Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

08 червня 2022 року до суду звернулася позивачка [PERSON] з позовом до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус», Товариства з обмеженою відповідальністю «Асманта Колл центр» про визнання недійсним кредитного Договору та Договору купівлі-продажу та розірвати їх, посилаючись на те, що 16 лютого 2022 року між нею та відповідачами був укладений договір купівлі-продажу вібромасажної накидки ТМ «Evsorpe», модель Tamashi, ручного вібромасажера GINGA EVSORPE, подушки «Doromerino», ковдри «Doromerino», озонатора, модель OZ-6 на загальну суму 48 000 гривень. 16 лютого 2022 року також між нею та Акціонерним товариством «Комерційний банк «Глобус» (далі - Банк) була укладена кредитна угода про споживчий кредит на суму 48 300 гривень з місячним платежем 3 413 грн. 20 коп. на суму 81 916 грн. 80 коп., який вона повинна виплачувати до 15 лютого 2024 року. Зазначений товар вона отримала, про що був складений акт приймання-передачі. Далі вказала, що, ознайомившись по місцю свого проживання з умовами кредитування, вона на ім`я обох відповідачів 18 лютого 2022 року направила листи, в яких відкликала угоду, вказавши, що розриває укладені договори, посилаючись на те, що погано бачить, а тому не змогла прочитати на місці продажу товару остаточну суму погашення кредиту і умови договорів, підписавши їх, не читаючи. Вказала, що цей товар їй не підходить по кольору і ним вона не може користуватися, оскільки при його включенні виникає шум, який діє на її нервову систему та починається головний біль. Скориставшись її поганим станом здоров`я та відсутністю окулярів, під впливом емоційних дій п`яти продавців, які одночасно розмовляли з нею, та дії гучної музики, яка була включена, працівниками на неї був проявлений неналежний вплив, що істотно подіяло на свободу вибору і поведінку при придбанні товару, тому вона, не читаючи, підписала ці договори і отримала товар. Там же вона повідомила, що не має можливості виконувати договір, так як таких грошей у неї немає, оскільки вона пенсію не отримує і ніде не працює. Позивачка направила відповідачам письмову претензію і 22 лютого 2022 року отримала письмове підтвердження про їх отримання відповідачами, однак від ТОВ «Асманта Колл центр» відповіді не отримала, а товар його представник не забрав. Представник КБ «Глобус» повідомив, що для повернення товару необхідно звернутися до магазину. У зв`язку з вищенаведеним, позивачка звернулась до суду з даним позовом та просить визнати недійсним кредитний договір №41758093 від 16 лютого 2022 року про отримання кредиту в сумі 48 300 гривень на 24 місяці, укладений між нею та Акціонерним товариством «Комерційний Банк «Глобус» (п/інд. 04073, м. Київ, провулок Куринівський, 19/5, ЄДРПОУ 35591050, тел. 0800 300 392, факс (044) 545-63-51, e-mail: info a globusbank. com. ua www. globusbank. com. ua) та Договір купівлі-продажу №160222/1м-1902 від 16 лютого 2022 року, укладений між нею та Товариством «Асманта Колл центр» на придбання вібромасажної накидки ТМ «Evsorpe», модель Tamashi, ручного вібромасажера GINGA EVSORPE, подушки «Doromerino», ковдри «Doromerino», озонатора, модель OZ-6 на загальну суму 48 000 гривень та розірвати їх. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Асманта Колл центр» (п/інд. 36000, м. Полтава, вул. Котляревського, 22-б або Харківська область, м. Лозова, вул. Павлоградська, 74, тел.3 809-754-65-094, код за ЄДРПОУ: 44009023) та з Акціонерного Товариства «Комерційний банк «Глобус» (п/інд. 04073, м. Київ, провулок Куринівський, 19/5, ЄДРПОУ 35591050, тел. 0800 300 392, факс (044) 545-63-51, e-mail: info a globusbank. com. ua www. globusbank. com. ua) на її користь судові витрати в сумі по 5 (п`ять) тисяч гривень з кожного та судовий збір в дохід держави. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Павленко А.І. у судове засідання не з`явились, надавши до суду заяви про розгляд справи без їх участі, вимоги позову підтримали у поновному обсязі, які просили суд задовольнити. Представники відповідачів у судове засідання також не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки до суду не повідомили, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за їх відсутності не надали, поважності неявки не убачається, у зв`язку з чим на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч. 1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судовим розглядом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що 16 лютого 2022 року між [PERSON] та ТОВ «Асманта Колл центр» в особі [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу №160222/1м-1902 вібромасажної накидки ТМ «Evsorpe», модель Tamashi, ручного вібромасажера GINGA EVSORPE, подушки «Doromerino», ковдри «Doromerino», озонатора, модель OZ-6 на загальну суму 48 000 гривень. В той же день між позивачкою та Акціонерним товариством «Комерційний банк «Глобус» була укладена кредитна угода за №41758093 про споживчий кредит на суму 48 300 гривень з місячним платежем 3 413 грн. 20 коп. Його загальна вартість за весь строк користування кредитом склала 81 916 грн. 80 коп. В цей же день працівниками відповідача була складена заява-анкета №41758093 на приєднання до договору про надання комплекту послуг АТ «КБ «Глобус», згідно якого позивачка повинна виплачувати спожитий кредит з 16 лютого 2022 року по 15 лютого 2024 року. Був виданий паспорт споживчого кредиту на 81 916 гривень 80 коп. з річною процентною ставкою 76.12, які повинна погашати позивачка. Вищеперелічений товар отримала, про що був складений акт приймання-передачі в цей же день. Далі, судом встановлено, що, ознайомившись по місцю проживання із зазначеними умовами кредитування, позивачка з цим не погодилася і обом відповідачам 18 лютого 2022 року направила листи, в яких відкликала угоду, вказавши, що розриває укладені договори, посилаючись на поганий зір, у зв`язку з чим не могла прочитати на місці продажу товару остаточну суму, яку повинна виплатити у погашення кредиту і умови договорів, підписавши, не читаючи. В них вона також повідомила, що не має можливості виконувати договори, оскільки таких грошей у неї немає, так як вона ніде не працює і пенсію не отримує. Також вказала, що цей товар їй не підходить по кольору і ним вона не може користуватися, так як при його включенні виникає шум, який діє на нервову систему і починається головний біль. Вважає, що представники Товариства, скориставшись її поганим станом здоров`я та відсутністю окулярів, під впливом емоційних дій не менше присутніх п`яти продавців, які одночасно розмовляли з нею та дії гучної музики, яка була включена, вона, не читаючи підписала ці договори і отримала товар. Також вважає, що працівниками, які продавали цей товар, на неї був проявлений неналежний вплив, що істотно подіяло на свободу вибору і її поведінку при придбанні товару. Далі судом встановлено, що листи-претензії, які направила позивачка, відповідачі отримали 22 лютого 2022 року, однак від ТОВ «Асманта Колл центр» вона відповідь не отримала, а працівники АТ «КБ «Глобус» повідомили, що для повернення товару необхідно звернутися до магазину, тобто до Товариства. 30 квітня 2022 року на ім`я Голови правління АТ «КБ «Глобус» електронною поштою позивачка вдруге направила звернення про розірвання договору, однак ніякої відповіді не отримала. Відповідно до п. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в подальшому Закону) та ст. 15 Закону України «Про споживче користування», позивачка має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов`язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі. Споживач не зобов`язаний сплачувати будь-які інші збори у зв`язку з відкликанням згоди. Кредитодавець зобов`язаний повернути споживачеві кошти, сплачені ним згідно з договором про надання споживчого кредиту, але не пізніше, ніж протягом семи днів. За кожний день затримки повернення споживачу коштів, сплачених ним згідно з договором про надання споживчого кредиту понад установлений строк (сім днів), споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка суми, належної до повернення кредитодавцем. Право відкликання згоди не застосовується щодо: -споживчих кредитів, забезпечених іпотекою; -споживчих кредитів на придбання житла; -споживчих кредитів, наданих на купівлю послуги, виконання якої відбулося до закінчення строку відкликання згоди. Згідно п. 9 вказаного Закону, у разі реалізації споживачем своїх прав, передбачених статтями 8 і 10 цього Закону, ці права діють і стосовно кредитодавця, що надав йому споживчий кредит для придбання продукції. Кредитодавець у такому випадку зобов`язаний повернути споживачеві суму вже здійснених ним виплат при розірванні договору купівлі-продажу (виконання роботи, надання послуги) або здійснити відповідне коригування кредитних зобов`язань споживача, а п. 11 зазначеного закону передбачено, що якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов`язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення. При таких обставинах, коли позивачка 16 лютого 2022 року дала згоду на укладення договору і такий заключила, то вона на підставі зазначеного закону через два дні правомірно звернулася до обох відповідачів з листом про відкликання згоди на укладення договорів, про визнання їх недійсними та про їх розірвання. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються в тому числі письмовими, речовими доказами. Приписами ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування, а ст.. 79 ЦПК України зазначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Обов`язок доказування і подання доказів передбачено ч. 1 ст. 81 ЦПК України, в якій записано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що на підставі ст.ст. 76-77, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, достовірними доказами у підтвердження позову є: договір купівлі-продажу №160222/1 м-1902 від 16 лютого 2022 року, укладений між представником товариства Л. Тернавським і позивачкою, актом приймання-передачі товару 16 лютого 2022 року та його найменування, реквізитами для погашення заборгованості, паспорт споживчого кредиту, лист позивачки на ім`я відповідачів, кредитна угода від 16 лютого 2022 року №41758093, письмова відповідь представника Банку та звернення позивачки до відповідачів через два дня після укладення договорів про їх недійсність, розірвання і т. ін. Згідно ч. 1,3, 5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину може бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Законом (ст.ст. 215-216 ЦК України) передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних право чинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Приписами ч. 1-2 ст. 229 ЦК України встановлено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Із ст. 18 ч. 1-2,3 п. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» убачається, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору, а згідно ч. 4 перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Таким чином, суд вважає, що позивачка не мала ані достатньої інформації про фінансові послуги, які надаються, ані необхідних знань, щоб їх зрозуміти та не мала можливості оцінити ризик і можливі наслідки набуття товару та суму оплати за кредит і коли її ввели в оману, надаючи у нечіткий спосіб інформацію для здійснення свідомого вибору, відсутності окулярів, а також, коли ч. 4 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» надає їй право розірвати договір протягом 14 днів з моменту отримання товару, то на підставі вище вказаних достовірних та належних доказів позов підлягає задоволенню. Це також випливає із постанови Верховного Суду колегії суддів Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року по справі №235/1462/17. При таких обставинах, на підставі вище зазначеного та враховуючи, що позивачка [PERSON] у встановлений законом 14-денний строк звернулася до відповідачів про відзив та розірвання договорів, а відповідачі не виконали зазначених нею вимог, тому суд, зважаючи на це, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. За положеннями ч.ч. 1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Частиною 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 11500 грн., що підтверджується квитанцією від 23 травня 2022 року та описом виконаних робіт. При стягненні витрат на правову допомогу суд враховує висновок Верховного суду, викладений у постанові №301/1894/17 від 17.10.2018, відповідно до якого стягненню підлягають витрати не лише за участь адвоката у судовому засіданні, а й за вчинення інших дій за його межами. Наданий до суду розрахунок розміру понесених витрат витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 11500 грн. підтверджений належними доказами. За положеннями частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Оскільки позовні вимоги [PERSON] підлягають повному задоволенню, понесені нею та документально підтверджені витрати на правничу допомогу належить стягнути з відповідачів. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн., від сплати якого звільнений позивач.

Outcome: approved