Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про зобов`язання скасування нарахованої заборгованості та проведення коригування особового рахунку послуги "Гаряче водопостачання. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 04.06.2021 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 15.11.2021 вирішено питання про розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, з призначенням судового засідання. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що [PERSON] , є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Квартира знаходиться в багатоквартирному будинку, який побудований та ведений в експлуатацію в 2009 році зі вбудованими та опломбованими лічильниками гарячого та холодного водопостачання. Обслуговування відбувалось з самого початку ЖУ «Лівобережне» ДП «Екос», а з жовтня 2012 обслуговування будинку передано ТОВ «Перший український експертний центр», яке сплачувало щомісячно послуги ГВП, з показників лічильників мешканців будинку, так відбувалось до жовтня 2018. Крім того зазначив, що в квартирі майже 10 років встановлений бойлер, і тому послугою гарячого водопостачання майже не користувались. З травня 2016 року по липень 2020 було використано лише 5куб.м. гарячої води. Заборгованості за використану гарячу воду не було, що підтверджується платіжними документами. Однак після того, як обслуговування послуг «гаряч водопостачання» взяв на себе відповідач в платіжка з`явились надмірні нарахування. Виявилось, що ЖЕК більше не надає показники з лічильників споживачів - мешканців будинку, а в особистому кабінеті позивача на сайті відповідача не можливо вказати (внести) правильні показники лічильника, оскільки внесення попередньо відповідачем значення лічильника не коригується в меншу сторону. На чисельні телефонні дзвінки позивача, працівники відповідача не реагують. Вважає, що відповідач з порушення норм чинного законодавства нараховує суми за ГВП, які не відповідають дійсності, а тому просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та вирішити питання щодо судових витрат. Від представника КП «Київтеплоенерго» до суду надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач не визнає позовні вимоги з таких підстав. Борг виник з вини позивача, який в порушення вимог законодавства роками не здійснював повірку засобу обліку гарячої води і не надавав показань засобу обліку відповідачу, при цьому офіційно не відмовлявся від отримання послуг з подальшим перекриттям кранів і опломбуванням вентилів. Отже у зв`язку ненаданням показань індивідуального засобу обліку гарячої води нарахування за послугу з постачання гарячої води в квартирі позивача проводились відповідно до вимог чинного законодавства як приміщення, яке не оснащено індивідуальним засобом обліку гарячої води. Крім того зазначили, що повірка лічильників здійснюється за рахунок позивача як власника такого вузла обліку. Щодо маральної шкоди зазначили, що позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував наявність будь-якої шкоди позивачу, спричиненою діями відповідача. Враховуючи все викладене просили відмовити повність у позовних вимогах позивача. До суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідно до абз. 5 пункту 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, навіть якщо з будь-яких причин виконавець послуг не отримав показання лічильників, після отримання показань квартирних засобів обліку, якщо вони відрізняються від розрахованих за показаннями будинкових засобів обліку, виконавець здійснює коригування плати за надання послуг в наступному розрахунковому періоді шляхом зменшення або збільшення обсягів спожитої кожним споживачем послуги. Своє зобов`язання зробити коригування відповідач проігнорував, не зважаючи на те, що представник відповідача офіційно підтвердив і підписав акт про наявність показника лічильника, а не ті які відповідач зазначив в квитанціях. Просив взяти до уваги все зазначене та задовольнити позовні вимоги повністю. До суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, які по смислу та обґрунтуванню співпадають з відзивом. Додали, що вимога позивача щодо відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути задоволена судом, оскільки порушена співмірність ціни позову з зазначеним обсягом роботи адвоката та запропонованим розміром витрат. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Представник відповідач КП «Київтеплоенерго» - Кравець Т.П. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити, врахувавши зазначене обґрунтування у відзиві на позовну заяву. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] , є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , по вказаній квартирі позивач отримує послуги водопостачання. Відповідно до листа ТОВ «Перший Український експертний центр» №123 від 21.02.2022 встановлено, що Товариством житловий будинок [ADDRESS] , згідно акту приймання-передачі, було взято на обслуговування з 01.12.2012. Попередньою експлуатуючою організацією житлового будинку була передана проектна та виконавча документація, згідно проекту, індивідуальні квартирні прилади обліку холодної та гарячої води в житловому будинку були встановлені забудовником. ТОВ «Перший Український експертний центр» до березня 2015 перебувало в договірних відносинах з КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр», однак з причин не належного забезпечення виконань, Товариство прийняло рішення запровадження програми «ЖКГ-Плюс». За даними бази даних програмного забезпечення «ЖКГ-Плюс» по особовому рахунку квартири [ADDRESS] в житловому будинку з березня 2015 обліковувались прилади обліку гарячої води ГВ №127755 КВ 1,5 (показник - 107куб.м.) та прилад обліку холодної води ХВ № 350304 КВ 1,5 (показник - 258куб.м.). Останні показники квартирного приладу обліку гарячої води, які надавались Товариством у відповідності до договору про співпрацю ПАТ «АК «Киівводоканал» станом на 01.01.2021, за даними програмного забезпечення «ЖКГ-Плюс» були: ГВ -113куб.м. Згідно із Акту зняття пломби з приладів від 10.07.2020, підписаний представниками ТОВ «Перший Український експертний центр», в квартирі [ADDRESS] , вийшов із ладу лічильник ГВП №127756, з показником 00115. Відповідно до Акту від 10.07.2020, підписаний представниками ТОВ «Перший Український експертний центр», в квартирі [ADDRESS] ,замінено лічильник ГВП: демонтовано №127755, показник - 00115; встановлено № 200139805А, показник -00000, марка BMETERS. Згідно із Акту від 14.07.2020, лічильника гарячого водопостачання №200139805А, показник -00000, марка BMETERS прийнято на комерційний облік. 05.12.2020 на скаргу [PERSON] від 10.11.2020 про корегування нарахувань, надійшла відповідь від КП «Київтеплоенерго» відповідно до якої зазначили, що з 01.05.2018 КП «Київтеплоенерго» набуло статусу теплопостачальної організації та виконавцем послуг з централізованого опалення та ЦПГВ за адресою по [ADDRESS] . В програмному комплексі Підприємства була наявна інформація щодо обладнання кв. [ADDRESS] квартирним лічильником гарячої води. Враховуючи той факт, що не передавались показання квартирного засобу обліку гарячої води, тому нарахування проводилися згідно із Законами України «Про Житло-комунальні послуги», «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та іншими нормативно-правовими актами у сфері житлово-комунальних послуг. Для можливості розгляду питання щодо проведення корегування нарахувань за послугу ЦПГВ згідно з фактичними обсягами споживання гарячої води відповідно до показань попереднього засобу обліку гарячої води, необхідно надати документ що підтверджує придатність лічильника до застосування (свідоцтво про повірку). 21.12.2020 на скаргу [PERSON] від 11.12.2020 №2 про корегування нарахувань, надійшла друга відповідь від КП «Київтеплоенерго» відповідно до якої зазначили повторно всю інформації з попередньої відповіді і додали, що після проведення повірки квартирного засобу обліку споживач має повідомити про це виконавця послуг із наданням свідоцтва про метрологічну повірку. Періодична повірка засобів вимірювальної техніки вузлів розподільного обліку здійснюється згідно з міжповірочним інтервалом, зазначеним у технічному паспорті на цей засіб. Термін повірки нового лічильника відраховується від дати виготовлення, вказаної в технічному паспорті приладу, яка є фактичною датою першої повірки. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду справи. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами ЦК України, Законами України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг", "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про житлово-комунальні послуги", "Про метрологію та метрологічну діяльність", "Про захист прав споживачів", Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року N 630, якою затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та Типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Так, згідно статті 6 Закону України «Про теплопостачання» державна політика у сфері теплопостачання базується на принципах: зокрема, забезпечення захисту прав та інтересів споживачів; забезпечення впровадження засобів обліку і приладів регулювання споживання теплової енергії. Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами - розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та не потребує розроблення проектної документації, видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла розподільного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, оператором зовнішніх інженерних мереж, виконавцем відповідної послуги. Згідно частини сьомої статті 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» за наявності окремого відгалуження системи опалення у квартиру, інше житлове або нежитлове приміщення встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії для такої квартири (приміщення) є обов`язковим. Частиною четвертою статті 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» оператор зовнішніх інженерних мереж, виконавець комунальної послуги, інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальних послуг, зобов`язані приймати вузли обліку, встановлені відповідно до вимог цього Закону, на абонентський облік протягом 14 календарних днів, про що складається відповідний акт. Прийняття приладу обліку на абонентський облік здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. До прийняття порядку, яким мала бути встановлена процедура взяття на абонентський облік, а також здійснений перегляд інших нормативно-правових актів протягом 6 місяців з дня опублікування Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (02 серпня 2017 року), діяли Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630(далі - Правила). Пунктом 10 Правил передбачено, що справляння плати за нормативами споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку. Відповідно до пункту 29 Правил споживач має право: зокрема, на установлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік; на періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку. Відповідно до статті 32 Закону України «Про теплопостачання» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Відповідно до статті 1 Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»: - вузол обліку - комплекс пристроїв (у тому числі засобів вимірювальної техніки, що відповідають вимогам технічних регламентів), допоміжного обладнання та матеріалів до них, призначений для вимірювання спожитої теплової енергії та води, а також технічної реєстрації результатів такого вимірювання, включаючи засоби дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності); - вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів. Згідно із частини другої статті 28 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають тривалій перевірці через міжповірочні інтервали, порядок встановлення яких із нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади у сфері метрології. Підприємства, організації та фізичні особи зобов`язані бути оплачено (з урахуванням встановлених міжповірочних інтервалів) подавати засоби вимірювальної техніки на повірку. Частиною третьою статті 28 додаткового Закону встановлено, що порядок надання фізичним особам, які не є суб`єктами підприємницької діяльності, - власниками засобів вимірювальної техніки (результатами вимірювань якими засобами для здійснення розрахунків за споживання побутових потреб електроенергії та тепла, газу і води) на остаточну повірку цих засобів та оплати за роботу, пов`язану з повіркою, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки розміщені на рахунку підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Згідно із частиною четвертою статті 17 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність"(в редакції, чинній на час повідомлення запитувача про сплив строки повірки його приладу обліку та нарахування йому за послуги з водопостачання за нормами споживання) періодична повірка, обслуговування та ремонт (в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) вимірювальної техніки (результати вимірювань яких) використовує для здійснення розрахунків за споживання для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, розміщених за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Відповідальність за оперативність проведення термінової перевірки, обслуговування та ремонту (в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань, які виготовлені для здійснення розрахунків за споживання електричної і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, покладається на суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Періодична повірка кінця року за тарифами на електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Порядок надання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України. Періодична повірка кінця року за тарифами на електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Порядок надання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України. Періодична повірка кінця року за тарифами на електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Порядок надання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України. Пунктами 9, 30, 32 Правил N 630 передбачено, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) здійснюються за рахунок виконавця, до обов`язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, перевірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонту, у той час як обов`язково споживач оплачує надані послуги за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і доповненні норм права до спірних правовідносин суд дає висновки щодо застосування відповідної норми права, викладеної в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду на складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 року у справі N 229/1539/17 (касаційне провадження N 61-27909сво18) викладено правовий висновок такого змісту: покупець є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, виконавцем яких є КП "Компанія "Вода Донбасу", тому саме відповідач несе відповідальність за щасливу повірку за обліковим записом води, встановленого в будинку позивача, його обслуговування та ремонт, в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки. Включення до тарифів плати за повірку приладів обліку води, в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки не залежить від дій подавача, вимагає правових взаємовідносин Виконавець послуг та органів державної влади і місцевого самоврядування, а покупець має право на безоплатну повірку, обслуговування і ремонт повністю води обліку. Отже плата за послуги з водопостачання споживачем, у квартирі якого встановлено систему обліку води, приймається згідно з нормативами (нормами) споживання у разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, які не підлягають усуненню, з моменту її виявлення (абзац п`ятий пункту 16). Правила N 630). Аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що за наявності в квартирі обліку води оплата за надані послуги виконується відповідно до показань такого недоліку, за результатами виявлення його несправності, що не підлягає усуненню. Зокрема судом встановлено, що до того як лічильник ГВП № 127756 вийшов із ладу, мав показники 00115, а послуга з гарячого водопостачання повністю оплачена [PERSON] саме відповідно до нового лічильника - 00115, що підтверджується рахунками про сплату житло-комунальних послуг. Крім того судом установлено, що виконавцем послуг приймались вузли обліку квартири [ADDRESS] , інформація щодо обладнання квартирними лічильниками гарячої води наявна, про що були складені акти, в яких встановлені всі показання лічильників. Не повідомлення про перевірку та показники лічильника, і не внесення працівниками виконувача послуг до програмного забезпечення по особовому рахунку квартири [ADDRESS] або не проведення виконавцем повторної перевірки приладу обліку гарячої води не є підставою для неврахування його показників, так як забезпечення перевірки та внесення попереднього показання лічильників до програмного забезпечення по особовому рахунку є обов`язковим виконавцем послуг і невиконання ним такого обов`язку не повинно мати негативних наслідків для споживача. Разом із тим, статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, так і від характеру його порушення. У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інших способів відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Порушені право чи інтереси підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України , але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту у вибраний спосіб. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданої відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України ). Відповідно до статті 5 ЦПК України , здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадках, коли закон або договір не використовує ефективний спосіб захисту порушеного, невизнаного або оскарженого права, свободи чи інтересів особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може застосувати у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не підтвердить закону. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи застосувати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права та припинення дій, які порушують це право. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтереси підлягають застосуванню з дотриманням положення 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобо, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом . Якщо положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України ), а обмеження матеріального права підтверджувати цими положеннями, порушення цивільних прав чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка показує принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають належним чином зазначені підстави, на яких вони обґрунтовуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати своє рішення, його не можна пояснити як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якого суд має виконати обов`язки щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (СЕРЯВІН ТА ІНШІ проти УКРАЇНИ, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Отже суд вважає, що КП «Київтеплоенерго» як виконавець послуг з централізованого опалення та ЦПГВ не виконало своїх обов`язків щодо перевірки засобів обліку води, а тому виникле право заявника підлягає захисту за зобов`язаннями здійснити перерахунок нарахованої оплати послуг з гарячого водопостачання за показаннями лічильника, який встановлено в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Таким чином порушене право позивача підлягає захисту шляхом скасування нарахованої заборгованості боргу за послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01.10.2018 по 31.07.2020 в розмірі 4507,44грн. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов до такого. Відповідно до ст. 22 Закону України "Про захист про споживачів" при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки не було доведено обсягу страждань(фізичних, душевних, психічних тощо) небезпеку для життя і здоров`я, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), який би відповідав вимогам щодо відшкодування в розмірах 15000,00грн. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). З матеріалів справи вбачається, що правнича допомога позивачу [PERSON] здійснювалась адвокатом Бойком Ю.А. на підставі Договору № 29-03від 29.03.2021 про надання правничої допомоги, повноваження якого було підтверджено свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №7410/10. Також доданий додаток №1 до договору про надання правничої допомоги про вартість надання правової допомоги та порядок оплати і Додаткова угода №1 про надання правничої допомоги, з якої вбачається, що вартість наданих послуг складає 8000,00грн. Однак при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 8000,00грн не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат, оскільки перевіряючи детальний опис виконаних робіт наданий позивачем з матеріалами справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх необхідністю (завищений обсяг часу на технічну підготовку і вивчення документів), обсягом виконаної адвокатом роботи. Однак, беручі до уваги, що рішенням суду позов задоволено частково, чим відновило порушене право позивача, що дає суду зазначити про здійснення адвокатом практично належного захисту в суді, але судом враховується недотримання співмірності затрат на правничу допомогу та з ціною позову і вважає, що необхідно зменшити розмір стягнень з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу до суми 1500,00грн, яка відповідає розумному розміру. Тому, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 1500,00грн.

Outcome: partial