Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~В липні 2022 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 24 липня 2010 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 132. Від шлюбу вони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~За час їхнього спільного проживання належної сім`ї у них не склалося, з різних питань між ними часто виникають сварки та непорозуміння. Тривалий час подружніх відносин не підтримують, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Фактично їх сім`я розпалася, існує формально. На примирення позивачка не погоджується, просить шлюб розірвати. \~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просила справу розглядати без її участі. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явився, позов визнає, про що надав письмову заяву, просив справу розглядати за його відсутності. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що з 24 липня 2010 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 132. Від шлюбу вони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Сторони тривалий час подружніх відносин не підтримують, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. За час їхнього спільного проживання належної сім`ї у них не склалося, з різних питань між ними часто виникали сварки та непорозуміння. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач позовні вимоги визнає, суд приходить до висновку про повернення позивачці [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 992,40 гривень згідно квитанції АТ «РВС Банк» № 30-1534008/1/С від 30 червня 2022 року, що становить 496,20 гривень.

Outcome: approved