав би надати, мотивуючи їх відсутністю в умовах воєнного стану, звільнення працівників кадрової служби лікарні. Клопотань про витребування доказів у справі сторони не заявляли. Відповідно судовий розгляд цивільної справи здійснено в межах заявлених позовних вимог і на підставі оцінки наданих до суду доказів. Вимоги до рівня ведення справ відповідачем, як представника юридичної особи, є вищими, ніж до позивача - працівника - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Оригінали: Статутів Комунального Закладу «Городищенське районе територіальне об`єднання» Городищенської районної ради за 2012 рік, 2015 рік, 2016 рік, 2018 рік; ліцензія КНП «Городищенське районе територіальне об`єднання» Городищенської районної ради за 2019 рік; штатного розпису КНП «Городищенське медичне об`єднання» на 01 січня 2021 року; штатного розпису КНП «Городищенське медичне об`єднання» на 01 грудня 2021 року; штатного розпису Городищенського районного територіального медичного об`єднання на 2002 рік, Книги наказів особового складу Городищенського РТМО за 2002 рік №№1-424 в одному томі; Книги наказів особового складу Городищенського РТМО за період з 20.08.2003 року по 30.06.2004 року №№297-456, 1-186 в одному томі, надані представником відповідача, трудова книжка [PERSON] , надана позивачем, досліджені та вивчені у судовому засіданні в сукупності із вищезазначеними доказами. Судом встановлено, що між сторонами виник спір з трудових правовідносин. З врахуванням змісту правового характеру встановлених обставин і фактів, суд вважає, що до виниклих між сторонами правовідносин, слід застосувати наступні норми матеріального права. Так, ч.2 ст. 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Статтею 5-1 КЗпП України визначено гарантії забезпечення права громадян на працю.Так, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (пункт 6 частини 1 статті 5-1 КЗпП України). Згідно ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На підставі ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Пленум Верховного Суду України у пункті 19 Постанови № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснив, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати: 1) чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; 2) чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника; 3) які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації; 4) чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі; 5) та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до ст. 9 Конвенції Міжнародної організації праці №158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, яка ратифікована Верховною Радою 04 лютого 1994 року, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в ст.4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцю. Підстави припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу передбачено статтями 40, 41, 43, 43-1 КЗпП України. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною 2 статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу. Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Власник вважається таким, що належним чином виконав вимоги частини другої статті40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну посаду, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільняється, працював. Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. На підприємствах, установах організація, розроблений штатний розпис, який в свою чергу є документом, що установлює на підприємстві, в установі, організації структуру, штати і посадові оклади працівників. Штатний розпис містить назву посад, чисельність працівників і оклади по кожній посаді. Це локальний нормативно-правовий акт, тобто документ, яким у разі його затвердження зобов`язане керуватися підприємство у своїй діяльності. Штатний розпис затверджується керівником підприємства шляхом видання спеціального локального нормативного акта (наказу). Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Скорочення штату - це зміна штатного розпису у бік зменшення, яка може бути здійснена шляхом ліквідації деяких посад. При цьому, звільняються працівники, які займали посади, що ліквідуються без можливості згодом прийняти на ці посади інших працівників. Натомість, чисельність працівників являє собою кількісний склад працівників, тому при скороченні чисельності передбачається зменшення кількості працівників, посади ж залишаються у штатному розписі. Відповідно до вимог статті 43 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається особам, перелік яких визначений частиною другою вказаної статті. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що у Комунальному некомерційному підприємстві «Городищенське районе територіальне медичне об`єднання» Городищенської районної ради, дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штату працівників, про що свідчить наказ Комунального некомерційного підприємства «Городищенське районе територіальне медичне об`єднання» Городищенської районної ради №1-о від 02 травня 2019 року, яким реорганізовано медичний заклад, шляхом перетворення на Комунальне некомерційне підприємство «Городищенське районне територіальне медичне об`єднання». Відповідно до наказу Комунального некомерційного підприємства «Городищенське районне територіальне медичне об`єднання» Городищенської міської ради №109-о від 23 жовтня 2020 року, медичний заклад передано у підпорядкування Городищенської міської ради, у зв`язку з чим відбулася зміна назви на Комунальне некомерційне підприємство «Городищенське медичне об`єднання». Відповідно до штатного розпису КНП «Городищенське медичне об`єднання» на 01 січня 2021 року до загально-лікарняного структурного підрозділу входить посада - молодша медична сестра ((санітарка-прибиральниця) паталогоанатомічної лабораторії)) та штатного розпису КНП «Городищенське медичне об`єднання» на 01 грудня 2021 року до структурного підрозділу входить патологоанатомічне відділення, до складу якого входить посада молодша медична сестра (санітарка-прибиральниця) (а.с.156-168). Згідно до наказу директор Комунального некомерційного підприємства «Городищенське районне територіальне медичне об`єднання» Городищенської міської ради від 29 вересня 2021року №181-К «Про звільнення працівників» в зв`язку із внесенням змін до штатного розпису та скорочення штатної чисельності працівників підприємства, слід зробити висновок, що мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення штату працівників. Із штатного розпису станом на 01.01.2021 року по КНП «Городищенське медичне об`єднання», та станом на 01.12.2021 року було приведено штатний розпис підприємства у відповідність із фактично займаними працівниками посадами та визначено відсутність вільних посад на підприємстві. Також наказом по підприємству від 29 вересня 2021року №181-К «Про звільнення працівників» [PERSON] , молодшу медичну сестру (санітарку-прибиральницю) патологоанатомічної лабораторії, звільнити 30.09.2021 року із займаної посади у зв`язку із скороченням штату працівників (п.1ст.40 КЗпП України). Відповідно до структури КНП «Городищенське МО», затвердженої директором КНП «Городищенське МО» 21 вересня 2021 року та погодженої міським головою Мирошник В.П. 23 вересня 2021 року за рішенням сесії Городищенської міської ради №11-9/8 до загально-лікарняних підрозділів входить патолого-анатомічне відділення. У листі міського голови Городищенської міської ради В.Мирошника від 31 березня 2021 року до директора КНП «Городищенське медичне об`єднання» [PERSON] щодо забезпечення діяльності патологоанатомічної служби при КНП «Городищенське медичне об`єднання» Городищенської міської ради, то Городищенська міська рада підтримує виокремлення структурної одиниці із загального відділення та винесення патологоанатомічного відділення в окремий структурний підрозділ КНП «Городищенське медичне об`єднання» із посиланням на відсутність додаткового фінансування новоствореного підрозділу міським бюджетом на 2021 рік. Представником відповідача надано до суду в підтвердження відсутності в структурі медичного об`єднання патологоанатомічного відділення за попередні періоди роботи позивача, Статути комунального закладу, з обґрунтування що в їх змісті відсутня інформація про наявність відповідного підрозділу, при цьому без підтвердження інформацією про штатні розписи через відсутність у користуванні, як вказав представник відповідача, що на думку суду не спростовує доводів позивача про роботу саме в патологоанатомічному відділенні і при цьому суд звертає увагу, що за змістом Статутів до переліку лікарських спеціальностей входить патологічна анатомія, що не виключає роботи лікаря і медичної сестри з обов`язками санітарки-прибиральниці, які як вказує позивач, виконувала вона. Відповідно до частини першої статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. 07 червня 2021 року [PERSON] вручено попередження на підставі наказу директора Комунального некомерційного підприємства «Городищенське МО» [PERSON] від 29 квітня 2021 року №79-о «Про реорганізацію КНП «Городищенське МО» зі змінами істотних умов праці та можливим вивільненням працівників», яким передбачаються зміна істотних умов праці та штатного розпису закладу і як наслідок можливе скорочення посади з 17.08.2021року із складанням акту про відмову від підпису про попередження про можливе звільнення в результаті реорганізації. У графі по тексту «одночасно пропонуємо Вам перевестися на посаду….» пропозиція не зазначена. Позивачем було прийнято рішення звернутися до Управління Держпраці у Черкаській області для захисту порушених прав і головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Черкаській області Шевченко М.В., 26 липня 2021 року складено припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю №ЧК 405/454/АВ/П, відповідно до якого зобов`язано директора КНП «Городищенське медичне об`єднання» [PERSON] усунути виявлені порушення стосовно працівників, які підлягають звільненню, в тому числі і [PERSON] із запропонуванням вакантних посад, як то передбачає ст.49-2 КЗпП України, і привести у відповідність попередження про можливе вивільнення (а.с.171-173). Після чого, 26 липня 2021 року [PERSON] вдруге вручено попередження з пропозицією перевестися на посаду молодшої медичної сестри (санітарки-прибиральниці) патологоанатомічного відділення із складанням акту про відмову від запропонованої посади, при цьому, суд звертає увагу, що такі дії проведені, як пояснила позивач без неї, із залученням для підписів працівників лікарні. 21 жовтня 2021 року [PERSON] , про що зроблено запис позивачем на тексті наказу, була попереджена, що у зв`язку із внесенням змін до штатного розпису та скорочення штатної чисельності працівників підприємства її буде звільнено 30 вересня 2021 року на підставі пункту першого статті 40 КЗпП України, згідно наказу директора Комунального некомерційного підприємства «Городищенське районне територіальне медичне об`єднання» Городищенської міської ради [PERSON] від 29 вересня 2021року №181-К «Про звільнення працівників» з оформленням та складанням акту про відмову від запропонованої посади - акт від 26 липня 2021 року, як пояснює позивач у її відсутність (а.с.52). Суд вдався до порівняльного правового аналізу складених відповідачем актів стосовно позивача від 07 червня 2021 року, 26 липня 2021 року, 30 вересня 2021 року та попереджень про звільнення у двох примірниках, які надані сторонами і вбачає доцільним звернути увагу: допускається, що тексти виготовлені на аркушах однієї якості, мають однакові формати і друкувальний шрифт, складені без присутності [PERSON] і залучення свідків, більше того попередження представлене позивачем має дату вручення, зроблений нею підпис, а попередження вручене повторно в примірнику відповідача із відміткою «від ознайомлення відмовилася» з одночасним складанням акту про відмову від запропонованої посади (а.с.13,50-53). У підсумку, суд, приходить до висновку, що встановлені обставини вказують на те, що відповідачем не пропонувалось [PERSON] переведення на іншу посаду, не мала пропозиція іншої роботи, і такі дії роботодавець стосовно неї не провів, а склав документи, які не спростовують перевірених доводів позивача і її представника. Відповідно такі і не надсилалися позивачу.Таким чином, відповідачем не дотримано вимоги ст. 49-2 КЗпП України. Роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають вимогам для працівника, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільняється, працював. Так, у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі №6-40цс15, зазначено, що, обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 УЗпП України, роботодавець вважається таким, що виконав свій обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Така ж думка висвітлена у постанові Верховного Суду України від 22 травня 2019 року у справі №813/5500/14 та постанові Верховного Суду України від 19 березня 2020 року. Верховний Суд вказав, що звільнення у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці (п. 1 ст. 40 КЗпП) є незаконним, якщо працівнику не запропоновано всі вакантні посади (ВС/КЦС № 487/6407/16-ц від 10 вересня 2018 року). Відповідно до ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.Визначальним критерієм для визначення наявності переважного права на залишенні на роботі при скороченні чисельності штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці є саме рівень кваліфікації працівника та продуктивність праці. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці. Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Однією з істотних ознак більш високої продуктивності праці є дисциплінованість працівника. Тому при застосуванні положень статті 42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі слід враховувати, в тому числі і наявність дисциплінарного стягнення.Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України. Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного суду 1940/1241/18 від 10 серпня 2021 року. Судом встановлено, що відповідачем при проведенні процедури скорочення, не було здійснено порівняльний аналіз продуктивності праці та кваліфікації позивача та інших працівників, і докази про такі дії перед прийняттям рішення про скорочення [PERSON] не були виконані, остільки поза увагою залишено її безперервний стаж роботи на одному підприємсті з 2002 року який складає майже двадцять років, особливий характер виконуваної роботи, її шкідливість та можливі наслідки, остільки згідно довідки Комунального Закладу «Черкаський обласний протитуберкульозний диспансер» Черкаської обласної лікарні від 22 серпня 2018 року №830, [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом «ВДТБ обох легень у фазі розсмоктування та ущільнення» (а.с.17), у зв`язку з чим є інвалідом другої групи загального захворювання (а.с.18). У судовому засіданні досліджено наданий позивачем [PERSON] оригінал трудової книжки Серії [NUMBER] , із якої вбачається, що вона 01 липня 2002 року, на підставі наказу №229-к від 25 червня 2002 року зарахована на посаду молодшої медичної сестри, на час відпустки, в патгістологічне відділення Городищенського районного територіального медичного об`єднання, що підтверджується і записом у Книзі наказів особового складу Городищенського РТМО за 2002 рік №№1-424 на а.с.100. На підставі наказу №282-к від 25 липня 2002 року, з 01 серпня 2002 року переведена на постійне місце роботи молодшої медсестри на 0,5 посадового окладу, запис у Книзі наказів особового складу Городищенського РТМО за 2002 рік №№1-424 на а.с.129, де зазначено місце роботи патгістлабораторія. 17 грудня 2003 року, згідно наказу №431-к від 15 грудня 2003 року, [PERSON] переведена на повний посадовий оклад молодшої медсестри Книзі наказів особового складу Городищенського РТМО за 2002 рік, запис у Книзі наказів особового складу Городищенського РТМО за період з 20.08.2003 року по 30.06.2004 року №№297-456, 1-186, а.с.68, при цьому суд звертає увагу, що у трудовій книжці дата вказаного наказу зазначена 20.03.2003 р. та припускає, що відповідальним працівником була допущена технічна помилка. 08 грудня 2020 року старшим інспектором з кадрів [PERSON] зроблено записи про те, що запис №9 наказ №229-к від 25 червня 2002 року та запис №11 наказ №431-к від 15 грудня 2003 року, не дійсні та зроблено записи у графі «на основі чого зроблено запис ті ж самі накази №229-к від 25 червня 2002 року і №431-к від 15 грудня 2003 року, в той час, як позивач пояснив суду про внесення таких записів на підставі наказу КНП «Городищенське медичне об`єднання» Городищенської міської ради №41-к від 08 грудня 2020 року «Про виправлення неточного запису відомостей про роботу працівників». Останнім записом у трудовій книжці [PERSON] є запис про звільнення із займаної посади у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі п.1ст.40 КЗпП України, що свідчить, на час розгляду справи в суді позивач є непрацюючою. При дослідженні наданих відповідачем в оригіналах до суду Книгах наказів особового складу Городищенського РТМО за 2002 рік, 2003 рік, 2004 рік, встановлено, що записи про роботу [PERSON] в патгістологічному відділенні Городищенського районного територіального медичного об`єднання, мають місце і стосовно інших працівників, наприклад [PERSON] .. Виходячи з викладеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи, надані сторонами докази і давши їм належну правову оцінку, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що скорочення і звільнення [PERSON] було здійснено з грубим порушенням трудових прав працівника, що є підставою для поновлення його на роботі. Оцінюючи докази відповідача і третьої особи у справі, суд, зазначає. Відповідно до ст.3 Основ законодавства України про охорону здоров`язаклад охорони здоров`я - юридична особа незалежно від форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, основними завданнями яких є забезпечення медичного обслуговування населення та/або надання реабілітаційної допомоги на основі відповідної ліцензії та забезпечення професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників і фахівців з реабілітації. Статтею 16 Основ встановлено, що порядок створення, припинення закладів охорони здоров`я, особливості діяльності та класифікація закладів визначаються законом. Заклад охорони здоров`я провадить свою діяльність на підставі статуту (положення), що затверджується власником закладу (уповноваженим ним органом).Залежно від форми власності заклади охорони здоров`я утворюються та функціонують як державні, комунальні, приватні чи засновані на змішаній формі власності.За організаційно-правовою формою заклади охорони здоров`я комунальної власності можуть утворюватися та функціонувати як комунальні некомерційні підприємства або комунальні установи.Згідно з ч. 3ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.Частиною другою статті 65ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів.При цьому саме втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України. Отже, право роботодавця самостійно визначати чисельність працівників і штатний розпис не потребує додаткового доведення, і судові органи не можуть вимагати обґрунтування доцільності скорочення чисельності або штату та саме в рамках розгляду спору про поновлення на роботі й вирішується питання про правомірність звільнення з роботи, тому до повноважень суду входить лише перевірка правильності проведення та дотримання роботодавцем процедури звільнення, у тому числі за скороченням, конкретного працівника. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29.03.2019 у справі № 755/3495/16-ц, від 22.01.2020 у справі № 451/706/18. При виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє лише наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 753/9240/18. Відповідно до частин першої, другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав у цей час. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок № 100). Стягуючи з КНП «Городищенське медичне об`єднання» Городищенської міської ради на користь [PERSON] , середній заробіток за час вимушеного прогулу, суд керується статтею 27 Закону України «Про оплату праці», Порядком №100, даними довідки про доходи за місцем роботи, та дійшов обґрунтованого висновку, що стягненню підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 жовтня 2021 року по 05 липня 2022 року без урахування податків і обов`язкових платежів у розмірі 73592,83 грн., так як із змісту довідки про середню заробітну плату (дохід) [PERSON] за місцем роботи встановлено наступне. День звільнення позивача [PERSON] є 30 вересня 2021 року - останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем. Середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 381,31 грн, яка визначається шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). За період роботи [PERSON] червень-липень 2021 року її заробітна плата становить: 9624,00 грн - червень; 6391,24 грн - липень, в яких кількість робочих днів склала 42. Даний розрахунок взятий судом саме за червень-липень з урахуванням того, що саме ці місяці є фактично відпрацьованими, тобто повними для проведення нарахування, при цьому позивач у відпустці не перебувала в цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих у розрахунковому періоді, згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 липня 1995 року №100. Так, починаючи з 01 жовтня 2021 року (наступний день після звільнення позивача) кількість робочих днів склала: жовтень - 20, листопад - 22, грудень - 22; січень 2022 року 19; лютий - 20; березень - 22; квітень - 21; травень - 22; червень - 22 та до дня проведення судового засідання у справі 05 липня 2022 року - 3 робочих дні. Загальна кількість днів вимушеного прогулу позивача [PERSON] становить - 193. Таким чином, середня заробітна плата [PERSON] , за час вимушеного прогулу розраховується наступним чином: середньоденна заробітна плата 381,31 грн. множиться на кількість днів вимушеного прогулу 193 і становить 73592,83 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо відшкодування судових витрат, враховуючи, що лише позивач заявив про їх стягнення з відповідача на його користь, суд, виходить із вимог ст.141 ЦПК України, та стягує їх шляхом покладення обов`язку на відповідача відшкодувати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При прийнятті рішення за вимогою позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд вдається до наступного висновку. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг по написанню додаткових заяв, надання консультацій, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує і Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування і відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Представником позивача [PERSON] надано до суду в підтвердження повноважень договір про надання правової допомоги від 18 вересня 2021 року (а.с.28-30), ордер на представництво інтересів [PERSON] у цивільній справі (а.с.30) акт про прийняття-передачу виконаних робіт від 29 червня 2022 року на суму 9150 грн.. Вивчивши зміст виконаних робіт, оцінивши його співмірність і відповідність дійсним витратам у справі, суд, вважає їх обґрунтованими у розмірі 3850грн. і пов`язані з розглядом цивільної справи, а витрати представника в сумі 2500 грн. за використання власного обладнання та електроенергії, підготовку довідки про розрахунок середньоденного заробітку позивача 600 грн., час потрачений на очікування судових засідань 300грн., є такими що не передбачені умовами договору про надання правової допомоги від 18 вересня 2021 року (а.с.28-30) і відповідно не підлягають стягненню. При зверненні з позовною заявою до суду [PERSON] відповідно до п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" була звільнена від сплати судового збору у справі про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, тобто розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача, у зв`язку із задоволенням цієї частини позовних вимог, складає на користь держави 992 грн.40 коп.. Здійснивши судовий розгляд цивільної справи, суд, зобов`язаний забезпечити виконання судового рішення, і тому, в частині поновити [PERSON] на посаді молодшої медичної сестри (санітарка-прибиральниця) патанатомічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Городищенське медичне об`єднання» Городищенської міської ради Черкаської області з 01 жовтня 2022 року та виплатити заробітну плату за один місяць в розмірі 8176 грн. 98 коп., слід виконати негайно Комунальному некомерційному підприємству «Городищенське медичне об`єднання» Городищенської міської ради Черкаської області. Враховуючи викладене,

Outcome: partial