Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-28 00:00:00

У листопаді 2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Товариство з обмеженою відповідальністю «Нові будівельні матеріали» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, згідно з якою позивач просить суд: стягнути з ТОВ «НОВІ БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ» на користь [PERSON] нараховану але невиплачену заробітну плату та компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 27 615,08 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач наказом від 30.04.2015р. №31 -к року була прийнята на посаду архіваріуса Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВІ БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ». Відповідно до наказу від 09.09.2020 р. № 28-к була звільнена з займаної посади за угодою сторін на підставі ст. 36 Кодексу законів про працю України (надалі - «КзпП»), про що є запис в трудовій книжці. Позивач зазначає, що на день звільнення Позивачу була нарахована, але не виплачена, заборгованість із заробітної плати за липень 2020 року в сумі 4 725,00 грн (з урахуванням податків та зборів), за серпень 2020 року в сумі 4 725,00 грн. (з урахуванням податків та зборів), за вересень 2020 року в сумі 1511,36грн. (з урахуванням податків та зборів) та не виплачена грошова компенсація за 48 днів невикористаної щорічної відпустки в сумі 16 653,72грн.(з урахуванням податків і зборів). Таким чином, у день звільнення Відповідач повинен був сплатити мені кошти у сумі - 27 615,08грн. (з урахуванням податків та зборів). При цьому позивачем вказано, що 26 квітня 2021 року Позивач направила рекомендованим листом на поштову адресу Відповідача звернення про сплату суми заборгованості нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану щорічну відпустку. 11.08.2021р. таке звернення було направлено рекомендованим листом на поштову адресу директору Відповідача з проханням про сплату суми заборгованості нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану щорічну відпустку. 23.09.2021р. Позивач повторно направила лист на поштову адресу Відповідача з проханням про сплату суми заборгованості нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану щорічну відпустку, а також надання Довідки про розмір заборгованості по нарахованій та несплаченій заробітній платі та компенсації за невикористану щорічну відпустку. У зв`язку із викладеним та посилаючись на ст.ст. 116-117 КЗпП України, просить позов задовольнити у повному обсязі та стягнути із відповідача стягнути з ТОВ «НОВІ БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ» на користь [PERSON] нараховану але невиплачену заробітну плату та компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 27 615,08 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.11.2021 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні 27.06.2022 року позивачем долучено до суду відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 11.02.2022. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.06.2022 року позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нові будівельні матеріали» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки - залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. 30.06.2022 року до суду надійшла заява позивача, якою недоліки усунуто. Позивач у судовому засіданні позовну заяву підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявку суду не повідомлено. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивачем щодо заочного розгляду справи заперечень не вказано, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що позивач [PERSON] наказом від 30.04.2015 р. № 31 року була прийнята на посаду архіваріуса в сектор випуску та зберігання проектної документації АКБ Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВІ БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ». Відповідно до наказу від 09.09.2020 р. № 28-к була звільнена з займаної посади за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (надалі - «КзпП»), про що є запис в трудовій книжці. Як вбачається матеріалів справи, а саме розрахунку заборгованості який наданий позивачем та перевірено судом у судовому засіданні, що на день звільнення Позивачу була нарахована, але не виплачена, заборгованість із заробітної плати за липень 2020 року в сумі 4 725,00 грн. (з урахуванням податків та зборів), за серпень 2020 року в сумі 4 4725,00 грн. (з урахуванням податків та зборів), за 7 днів вересня 2020 року в сумі 1503,41 грн. (з урахуванням податків та зборів) та не виплачена грошова компенсація за 33 день невикористаної щорічної відпустки в сумі 7211,39 грн. (з урахуванням податків і зборів). Таким чином, у день звільнення Відповідач повинен був сплатити кошти у сумі - 18164,80 грн. (з урахуванням податків та зборів), що підтверджується Індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України за формою ОК-7. Статтею 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Згідно з ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 25 Постанови від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Пленум Верховного Суду України в п. 20 своєї постанови № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснив - установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він в цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому його вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином будь-який факт невиплати у строк заробітної плати чи іншої суми розглядається як трудове порушення роботодавця по відношенню до працівника, якщо тільки такий факт порушення не спростований відповідно до положень закону. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідачем під час розгляду справи не було надано жодних доказів на спростування доводів позивача. При цьому, позивачем, належними, допустимими та достатніми доказами стягнення з відповідача на свою користь нараховану, але не виплачену нараховану але невиплачену заробітну плату та компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 27 615,08 грн.. У зв`язку із вище викладеним, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача нараховану, але не виплачену нараховану але невиплачену заробітну плату та компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 18 164,80 грн., яка складається із заробітної плати за липень 2020 року в сумі 4 725,00 грн. (з урахуванням податків та зборів), за серпень 2020 року в сумі 4 4725,00 грн. (з урахуванням податків та зборів), за 7 днів вересня 2020 року в сумі 1503,41 грн. (з урахуванням податків та зборів) та не виплачена грошова компенсація за 33 день невикористаної щорічної відпустки в сумі 7211,39 грн. (з урахуванням податків і зборів). Підсумовуючи викладене, виходячи з встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, якими регламентовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що з вищевикладених підстав позов підлягає частковому задоволенню. Також в порядку, визначеному ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 908,00 грн.

Outcome: partial