Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

Служба у справах дітей Снятинської міської ради звернулася у суд в інтересах малолітньої [PERSON] із позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно її малолітньої дочки [PERSON] , мотивуючи тим, що на первинному обліку у Службі у справах дітей Снятинської міської ради перебуває малолітня [PERSON] , [INFO] , як дитина, що опинилася у складних життєвих обставинах, а мати малолітньої [PERSON] 2019 р.н. немає постійного місця проживання, веде аморальний спосіб життя та зловживає алкогольними напоями. При цьому [PERSON] уже неодноразово позбавлялася батьківських прав відносно її дітей, зокрема відносно сина [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . На даний час встановлено, що [PERSON] залишила малолітню дочку [PERSON] 2019 р.н. без батьківського піклування на догляді у дочки [PERSON] , 2000 р.н., яка на даний час уже є повнолітньою. Позивач зазначає, що відомості про батька малолітньої [PERSON] , 2019 р.н. внесені в книгу реєстрації народжень на підставі ч.1 ст.135 СК України зі слів матері. Також позивач вказує, що малолітня [PERSON] [INFO] , тимчасово влаштована у сім`ю старшої сестри [PERSON] , де проживає по даний час, а матір життям і здоров`ям дитини не цікавиться. На підставі наведеного позивач просить позбавити [PERSON] [INFO] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] [INFO] , Крім того, враховуючи, що батьки зобов`язані утримувати свою дитину до її повноліття, а також те, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, позивач просить стягувати із [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] [INFO] на користь законного представника останньої у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Представник Служби у справах дітей Снятинської міської ради Е.Курилюк подала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задоволити, справу просила розглядати за відсутності представника служби, та зазначила, що згідна на заочний розгляд справи у відсутності відповідача. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомила Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином суд вважє, що є підстави для заочного розгляду справи у відсутності відповідачки. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Дослідивши матеріали справи, зокрема: Свідоцтво про народження [PERSON] 19.09.2019, актовий запис №122 від 24.09.2019, у якому її матір`ю зазначено [PERSON] , а батьком на підставі ч.1 ст.135 СК України зі слів матері зазначено [PERSON] ; Витяг із актового запису про народження [PERSON] 12.09.2019, а.з. №122, складений 23.09.2019 Снятинським РВ ДВС у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного МУЮ (м. Івано-Франківськ), у якому відомості про батька дитини вказані відповідно до ч.1 ст.135 СК України; Висновок комісії з прав дітей Снятинської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її дочки [PERSON] [INFO] , складеного на підставі Рішення виконавчого комітету Снятинської міської ради №228-12/2021 від 17.08.2021, у якому зазначено, що доцільно позбавити [PERSON] 26.06.1980 батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] [INFO] - суд приходить до переконання, що позов є обґрунтованим, підставним та підлягає задоволенню, як такий, що ґрунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами під час перевірки належними та допустимими доказами. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Мати чи батько вважаються такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, якщо вони за станом свого психічного здоров`я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов`язку. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у п. 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.1 ст.19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно роз`яснень, які містяться у п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Верховний суд України в ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] [INFO] , однак про свою малолітню дочку належним чином не піклується, дитина проживає із старшою сестрою [PERSON] , і перебуває на її утриманні. На підставі наведеного, зважаючи на обставини справи, наявні у справі докази, відповідно до яких відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, беручи до уваги Висновок комісії з прав дітей Снятинської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітньої дочки [PERSON] [INFO] - суд вважає, що є всі підстави позбавити [PERSON] [INFO] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] [INFO] . Крім того, відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд в першу чергу враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За приписами ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В ч.1 ст.184 СК України вказано, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, зважаючи на обов`язок батьків утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що із відповідачки [PERSON] слід стягувати аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам процесу, що згідно із ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. У п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вбачається, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Згідно з вимогами п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, а тому, беручи до уваги, що при подачі позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.2563732447.1 від 01.06.2022, отже з відповідачки [PERSON] слід стягнути у користь позивача Служба у справах дітей Снятинської міської ради слід стягнути 908,00 грн. сплаченого судового збору. З ч.6 ст.141 ЦПК України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З п.3 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги щодо стягнення аліментів, тому суд вважає, що з відповідачки [PERSON] слід стягнути 908,00 грн. судового збору в користь держави. На підставі викладеного, ст.ст. 150, 155, 164-166, 180-182, 184, 192 СК України, ст.ст. 55, 58, 60, 63, 64 ЦК України,

Outcome: approved