Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-20 00:00:00

1.Описова частина Короткий зміст вимог та аргументів учасників справи \~ \~ \~ \~21 квітня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, посилаючись на те, що на КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» покладено забезпечення підприємств, установ та організацій а також населення м. Черкаси тепловою енергією для потреб опалення та гарячого водопостачання. Позивач зазначає, що здійснює постачання теплової енергії на будинок [ADDRESS] за затвердженими у встановленому законом порядку тарифами. Інформація щодо встановлених тарифів є загальновідомою, розміщена на офіційних веб-порталах позивача та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Згідно п. 5 ч. 2 статті 7 закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII споживачі зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Станом на 01.01.2021 року заборгованість відповідачів перед позивачем за спожиту теплову енергію складала 24\~694,84 грн. Такі дії відповідачів, на переконання позивача, наносять шкоду підприємству, яке втрачає можливість своєчасно проводити оплату за енергоносії, сировину, матеріали, своєчасно виконувати свої зобов`язання перед бюджетом та впливають на якість наданих послуг. Окрім того, позивач з огляду на положення статті 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом, просить суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку інфляційні нарахування в сумі 1 212,91 грн. а також 3 % річних в сумі 763,44 грн. Зважаючи на вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідачів солідарно на користь КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» заборгованість станом на 01.01.2021 року в сумі24\~694,84 грн., інфляційні збитки в сумі 1 212,91 грн. а також 3 % річних в сумі 763,44 грн, всього 26\~671,19 грн. Також просить суд стягнути солідарно з відповідачів сплачений ним судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2\~270,00 грн. 22 червня 2021 року відповідачка [PERSON] скерувала до суду заяву про заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. 24 червня 2021 року відповідачка [PERSON] скерувала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем всупереч положенням ЦПК України не надано доказів на укладення ним з відповідачами договору про надання житлово-комунальних послуг як основи заявленого цивільно-правового спору. Розрахунок заборгованості, на переконання відповідачки, є хаотичним набором цифр та не розкриває способів та порядку нарахувань за особовим рахунком № [NUMBER] , а згідно вимог чинного законодавства України встановлений порядок нарахувань повинен бути однаково зрозумілим як для надавача послуги, так і для споживача. Шляхом математичних маніпуляцій позивач визначив неузгоджену між сторонами суму заборгованості за січень 2020 року на загальну суму 24\~033,41 грн. (кінцеве сальдо станом на кінець січня місяця 2020 року з врахуванням переплати), відомості про яку включив до розрахунку суми позову. В той же час, як зазначила відповідачка, судовий спір щодо вказаної суми 24\~033,41 грн. був предметом розгляду Соснівського районного суд м. Черкас у справі № 712/11786/20 між позивачем та [PERSON] , відповідно до резолютивної частини рішення якого від 16 лютого 2021 року було зобов`язано КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» надати [PERSON] обґрунтований письмовий розрахунок заборгованості за послугу з централізованого постачання гарячої води за особовим рахунком № [NUMBER] відповідно до його звернення від 07 вересня 2020 року. Вказане судове рішення позивачем не виконано. Позивачем подано до суду позов, що містить фіктивні розрахунки з метою приховування своїх протиправних дій з безпідставного нарахування оплати за ненадані ним послуги. У січні 2020 року відповідачі не здійснювали оплату за житлово-комунальні послуги в сумі 422,00 грн., будь-яких платіжних доручень, що підтверджували б факт такої оплати разом з позовом надано не було. Окрім того, відповідачка зазначила, що розрахунок заборгованості свідомо завуальований під приховану суму перерахунку, який здійснено поза межами строків позовної давності. Також у відзиві на позовну заяву зазначено, що на абонентському обслуговуванні позивача обліковуються лічильники гарячої води відповідачів та у матеріалах позову відсутні будь-які документи позивача на зняття з обліку таких лічильників. Відповідачі не отримували послугу з централізованого постачання гарячої води. 29 червня 2021 року відповідачка [PERSON] в порядку ст. 193 ЦПК України скерувала до суду зустрічний позов, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що вона, як співвласник квартири [ADDRESS] , є користувачем житлово-комунальних послуг за особовим рахунком № [NUMBER] . Квартира, як і будинок у цілому, перебуває на абонентському обслуговуванні позивача. У січні 2020 року позивачем до розрахункового документа відповідачів було внесено відомості в графу «перерахунок» на загальну суму 28\~293, 18 грн. В результаті незрозумілого перерахунку кінцеве сальдо на кінець січня 2020 року, з врахуванням переплати відповідачів за централізоване постачання гарячої води в сумі 3\~785,77 грн. становило 24\~033,41 грн. З метою з`ясування фактичних обставин здійснення такого «перерахунку» 24 квітня 2020 року на адресу КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» було направлено запит щодо безпідставного нарахування оплати за послугу з централізованого постачання гарячої води. Повторний запит було направлено на адресу КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» 18 червня 2020 року. Бездіяльність КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» щодо надання обґрунтованого розрахунку заборгованості була оскаржена до суду [PERSON] рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси у справі № 712/11786/20 від 16 лютого 2021 року було зобов`язано КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» надати [PERSON] обґрунтований письмовий розрахунок заборгованості за послугу з централізованого постачання гарячої води за особовим рахунком № [NUMBER] відповідно до його звернення від 07 вересня 2020 року. Вказане судове рішення позивачем не виконано. Позивачем до суду було подано позовну заяву з фіктивними розрахунками з метою приховування своїх протиправних дій. За поняттям «перерахунок» позивачем приховане незаконне нарахування ненаданої ним послуги поза межами строків позовної давності. На адресу відповідачки [PERSON] (позивачки за зустрічним позовом) продовжують надходити розрахункові повідомлення з завищеними та необґрунтованими нормативами. Крім того, відповідачка [PERSON] (позивачка за зустрічним позовом) не користується послугами з централізованого постачання гарячої води, оскільки має альтернативне джерело електричний бойлер. Зважаючи на вищевикладене [PERSON] просить суд за зустрічною позовною заявою до КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» визнати незаконним нарахування з січня 2020 року послуги з централізованого постачання гарячої води; припинити протиправні дії КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» та відновити становище, яке існувало до порушення, а саме продовжити нарахування послуги з централізованого постачання гарячої води за показниками законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки. 21 вересня 2021 року відповідачкою [PERSON] було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Зустрічні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Додатково вказувала, що у грудні 2019 року була проведена повірка лічильника та з`ясовано, що показники лічильника є меншими,ніж зняті припопередній повірці у 2013 році. В зв`язку з такими обставинами був здійснений перерахунок плати за гаряче водопостачання за період з 2013 року за нормами споживання, в зв`язку з чим було нараховано відповідачам у січні 2020 року заборгованість в сумі 24455,76 грн. Вже в ході судового розгляду з`ясувалось, що працівниками КП «Черкасиводоканал» в 2016 року проводилась повірка та відповідний акт до позивача не надсилався, однак показники у ньому також перевищують, ніж були зняті в грудні 2019 року. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнала в повному обсязі та просила суд відмовити в його задоволенні, зустрічний позов підтримала та просила його задоволити у повному обсязі. Додатково пояснила, що відповідачем не доведено, що збій у роботі лічильника стався у зв`язку з втручанням у нього з боку споживачів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, скерував до суду письмову заяву про розгляд справи за наявними матеріалами справи за його відсутності, позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Зустрічний позов підтримав. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у наданій суду заяві просив розглянути справу у відсутність третьої особи, зустрічний позов підтримав. Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Суд вислухавши в судовому засіданні, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. \~ \~ Хід розгляду справи \~ \~ Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 травня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 3 серпня 2021 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до КПТМ «Черкаситеплокомуненерго», у зв`язку з чим замінено судове засідання на підготовче та продовжено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Соснівського районного суду м.\~Черкаси від 26 серпня 2021\~року підготовче засідання закрито та призначено судовий розгляд справи. \~ \~ \~ \~11 жовтня 2021 року здійснений повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку із закінченням повноважень головуючого. \~ \~ \~ \~Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 жовтня 2021 року справу прийнято до свого провадження та визначено проводити її розгляд в порядку загального провадження. 27 січня 2022 року ухвалою Соснівського районного суду м.\~Черкаси закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 11 травня 2022 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси залучено до участі в справі [PERSON] у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. 2. Мотивувальна частина \~ \~ \~ \~ Фактичні обставини, встановлені судом Судом\~установлено, що позивач на підставі рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 31.10.2007 р. є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого гарячого водопостачання. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, б/н, від 26.03.1998 р. Іншим співвласником житлового приміщення відповідно до даного Свідоцтва є третя особа [PERSON] . Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 279314422 від 12.10.2021 р., право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 04.02.2020 р. на підставі Свідоцтва про право власності на житло, б/н, від 26.03.1998 р. (без визначення часток співвласників). \~ \~ \~ \~Відповідно до довідки Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради, наданої суду 4 жовтня 2021 року, у квартирі за адресою: [ADDRESS] у період з січня 2013 року по січень 2021 року було зареєстровано 3 (троє) осіб. Договір про надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води між сторонами не укладався. 04 грудня 2008 року був укладений договір про надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води № 2-4385 між позивачем та [PERSON] , який не являвся співвласником квартири. Відповідно до довідки КП «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради № 4566/12 від 23.09.2021 р., за адресою: [ADDRESS] облік наданих послуг здійснюється за показами двох лічильників для обліку гарячого водопостачання та двох лічильників для обліку холодного водопостачання. Міжповірочний інтервал становить три роки. Після періодичної повірки встановлювались ті ж самі лічильники із зазначенням у свідоцтві про повірку «За результатами повірки встановлено, що засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам ДСТУ 3580 в умовах експлуатації». Лічильник води крильчастий КВ-1,5 № 538433 згідно наданого відповідачкою паспорту придбаний 25 серпня 2003 року, термін служби виробу складає 12 років (п.4.4 паспорту ПБВИ.407223.002 ПС). Границі допустимої похибки в діапазоні витрат гарячої води +/- 3 одиниці. Лічильник води крильчастий КВ-1,5 № 545537 згідно наданого відповідачкою паспорту придбаний 25 серпня 2003 року, термін служби виробу складає 12 років (п.4.4 паспорту ПБВИ.407223.002 ПС). Границі допустимої похибки в діапазоні витрат гарячої води +/- 3 одиниці. За даними КП «Черкасиводоканал» періодична повірка вказаних лічильників проводилась у 2013, 2016 та 2019 роках згідно актів розпломбування/опломбування КП «Черкасиводоканал». Так, відповідно до актів розпломбування/опломбування КП «Черкасиводоканал» 11.03.2013 року лічильник № 538433 було розпломбовано із фіксуванням показника лічильника на момент роз пломбування - 117 м.куб. 04.04.2013 року лічильник було опломбовано та показник лічильника № 538433 на момент опломбування становив 118 м.куб. Відповідно до актів розпломбування/опломбування КП «Черкасиводоканал» 28.03.2016 року лічильник було розпломбовано; показник лічильника № 538433 на момент розпломбування становив 155 м.куб. 12.04.2016 року лічильник було опломбовано; показник лічильника № 538433 на момент опломбування становив 156 м.куб. Відповідно до актів розпломбування/опломбування КП «Черкасиводоканал» 12.12.2019 року лічильник було розпломбовано; показник лічильника № 538433 на момент розпломбування становив 75,6 м.куб. 23.01.2020р. лічильник було опломбовано; показник лічильника № 538433 на момент опломбування становив 76 м.куб. За повідомленням КП «Черкасиводоканал», в зв`язку з фіксацією при повірці у 2019 році розміру показника, меншого, ніж при попередній повірці у 2016 році, збій в показниках лічильника № 538433 виник в період з 12.04.2016 р. по 12.12.2019 р. В цей період споживач телефоном періодично повідомляв, що показники по вказаному лічильнику «без змін». Відповідачка в ході розгляду справи не оспорювала факт збою у роботі лічильника у період з 12.04.2016 р. по 12.12.2019 р., заперечивши вину мешканців квартири у вказаному збої. Вказувала, що передавала щомісячно показники «без змін», не перевіряючи фактично покази приладу, оскільки практично не користувались гарячою водою у зв`язку з встановленням бойлеру. Як пояснила в судовому засіданні представник позивача, отримавши у січні 2020 року акт опломбування лічильника гарячого водопостачання № 538433 від 23.01.2020 року з показником, нижчим від показників цього ж лічильника після опломбування 04.04.2013 р., позивачем було здійснено перерахунок за послугу по гарячому водопостачанню за нормами споживання з березня 2013 року, оскільки про акт повірки у 2016 році позивач дізнався вже в ході судового розгляду даної справи в зв`язку з тим, що КП «Черкасиводоканал» дані відомості позивачу до звернення до суду не надавались. Відповідно до відомості по о/р 20610056 за січень 2020 року сума нарахувань склала 24455,76 грн. та з урахуванням облікування суми оплати 422,35 грн. заборгованість 01.02.2020р була визначена в розмірі 24033, 41 грн. (а.с.5). В подальшому в період з лютого 2020р. по грудень 2020р. було нараховано 3977,26 грн. Внаслідок перерахунку у цей період вказана сума була зменшена на 3315,83 грн. з ініціативи позивача, споживачами оплат не здійснювалось, тому сума борг за період з 01.01.2020 до 01.01.2021р. збільшилась на 661,43 грн. (3977,26 грн. - 3315,83 грн.) відповідно до відомості по о/р 20610056. (а.с.5). В помісячному розрізі нарахування суми 3977,26 грн. складаються з таких сум: за лютий 2020 р. - 0 грн., березень 2020 1083,78 грн., квітень 2020 661,43 грн., травень 661,43 грн., червень 2020 року - 661,43 грн., липень 2020 137,58 грн., жовтень 2020 - 335,85 грн., листопад 2020 - перерахунок-3315,83 грн., грудень 0 грн. \~ \~ \~ \~Крім того, в ході судового розгляду позивачем долучено відомість по особового рахунку (а.с.64), зі змісту якої вбачається, що в березні 2021 року також проведений перерахунок боргу 661,43 грн. в бік зменшення на 192,03 грн. З метою з`ясування фактичних підстав нарахування станом на 01.02.2020р. заборгованості в розмірі 24033, 41 грн. споживачами [PERSON] , [PERSON] 24 квітня 2020 року на адресу КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» був направлений запит щодо безпідставного нарахування оплати за послугу з централізованого постачання гарячої води. У зв`язку з тим, що позивач у встановлений законом термін не надав відповіді, відповідачами було направлено повторний запит на адресу позивача 18 червня 2020 року та в подальшому бездіяльність КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» була оскаржена [PERSON] до суду. Рішенням Соснівського районного суд м. Черкас у справі № 712/11786/20 від 16 лютого 2021 року було зобов`язано КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» надати [PERSON] обґрунтований письмовий розрахунок заборгованості за послугу з централізованого постачання гарячої води за особовим рахунком № [NUMBER] відповідно до його звернення від 7 вересня 2020 року. Виконання позивачем вказаного рішення в ході розгляду даної справи не підтверджено. На запит суду від 30.06.2022 р. позивачем надано довідку від 06.07.2022 р. про те, що будинок по [ADDRESS] не обладнаний будинковим засобом обліку води. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд Спірні правовідносини регулюються нормами цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 3 ЦПК України\~та\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст.\~12,\~ч. 1 ст. 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, Верховний Суд 23.10.2019 прийняв постанову у справі № 917/1307/18, якою розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності. З моменту надання послуг по забезпеченню відповідачів тепловою енергією, в силу ст. 11 ЦК України у них виникли правовідносини з позивачем, які полягають у певній поведінці їх суб`єктів, і яка закріплена державою в законах та інших нормативно-правових актах. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, врегульовані відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, і фізичною особою, яка отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV від 24.06.2004 р. житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VІІІ). До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (п. 2 ч. 1 ст. 5 цього Закону). Права та обов`язки споживача визначені у статті 7 згаданого Закону. Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV від 24.06.2004 р. під споживачем розумілася фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно п. 6 ч. 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VІІІ індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно ч. 4 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV від 24.06.2004 р. виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). У відповідності до ч. 2 статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VІІІ виконавцем послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація. Згідно п. 12 ч. 2 статті 7 закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний надавати виконавцю комунальних послуг або іншій особі, що здійснює розподіл обсягів спожитих послуг, показання наявних приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку, в порядку та строки, визначені договором. Відповідно до ст.1 Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Засади забезпечення комерційного, у тому числі розподільного, обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та забезпечення відповідною обліковою інформацією споживачів таких послуг визначає\~Закон України від 22 червня 2017 року № 2119-VIII «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»\~(далі - Закон № 2119-VIII). Згідно п. 6 ч. 1 статті 1 Закону № 2119-VIII вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів. Обслуговування та заміна вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено законом або договором.(ч.2 ст.6 Закону № 2119-VIII) У разі виходу з ладу вузла обліку він підлягає заміні на справний та прийняттю на абонентський облік протягом п`яти робочих днів з дня виявлення факту виходу з ладу (ч.2 ст.6 Закону № 2119-VIII). Відповідно до частини другої статті 28\~Закону України\~«Про метрологію\~та метрологічну\~діяльність» засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці через міжповірочні інтервали, порядок встановлення яких визначається нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади у сфері метрології. Підприємства, організації та фізичні особи зобов`язані своєчасно (з урахуванням установлених міжповірочних інтервалів) подавати засоби вимірювальної техніки на повірку. Частиною третьою статті 28\~зазначеного Закону встановлено, що порядок подання фізичними особами, що не є суб`єктами підприємницької діяльності, - власниками засобів вимірювальної техніки (результатами вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) на періодичну повірку цих засобів та оплати за роботи, пов`язані з повіркою, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Згідно з частиною четвертою статті 17\~Закону України\~«Про метрологію\~та метрологічну\~діяльність» періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, здійснюються за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту\~(у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, покладається на суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Періодична повірка проводиться за рахунок тарифів на електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України. Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентується Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 21\~липня 2005\~року №\~630 (далі - Правила № 630). Пунктами 9, 30, 32 Правил № 630 передбачено, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов`язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у той час як обов`язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства. У пункті 10 Правил № 630 вказано, що справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 16 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку. Плата за послуги з водопостачання споживачем, у будинку якого встановлений засіб обліку холодної води, вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання у разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення (абзац п`ятий пункту 16 Правил № 630). Згідно з частиною четвертою статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 року у справі № 229/1539/17 (касаційне провадження № 61-27909сво18) викладено правовий висновок такого змісту: позивач є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, виконавцем яких є КП «Компанія «Вода Донбасу», тому саме відповідач несе відповідальність за своєчасну повірку засобу обліку води, встановленого у будинку позивача, його обслуговування і ремонт, в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки. Включення до тарифів плати за повірку приладів обліку води, в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки не залежить від дій позивача, оскільки стосується правових взаємовідносин виконавця послуг та органів державної влади і місцевого самоврядування, а позивач має право на безоплатну повірку, обслуговування і ремонт засобу обліку води. Таким чином, проведення періодичної повірки, обслуговування засобів обліку води у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж повинен здійснюватися за рахунок виконавця зазначених послуг. Судом встановлено, що відповідачі як співвласники квартири у розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є споживачами житлово-комунальної послуги з постачання гарячої води, виконавцем якої є позивач. Щодо відсутності укладеного між відповідачами та позивачем письмового договору про надання житлово-комунальних послуг, суд враховує, що відповідно до\~статті 6\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Пунктом 1 ч. 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV від 24.06.2004 р. споживач укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний \~укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Згідно ч. 1 статті 12 цього Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Окрім того, законодавець покладає на споживачів обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги не залежно від наявності укладеного між ним та виконавцем послуги письмового договору. Відмова споживача послуг від укладення договору суперечить вимогам частини третьої статті 6, статей 627, 630 ЦК України, ст. 19, 20\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» № 1875-IV від 24.06.2004 р. та п. 1 ч. 2 ст. 7, ч. 1 ст. 12 Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» №2189-VIII від 09.11.2017 р. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція сформульована у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постановах Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц, від 10 грудня 2018 року у справі № 638/11034/15-ц, 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц, 18 грудня 2019 року у справі № 522/2625/16-ц, 25 березня 2020 року у справі № 211/3347/18-ц, 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17, від 28 липня 2021 року у справі № 554/7740/17, Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 712/8916/17 від 7 липня 2020 року. Велика Палата Верховного Суду у справі № 712/8196/17 погодилася з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про те, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідачку від обов`язку оплати за надані такі послуги. Що стосується доводів [PERSON] про те, що мешканці квартири не користуються послугами з централізованого водопостачання, оскільки мають бойлер, в ході судового розгляду не було подано належних та допустимих доказів того, що гаряче водопостачання в квартирі [ADDRESS] є опломбованим і мешканці квартири, в такому разі, з об`єктивних причин не користувалися послугами з централізованого гарячого водопостачання. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] не відмовлялись у встановленому порядку від послуги централізованого постачання гарячої води, отже є споживачами даної житлово-комунальної послуги і зобов`язані оплачувати її вартість за нормами споживання або показами лічильника, за умови підтвердження його відповідності технічним умовам. Судом встановлено, що після постановлення 25 вересня 2003 року на абонентський облік лічильників для обліку гарячого водопостачання: лічильник води крильчастий КВ-1,5 № 538433 та лічильник води крильчастий КВ-1,5 № 545537 у належній на праві власності відповідачам та третій особі квартирі [ADDRESS] , позивач не контролював міжповіркові інтервали і не забезпечив проведення повірки установленого у квартирі відповідачів лічильника води, а тому нарахування плати за нормами споживання за період понад шість років - з березня 2013 року до січня 2020 року, що передував повірці у грудні 2019 року та удвічі перевищував передбачений законодавством та паспортом приладу повірочний інтервал 3 роки. Вказане нарахування, на думку суду, є таким, що здійснене не у спосіб та на підставі Законів України «Про метрологію та метрологічну діяльність», "Про житлово-комунальні послуги", Правилами № 630. Аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що за наявності у квартирі засобу обліку гарячої води оплата за надані послуги здійснюється згідно з показаннями такого засобу, за винятком випадку виявлення його несправності, що не підлягає усуненню. Непроведення виконавцем періодичної повірки засобу обліку теплової енергії не є підставою для неврахування його показників, оскільки забезпечення проведення повірки є обов`язком виконавця послуг і невиконання ним такого обов`язку не повинно мати негативних наслідків для споживача. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 229/1539/17 (касаційне провадження № 61-27909сво18) та Верховним Судом у постановах:від 26 грудня 2019 року у справі № 522/17085/16-ц (провадження № 61-26756ск18),від 20 листопада 2019 року у справі № 398/1581/18 (провадження № 61-44662св18),від 29 квітня 2020 року у справі № 521/6670/18 (провадження № 61-558св19), від 26 травня 2020 року у справі № 229/3182/17 (провадження № 61-38506св18), від 03 червня 2020 року у справі № 233/4684/17 (провадження № 61-24665св18). Відповідно до відомості по о/р 20610056 за січень 2020 року сума нарахувань склала 24455,76 грн. та з урахуванням облікування суми оплати 422,35 грн. заборгованість 01.02.2020 р. була визначена в розмірі 24033, 41 грн. Оскільки заборгованість за постачання гарячої води виникла у відповідачів у зв`язку з нарахуванням у січні 2020 року боргу в сумі 24455,76 грн. внаслідок перерахунку за період з березня 2013 року по грудень 2019 року за послугу згідно з нормативами споживання, а не за показаннями засобу обліку води до моменту виявлення його несправності, що суперечить пункту 16 Правил № 630, суд доходить висновку про протиправність нарахування вказаної суми заборгованості. Крім того, при визначеннідати останньої повірки лічильника у березні 2013 року позивачем не було враховано, що в 2016 році відповідачами в установленому порядку лічильник був наданий на повірку до КП «Черкасиводоканал» і за наслідками повірки була підтверджена справність вказаного приладу. Доводи представника позивача про те, що те, що про повірку лічильника спеціалістами КП «Черкасиводоканал» у 2016 році позивач дізнався вже в ході розгляду даної справи, оскільки відповідний акт повірки не надавався позивачу, суд вважає такими, що не обґрунтовують позовні вимоги, оскільки законом на позивача покладається відповідальність за своєчасну повірку засобу обліку води, встановленому у квартирі відповідачів, його обслуговування і ремонт незалежно від дій інших суб`єктів господарювання. Що стосується посилання на те, що показники лічильника не можуть бути меншими, ніж після останньої повірки, виявлена несправність лічильника води може бути підставою для не врахування його показників з моменту її виявлення, якщо така несправність не була усунута. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про обґрунтованість зустрічного позову в частині визнання незаконними нарахування у січні 2020 року заборгованості в сумі 24455,76 грн. внаслідок перерахунку за нормами споживання плати за послугу з централізованого постачання гарячої води за період з березня 2013 року по грудень 2019 року, тому в цій частині зустрічний позов підлягає до задоволення, а первісний позов в частині стягнення з відповідачів заборгованості за період з березня 2013 року по січень 2020 року в сумі в розмірі 24033, 41 грн. не підлягає до задоволення. Решта суми пред`явленого до стягнення боргу 661,43 грн. ( 24\~694,84 грн. на 01.01.2021р. - 24033,41грн на 01.02.2020 р.) утворилась внаслідок таких нарахувань: за лютий 2020 р. було нараховано 0 грн., березень 2020 1083,78 грн., у квітні 2020 року 661,43 грн., травні 2020 661,43 грн., червні 2020 року 661,43 грн., липні 2020 137,58 грн., жовтні 2020 - 335,85 грн., у листопаді 2020 позивачем зменшено суму нарахувань на -3315,83 грн., у грудні нараховано 0 грн. Таким чином, всього позивачем було нараховано з лютого 2020 р. по грудень 2020 . 3977,26 грн. та внаслідок проведеного самим позивачем перерахунку цю суму зменшено на 3315,83 грн., за відсутністю будь-яких оплат з боку споживачів, в зв`язку з цим сума боргу за період з 01.01.2020 до 01.01.2021р. склала 661,43 грн. відповідно до відомості по о/р 20610056 (а.с.5). \~ \~ \~ \~Крім того, в ході судового розгляду позивачем долучено відомість по особовому рахунку (а.с.64), зі змісту якої вбачається, що в березні 2021 року позивачем проведений ще один перерахунок боргу 661,43 грн. в бік зменшення на 192,03 грн.: 661.43 192,03=469,40 грн., що не відображено в матеріалах позовної заяви від 09.04.2021р. \~ \~ \~ \~Оцінюючи зібрані у справі докази, суд виходить з того, що вищезазначені місячні нарахування за період з лютого 2020 року по грудень 2020 року, а також перерахунки із зменшенням боргу, позивачем не обґрунтовані ні за показниками лічильника, ні за нормами споживання, а тому позовні вимоги про стягнення боргу не підлягають до задоволення за недоведеністю позивачем обставин, на які він посилався як на підставу позовних вимог. \~ \~ \~ \~ Положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках,коли буде доведено існування самого суб`єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж під час розгляду справи буде встановлено, що у позивача немає субєктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення позовної давності,а за безпідставністю матеріально-правової вимоги. \~ \~ \~ \~В частині вимог про продовження нарахування послуги з централізованого постачання гарячої води за показниками законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки зустрічний позов не підлягає до задоволення, виходячи з такого. Як передбачено п. 10, 15, 16 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, з моменту виявлення несправності індивідуального лічильника води його показники не можуть слугувати підставою для нарахування плати за житлово-комунальну послугу і тому нарахування здійснюється за нормами споживання у випадку відсутності будинкового лічильника води. При розпломбуванні на повірку у грудні 2019 року лічильника № 538433 виявлений збій у роботі вказаного приладу у вигляді негативних показників обліку споживання води в обсязі 156-75,6 = 80,4, що перевищує гранично допустиму згідно з паспортом приладу похибку вимірювання в діапазоні витрат гарячої води +/- 3 одиниці. Вказаний факт зафіксований актом розпломбування 12.12.2019 року, який ніким не оспорювався. Виявлений технічний збій у сукупності з тим, що на момент виявлення зазначеної несправності лічильника 12.12.2019 року сплинув визначений паспортом приладу строк його експлуатації, спростовує спроможність лічильника № 538433 до коректної роботи та відповідно виключає підстави застосування вказаного приладу вимірювання для нарахування плати за житлово-комунальну послугу. Враховуючи відсутність даних про встановлення у квартирі відповідачів іншого лічильника та постановку його на облік у встановленому порядку, відсутні підстави для продовження нарахування послуги з централізованого постачання гарячої води за показниками законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки. Таким чином, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення боргу за спожиту теплову енергію та наявність підстав для задоволення зустрічного позову в частині визнати незаконними нарахувань заборгованості внаслідок перерахунку за нормами споживання плати за послугу з централізованого постачання гарячої води.

Outcome: partial