Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-19 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даною заявою мотивуючи її тим, що його матір [PERSON] , [INFO] , уродженка села Олександрівка Чернігівського району Чернігівської області (в подальшому місто Чернігів, Олександрівка), зареєструвала у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції шлюб з його батьком, [PERSON] , [INFO] (номер актового запису 749). 05.11.2008 року його матір`ю був складений заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої чернігівської нотаріальної контори Сапон Г.М. (зареєстрований в реєстрі за № 3-3573), згідно з яким [PERSON] , на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належне їй на праві власності майно, де б воно не було із чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день її смерті буде їй належати і на що за законом вона матиме право, заповідає сину, [PERSON] . [INFO] його матір померла. У свідоцтві про її смерть від 08.04.2021 року (номер актового запису 1150), виданим Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), прізвище його матері зазначено як « [PERSON] ». Після смерті матері відкрилася спадщина, зокрема на частину житлового будинку та земельну ділянку, на якій він розташований, що знаходяться в [ADDRESS] . 06.07.2021 року він звернувся до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Белової О.С. з заявою про прийняття спадщини. У цей день приватним нотаріусом до Спадкового реєстру було внесено реєстраційний запис № 67928227, параметрами якого є: реєстрація спадкової справи. Також приватним нотаріусом була надана йому інформація щодо переліку документів, необхідних для оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину. Зібравши всі необхідні документи, він знову звернувся до приватного нотаріуса з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Після перевірки поданих ним документів приватний нотаріус встановила, що з наданих ним заповіту та свідоцтва про смерть неможливо встановити факт родинних та інших відносин між ним та заповідачем, оскільки нею встановлено, згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00033530030 від 05.11.2021 року вбачається, що після реєстрації 12 липня 1975 року шлюбу прізвище його матері змінилося з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Тому приватний нотаріус порадила йому звернутися до суду з цією заявою. Перед тим як звернутися до суду він зробив запит до Чернігівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), у якому просив надати йому інформацію про підстави державної реєстрації смерті під прізвищем « [PERSON] ». У відповідь на його запит його повідомили про те, що прізвище його матері « [PERSON] » внесено до актового запису про смерть на підставі наданого при державній реєстрації її смерті паспорта та лікарського свідоцтва про її смерть. Зазначає, що хоча під час реєстрації шлюбу з його батьком матір змінила своє дівоче прізвище на прізвище « [PERSON] , проте все своє життя вона прожила під своїм дівочим прізвищем « [PERSON] », оскільки не вчинила дій щодо заміни свого паспорта після одруження. Як наслідок, заповіт на її ім`я був складений нею під іменем « [PERSON] ». До цього часу він не задавався питанням, чому у його батьків різні прізвища, оскільки йому було цілком достатньо усвідомлювати лише єдиний факт, що [PERSON] та [PERSON] є його батьками. Зазначив, що відповідь на дане питання він знайшов у нормативно-правових актах, які діяли на момент укладення його батьками шлюбу. Так, Інструкцією про порядок реєстрації актів громадського стану в Українській РСР, затвердженої Міністерством юстиції Української РСР 12.12.1970 року, на відміну від Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року, не передбачалося обов`язку дотримання його матір`ю процедури заміни паспорта у зв`язку із зміною прізвища після одруження. ЗЩ метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після його матері він звернувся до суду. Просив суд встановити факт, що він є сином [PERSON] , [INFO] , уродженки села Олександрівка Чернігівського району Чернігівської області, що мешкала в [ADDRESS] , яка померла [INFO] . 05.01.2022 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження по справі. В судове засідання заявник не з`явилась, надав заяву про розгляд справи без його участі, заяву підтримав та просив суд її задовольнити. В судове засідання представник заінтересованої особи Чернігівської міської ради не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без участі представника Чернігівської міської ради, при розгляді справи покладається на розсуд суду. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. За ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд, з-поміж іншого, розглядає справи в порядку окремого провадження про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 08 квітня 2021 року Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), [PERSON] померла [INFO] у місті Чернігів Чернігівської області. Після смерті [PERSON] , [INFO] , приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Беловою О.С. було зареєстровано спадкову справу за номером у нотаріуса: 53/2021 (номер у спадковому реєстрі: 67928227), що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 65458346 від 06.07.2021 року. Згідно до копії Заповіту від 05.11.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори Сапон Г.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 3-3573, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належне їй на праві власності 11/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями та земельну ділянку, на якій розташований, що знаходиться в [ADDRESS] , та все своє майно, де б воно не було із чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день її смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, вона заповіла сину, [PERSON] . Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00033530030 від 05.11.2021 року [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , про що 12.07.1975 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 749. Прізвище нареченої після реєстрації шлюбу - [PERSON] . Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00033529404 від 05.11.2021 року [PERSON] народився [INFO] в с. Олександрівка Чернігівського району Чернігівської області, в рядку «Відомості про батька» зазначено [PERSON] , в рядку «Відомості про матір» зазначено [PERSON] . Заявник звертаючись до суду з вимогою про встановлення факту родинних відносин з матір`ю, обґрунтовує її наявністю розбіжностей в написанні прізвища матері в свідоцтві про її смерть та актовому записі про народження заявника. Метою встановлення факту родинних відносин є оформлення спадкових прав заявника. Отже, дослідивши та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що [PERSON] є рідним сином [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Чернігів Чернігівської області, проте документально підтвердити цей факт заявник не може через те, що в свідоцтві про смерть матері зазначено її дівоче прізвище яке вона змінила після реєстрації шлюбу 12 липня 1975 року з « [PERSON] » на « [PERSON] ». В зв`язку з чим, заявник змушений був звернутися до суду із вказаною заявою про встановлення факту родинних відносин. В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 76 ЦПК України такі дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. За правилами ст. ст. 293, ч.2 ст.315 ЦПК України в порядку окремого провадження, яке є видом непозовного цивільного судочинства, розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Виходячи зі змісту п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 р. «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у цивільному процесі в порядку окремого провадження. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Положеннями статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (ст. 12 ЦК України). До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать суб`єктам цивільного права. У правовій державі одним з найбільш ефективних і поширених засобів захисту прав і свобод є судовий захист. Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. На підставі викладеного, суд вважає, що заявник довів ті обставини на які він посилалась як на підставу своїх вимог, а тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved