Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-10 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики у розмірі 121393,51 грн. та судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.06.2021 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав у позику відповідачу кошти в розмірі 97000,00 грн. строком до 28.06.2021, однак відповідач свої зобов`язання не виконав, що змусило позивача звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 09.12.2021 було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Дослідивши матеріали справи, суд встановив. 18.06.2021 між сторонами укладено Договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ручкою І.М. за реєстровим номером 257. Відповідно до п. 1 Договору позики від 18.06.2021, позичальник отримує від позикодавця, а позикодавець передає у позику позичальнику грошову суму в розмірі 97000,00 грн. строком до 28.06.2021. Згідно п. 1.1. Договору позики від 18.06.2021, позику в сумі 97000,00 грн. позикодавець передав позичальнику під час підписання цього Договору. Підписання даного договору сторонами підтверджує факт передачі грошей позичальнику. Відповідно до п. 3 Договору позики від 18.06.2021, сторони за цим договором домовились про те, що: а) за надання позики, позичальник сплачує позикодавцю грошову винагороду (відсоток за користування позикою) 7% на місяць від залишку боргу; б) остаточний розрахунок за цим Договором має бути здійснено не пізніше 28.06.2021. Згідно п. 4 Договору позики від 18.06.2021, у разі невиконання умов цього Договору або порушення позичальником строків виплати передбачених п. 1 та 3 (б) більш, він виплачує пеню у розмірі, що еквівалентний 1 % від суми простроченого зобов`язання на день нарахування пені за кожний день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. Позикодавець має право, у разі невиконання умов цього договору або порушення позичальником строків виплати передбачених п.1 та 3 (б) більш, ніж на один місяць. Доказів повернення відповідачем суми боргу, станом на день розгляду справи, суду не надано. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальник) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договором позики, а відтак зобов`язаний повернути позивачу суму грошових коштів. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Судом встановлено, що зобов`язання за договором позики [PERSON] не виконані, а тому позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] основної суми заборгованості за договором позики в розмірі 97 000,00 грн. та винагороди (відсоток за користування позикою) 7% на місяць від суми залишку боргу за надання позики в розмірі 6 790,00 грн., підлягають задоволенню. Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 в справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18) зроблено висновок, що «за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Як вбачається зі змісту позовної заяви та наданого розрахунку, у зв`язку з тривалим невиконанням [PERSON] зобов`язання за договором позики щодо повернення коштів в розмірі 97000,00 грн. строком до 28.06.2021, за період з 29.06.2021 по 16.07.2021, інфляційні втрати становлять 17460,00 грн, 3% річних - 143,51 грн, що не спростовано відповідачем відповідно до наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до п. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленні сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у х сукупності. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає і рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийняття. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказами в цілому, та і кожного доказу. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved