Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-25 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання договорів недійними, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 27.05.2021, просила визнати недійсним договір дарування, серія та номер: 1221, виданий 18.12.2017 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко О. П., щодо відчуження земельної ділянки, кадастровий номер 3223155400:05:071:0032, площею 0,1514 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель, що за адресою: [ADDRESS] , та скасувати рішення приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко О.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38798474 від 18.12.2017 про реєстрацію за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині за кожним права власності на земельну ділянку кадастровий номер 3223155400:05:071:0032, площею 0,1514 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель, що за адресою: [ADDRESS] ; визнати недійсним договір дарування, серія та номер: 1219, виданий 18.12.2017 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко О. П., щодо відчуження нежитлової будівлі Б-Сарай, № 1-свердловина, площею 304,4 кв. м., що за адресою: [ADDRESS] , та скасувати рішення приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко О.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38796616 від 18.12.2017 про реєстрацію за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині за кожним права власності на нежитлову будівлю Б-Сарай, № 1-свердловина, площею 304,4 кв. м., що за адресою: [ADDRESS] ; визнати недійсним договір дарування, серія та номер: 1215, виданий 18.12.2017 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко О. П., щодо відчуження житлового будинку загальною площею 265,80 кв. м., житловою площею 42,7 кв. м., що розташований за адресою: [ADDRESS] та скасувати рішення приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко О.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38792712 від 18.12.2017 про реєстрацію за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині за кожним права власності на житловий будинок загальною площею 265,80 кв. м., житловою площею 42,7 кв. м., що розташований за адресою: [ADDRESS] ; визнати недійсним договір дарування, виданий 18.12.2017 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко О.П., щодо відчуження земельної ділянки кадастровий номер 3223155400:05:087:0008, площею 0,1506 га, що за адресою: [ADDRESS] , та скасувати рішення приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко О.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38794315 від 18.12.2017 про реєстрацію за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині за кожним права власності на земельну ділянку кадастровий номер 3223155400:05:087:0008, площею 0,1506 га, що за адресою: [ADDRESS] . Обгрунтовуючи позов позивач зазначив, що [PERSON] мала перед [PERSON] непогашені боргові зобов`язання, а саме: 07 березня 2015 року вона позичила в нього кошти в сумі 5 000 доларів США, які зобов`язувалась повернути до 30 червня 2015 року, 26 квітня 2016 року - 5 000 доларів США, які зобов`язувалась повернути до 30 вересня 2016 року, 19 жовтня 2016 року - 4 000 доларів США, які зобов`язувалась повернути разом із відсотками до 20 квітня 2017 року, 28 жовтня 2016 року - 20 285 доларів США, які зобов`язувалась повернути разом із відсотками відповідно до графіку до 17 березня 2017 року, 02 листопада 2016 року - 79 715 доларів США, які зобов`язувалась повернути разом із відсотками відповідно до графіку до 20 жовтня 2018 року. [PERSON] свої зобов`язання щодо повернення коштів належно не виконувала. Позивач, на виконання умов договору позики від 02 листопада 2016 року, звернувся до неї із досудовою вимогою про дострокове повернення коштів у зв`язку із простроченням оплати чергових платежів, яка була отримана боржницею особисто 22 листопада 2017 року, та в подальшому до суду з двома позовами про стягнення коштів та забезпеченням позову шляхом накладення арешту на належне боржниці майно. Під час розгляду цивільних справ було встановлено, що [PERSON] за договорами дарування від 18 грудня 2017 року відчужила все своє нерухоме майно в рівних частках на користь своїх дітей: неповнолітньої [PERSON] та малолітнього [PERSON] . В ході примусового виконання рішення суду за боржницею майна не виявлено. За період з 10.05.2019 з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті кошти в сумі 1 521,45 грн. Представник позивача вважає, що укладені між відповідачами договори дарування є фіктивними та такими, що порушують законні права позивача, оскільки укладені після настання строків оплати по боргових зобов`язаннях на загальну суму 156 349 доларів США одразу після отримання [PERSON] досудової вимоги про повернення боргу та після звернення до суду із позовними заявами та заявами про забезпечення позову. Дії сторін під час його укладення направлені не на реальне настання правових наслідків, обумовлених договорами дарування, а на фіктивний перехід права власності на будинок, нежитлове приміщення та дві земельні ділянки з метою приховання належного боржниці нерухомого майна від наступного звернення стягнення на нього в рахунок виконання судових рішень № 372/3672/17 та № 372/3922/17 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за розписками та договором позики, що є підставою для визнання оспорюваних договорів недійсним. 06.05.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідачів, адвокат Мамедова О. Л., вказувала, що права [PERSON] , як власника майна, не були обмежені. Оскаржувані договори були укладенні відповідно до норм чинного законодавства, зареєстровані в реєстрі, дарунки були прийняті обдарованими ще до прийняття судом рішень про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] коштів, де [PERSON] не визнавала позовні вимоги, в час, коли сторони мали один до одного майнові претензії. Частина майна є спільною сумісною власністю подружжя і рішення про дарування його дітям було спільним. Відповідач не мала наміру нікого вводити в оману. Вона чітко усвідомлювала та бажала реального настання правових наслідків у виді переходу права власності на нерухоме майно на користь відповідачів (своїх дітей), а вони, в свою чергу, прийняли майно, що відповідає меті, визначеній ч. 5 ст. 203 ЦК України. Позивач, надаючи кошти в борг, не забезпечував виконання зобов`язань за рахунок передачі майна в іпотеку, тим самим взяв на себе відповідні ризики. Відчуження нерухомого майна не свідчить про неплатоспроможність відповідача, оскільки виконання рішення суду по справі № 372/3672/17 було забезпечено рухомим майном, а виконавче провадження з примусового виконання рішення суду по справі № 372/3672/17 було відкрито напередодні звернення до суду з позовом, про що відповідачу не було відомо. Вартість майна значно перевищує борг на користь позивача, а тому заявлені вимоги про визнання усіх договорів дарування недійсними є неспівмірними та порушують законні права та інтереси відповідачів. Крім того, позики були укладені на вкрай невигідних для [PERSON] умовах. 08.06.2021 року позивачем подано відповідь на відзив, яка мотивована відсутню майнових претензії [PERSON] до [PERSON] . Натомість [PERSON] , починаючи з 2015 року, добровільно борги не повертала. Оскаржувані договори дарування були вчинені боржником після отримання досудової вимоги недобросовісно, на шкоду кредитору з метою уникнути в майбутньому звернення стягнення на майно, про що свідчить відсутність у боржниці нерухомого майна, коштів, тощо та приховування автомобіля від реалізації виконавчою службою. А тому, оскаржувані договори мають бути визнані недійсними на підставі загальних засад цивільного судочинства, відповідно до пункту 6 статті 3 ЦК України та частини 2-4 статті 13 ЦК України, оскільки вчинені боржником у період настання зобов`язання із погашення заборгованості і після їх укладення її платоспроможність стала обмеженою. Представник позивача подала заяву про розгляд справи без участі сторони позивача. Позовні вимоги підтримувала та просила суд їх задовольнити повністю з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог. Відповідачі в судове засідання не прибули, будучи належно повідомленими про день, час та місце розгляду справи. Від представника відповідачів, адвоката Мамедової О. Л. надійшла заява про відкладення розгляду справи, яка мотивована зайнятістю в іншому судовому процесі. Зважаючи на третю неявку відповідачів у судове засіданні, а також на те, що справа перебуває на розгляді тривалий час і в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглядати її за наявними в справі матеріалами. Представник третьої особи подав клопотання про розгляд справи у їх відсутність. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Ухвалою від 25.01.2021 року заяву представника позивача, про забезпечення позову, задоволено та накладено арешт на нерухоме майно. Ухвалою від 12.03.2021 року суд відкрив провадження за даним позовом та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання. Ухвалою від 11.11.2021 року судом витребувано докази, залучено третіх осіб, та закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. 14.12.2021 року від приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко О.П. надійшли копії оскаржуваних договорів дарування. Ухвалою від 31.05.2022 року суд залучив до участі у справі як третю особу службу у справах дітей виконавчого комітету Козинської селищної ради. Суд дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав. Відповідно до положень частини першоїстатті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У статті 129 Конституції України, закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 26.04.2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 5000 доларів США зі строком повернення не пізніше 30 вересня 2016 року. 19.10.2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 4000 доларів США під 21 % річних зі строком повернення не пізніше 20.04.2017 року та подвоєною процентною ставкою у разі неповернення коштів. У зв`язку із невиконання [PERSON] зобов`язань з повернення позики за вказаними розписками [PERSON] у листопаді 2017 року звернувся до суду з позовом. Постановою Київського апеляційного суду від 14 березня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено, та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики від 19.10. 2016 року в сумі 4 986,31 доларів США, з яких 4 000 доларів США - сума основного боргу, 70,36 доларів США - 3 % річних та 915,95 доларів США - проценти за користування коштами. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у сумі 3 302,17 грн. Також, 07.03.2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 5000 доларів США на строк три місяця, але не пізніше 07.07.2015 року. 28 жовтня 2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 20 285 доларів США під 21 % річних зі строком повернення не пізніше 17 березня 2017 року та подвоєною процентною ставкою у разі неповернення коштів. 02.11.2016 року між сторонами був укладений договір процентної позики, відповідно до якого позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] у власність грошові кошти в розмірі 79 715 доларів США на строк до 20 жовтня 2018 року зі сплатою відсотків за користування коштами у сумі 40 724 доларів США шляхом повернення коштів та відсотків за користування коштами відповідно до графіку до 20 числа кожного місяця. 20.11.2017 року на адресу [PERSON] [PERSON] була надіслана вимога про дострокове повернення коштів за договором процентної позики від 02.11.2016 року та повідомлення про намір звернутися до суду за захистом порушеного права у разі невиконання вимоги, яка була отримана відповідачем 22 листопада 2017 року. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання щодо повернення коштів за договорами позики належно не виконаала. У грудні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 07.02.2018 року по справі № 373/3922/17 накладено арешт на 1/2 частину будинку загальною площею 265,80 кв. м., житловою площею 42,7 кв. м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав [PERSON] . Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 20.07.2018 року накладено арешт на належний відповідачу [PERSON] автомобіль марки Mazda 6, 2008 року випуску. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 01.11.2019 року по справі № 372/3922/17 позовні вимоги задоволено повністю: стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за розпискою від 07 березня 2015 року в розмірі 8 917,44 доларів США, яка складається з: 5 000 доларів США боргу по тілу позики, 505,48 доларів США 3% річних від простроченої суми, 3 411,96 доларів США процентів за користування коштами; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором процентної позики від 02 листопада 2016 року в розмірі 142 024,71 доларів США, яка складається з: 100 577,00 доларів США заборгованості за зобов`язанням, 3 214,89 доларів США 3 % річних від прострочення суми, 38 232,82 доларів США пені за несвоєчасне виконання зобов`язань; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в сумі 7 000 грн та судовий збір у сумі 8 000 грн, а всього стягнуто 15 000 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 29.09.2020 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 01.11.2019 по справі № 372/3922/17 залишене без змін. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 03.08.2001 року, від якого мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Відповідно до довідки про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому будинку осіб, виданої Козинською селищною радою від 30.11.2017 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано троє осіб, а саме: власник будинку [PERSON] , донька [PERSON] та син [PERSON] . 06.12.2017 року [PERSON] звернулась до Обухівської районної державної адміністрації Київської області із заявою про надання дозволу на укладення договорів дарування по 1/2 частині земельних ділянок, житлового будинку та нежитлового приміщення на ім`я малолітніх дітей. Розпорядженням Обухівської РДА Київської області від 15.12.2017 року за № 561 [PERSON] наданий дозвіл на укладення договорів дарування на ім`я неповнолітніх дітей [PERSON] , та [PERSON] , а саме: по 1/2 частині житлового будинку, що за адресою: [ADDRESS] ; земельної ділянки кадастровий номер 3223155400:05:087:0008, площею 0,1506 га, що за адресою: [ADDRESS] ; нежитлової будівлі Б-Сарай, № 1-свердловина, площею 304,4 кв. м., що за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки кадастровий номер 3223155400:05:071:0032, площею 0,1514 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель, що за адресою: [ADDRESS] . При укладенні договорів дарування право підпису від імені неповнолітньої [PERSON] та малолітнього [PERSON] надано їхньому батькові [PERSON] . За договором дарування будинку від 18.12.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Клименко О. П. та зареєстрованого в реєстрі за № 1215, [PERSON] передала безоплатно у власність (подарувала) на користь неповнолітньої [PERSON] та малолітнього [PERSON] в рівних частках по 1/2 частині кожному житловий будинок загальною площею 265,8, житловою - 42,7 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та розташований на земельній ділянці площею 0,1506 га, кадастровий номер 3223155400:05:087:0008. Будинок належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Козинською селищною радою від 10 липня 2001 року на підставі рішення за № 67/131 від 21 червня 2001 року та зареєстрованого в Обухівському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 1248 в книзі № 6 від 10 липня 2001 року. Приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко О.П. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на житловий будинок за [PERSON] та [PERSON] індексний номер: 38792712 від 18.12.2017. За договором дарування земельної ділянки від 18.12.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Клименко О. П. та зареєстрованого в реєстрі за № 1217, [PERSON] передала безоплатно у власність (подарувала) на користь неповнолітньої [PERSON] та малолітнього [PERSON] в рівних частках по 1/2 частині кожному земельну ділянку площею 0,1506 га, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 3223155400:05:087:0008, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії КВ, виданого Козинською селищною радою Обухівського району Київської області згідно з рішенням від 29 вересня 1994 року за № 33/67 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 87 від 16 грудня 1994 року. Приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко О.П. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку за [PERSON] та [PERSON] індексний номер: 38794315 від 18.12.2017. За договором дарування нежитлової будівлі від 18.12.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Клименко О. П. та зареєстрованого в реєстрі за № 1219, [PERSON] передала безоплатно у власність (подарувала) на користь неповнолітньої [PERSON] та малолітнього [PERSON] в рівних частках по 1/2 частині кожному нежитлову будівлю загальною площею 304,4 кв. м., до неї примикають сарай-Б, свердловина- № 1, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та розташована на земельній ділянці площею 0,1514 га, кадастровий номер 3223155400:05:071:0032. Нежитлова будівля належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Козинською селищною радою від 16 лютого 2010 року на підставі рішення за № 12/76 від 24 листопада 2009 року, та зареєстрованої в Обухівському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 76 в книзі № 61 від 16 лютого 2010 року, та зареєстрованої в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.01.2013, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2265532231, номер запису про право власності: 32497. Станом на день укладення договору дарування вартість нежитлової будівлі відповідно до звіту про оцінку майна від 30.11.2017 становить 759 697,17 грн. Приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко О.П. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нежитлову будівлю за [PERSON] та [PERSON] індексний номер: 38796616 від 18.12.2017. За договором дарування земельної ділянки від 18.12.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Клименко О. П. та зареєстрованого в реєстрі за №1221, [PERSON] передала безоплатно у власність (подарувала) на користь неповнолітньої [PERSON] та малолітнього [PERSON] в рівних частках по 1/2 частині кожному земельну ділянку площею 0,1514 га, надану для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер 3223155400:05:071:0032, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 956537, виданого Управлінням Держземагенства в Обухівському районі Київської області згідно з договором дарування від 11 травня 2006 року № 574, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 01083310083 від 12 червня 2008 року та зареєстрованої в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.12.2013, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2332332231, номер запису про право власності: 33560. Станом на день укладення договору дарування вартість земельної ділянки відповідно до звіту № ОВ171130-002 від 30.11.2017 становить 290 357 грн. Приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко О.П. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку за [PERSON] та [PERSON] індексний номер: 38798474 від 18.12.2017. 10.05.2019 головним державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Колісником В. В. відкрито виконавче провадження ВП № 59075150 з примусового виконання виконавчого листа № 2-392/18, виданого 26.04.2019 Київським апеляційним судом, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] коштів у сумі 4 986,31 доларів США. В ході здійснення виконавчого провадження державним виконавцем 08.07.2019 винесено постанову про арешт коштів боржника, про розшук майна боржника, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Також, 10.05.2019 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-392/18, виданого 26.04.2019 Київським апеляційним судом, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] коштів у сумі 3 302,17 грн. 02.03.2020 та 06.03.2020 державним виконавцем винесено постанову про арешт боржника, 01.06.2020, 27.10.2020 - про розшук майна боржника, 13.11.2020 - про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, про арешт коштів боржника, 12.02.2021 - про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Також, 12.01.2021 головним державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Колісником В.В. відкрито ВП № 64112829 з примусового виконання виконавчого листа № 372/3922/17, виданого 22.12.2020 Обухівським районним судом Київської області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором процентної позики від 02 листопада 2016 року в розмірі 142 024,71 доларів США, яка складається з: 100 577,00 доларів США заборгованості за зобов`язанням, 3 214,89 доларів США 3 % річних від прострочення суми, 38 232,82 доларів США пені за несвоєчасне виконання зобов`язань. 12.01.2021 головним державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Колісником В. В. відкрито ВП № 64113213 з примусового виконання виконавчого листа № 372/3922/17, виданого 22.12.2020 Обухівським районним судом Київської області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за розпискою від 07 березня 2015 року в розмірі 8 917,44 доларів США, яка складається з: 5 000 доларів США боргу по тілу позики, 505,48 доларів США 3% річних від простроченої суми, 3 411,96 доларів США процентів за користування коштами. 12.01.2021 головним державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Колісником В. В. відкрито ВП № 64113443 з примусового виконання виконавчого листа № 372/3922/17, виданого 22.12.2020 Обухівським районним судом Київської області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на правову допомогу в сумі 7 000 грн та судового збору в сумі 8 000 грн, а всього 15 000 грн. Згідно з відповіддю Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 12.01.2021 № 1118 в ході проведення виконавчих дій з примусового виконання по ВП № 59075150 та ВП № 59075560 нерухомого майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу, за боржником не виявлено. На адресу боржника направлено вимогу щодо надання транспортного засобу марки Mazda 6, 2008 року випуску, чорного кольору, тип легковий седан-В, об`єм двигуна 1999 куб. см., кузов [NUMBER] для опису з подальшою передачею та реалізацією на ДП «Сетам». 12.01.2021 втретє державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено на виконання ТОВ «ФАСТМЕД» за адресою: м. Київ, вул. Лариси Руденко, буд. 10-В, кімн. 91. Станом на 12.01.2021 з [PERSON] стягнуті кошти в сумі 1 521,45 грн. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з частиною першою статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина перша статті 718 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України). За змістом статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Тлумачення статті 234 ЦК України свідчить, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511св19) зроблено висновок, що «договором, що вчиняється на шкоду кредиторам, може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника)». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року в справі № 754/5841/17 (провадження № 61-17966св19) вказано, що «приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин)». Відповідно до правових висновків, викладених Верховним Судом у постановах від 17 липня 2019 року у справі № 299/396/17, провадження № 61-26562св18, від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17, провадження № 61-2761св19, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. При цьому та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства. Боржник не є абсолютно вільним в обранні варіантів власної поведінки, його дії не повинні призводити до такого стану, у якому він ставатиме неплатоспроможним перед своїми кредиторами. Правочин щодо відчуження майна набуває ознак фраудаторного саме в період настання у боржника обов`язку щодо погашення заборгованості перед кредитором, а не з набранням законної сили рішення суду про стягнення з боржника коштів на користь кредитора. Судом установлено, що відповідач [PERSON] за наявності непогашених боргових зобов`язань, строк виконання по яких настав, у період існування майнових претензій зі сторони [PERSON] та отримання від нього вимоги про сплату боргу із повідомленням про намір звернутися до суду 18.12.2017 відчужила все своє нерухоме майно на підставі договорів дарування на користь своїх дітей: неповнолітньої [PERSON] та малолітнього [PERSON] . При цьому вона зареєстрована в житловому будинку та продовжує в ньому проживати. Іншого нерухомого майна, за рахунок якого б кредитор міг задовольнити свої вимоги, відповідач [PERSON] у власності не має. За рахунок наявного рухомого майна - автомобіля марки Mazda 6, 2008 року випуску, чорного кольору, тип легковий седан-В, об`єм двигуна 1999 куб. см, очевидно не можливо виконати рішення судів про стягнення з [PERSON] боргу. Крім того, за період з відкриття виконавчого провадження, 10.05.2019, на користь [PERSON] стягнуто лише 1 521,45 грн. Стороною відповідача не надано доказів належного виконання рішень. Не отримано таких доказів і під час розгляду справи. На підставі встановлених обставин суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] діяла очевидно недобросовісно та зловживала правами, оскільки вчинила договори дарування, які порушують права кредитора щодо задоволення його кредиторських вимог за рахунок нерухомого майна. Ці договори були направлені на недопущення звернення стягнення на майно боржника з метою уникнення в майбутньому виконання рішень судів про стягнення з неї боргу, що знайшло своє підтвердження та доведено розміром фактично стягнутих з неї коштів. Суд відхиляє доводи сторони відповідачів про неспівмірність розміру боргу на користь [PERSON] із вартістю подарованого майна та належністю його частини подружжю на праві спільної сумісної власності, оскільки ці доводи знаходяться за межами предмету розгляду справи. Суд також відхиляє доводи відповідачів щодо незабезпечення позивачем виконання зобов`язань за рахунок передачі цього нерухомого майна в іпотеку та взяття тим самим на себе відповідних ризиків, оскільки договір є обов`язковим до виконання, а поведінка його сторін має відповідати критеріям розумності, справедливості та добросовісності. Отже, враховуючи встановлені обставини та вищенаведені положення цивільного закону, вимоги [PERSON] щодо визнання договорів дарування недійсними суд вважає обґрунтованими і доведеними та задовольняє їх. Відповідно до частини першої статті 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина перша статті 216 цього Кодексу). За змістом статті 216 цього Кодексу наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції незалежно від добросовісності сторін правочину. Разом з тим частиною третьою цієї статті передбачено, що загальні наслідки недійсності правочину застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Такі особливості встановлено, зокрема, частиною другою статті 26 Закону України від 01 липня 2004 року N 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за змістом якої записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до частини другої статті 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна судова адміністрація України у день набрання законної сили рішенням суду, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно примірника такого судового рішення. З наведеного вбачається, що Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено вичерпний перелік рішень суду, на підставі яких здійснюється державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме набуття, зміна або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяження таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора. Таким чином, згідно із Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду щодо недійсності правочину не зумовлює виникнення обов`язку скасування рішення про державну реєстрацію права власності на відповідний об`єкт. Запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру речових прав саме на підставі рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав. За відсутності такого рішення суду реалізувати рішення суду про визнання правочинів недійсними, тобто відновити порушені права позивача, буде неможливо. Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час прийняття рішення про державну реєстрацію, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. З огляду на викладене, рішення суду про визнання недійсним договору не є підставою для внесення запису про скасування прав на нерухоме майно без скасування відповідного рішення про державну реєстрацію прав. У разі визнання недійсним договору, що став підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав, слід одночасно заявляти вимогу про скасування вказаного рішення про державну реєстрацію прав. Такі вимоги є відповідним і законним способом судового захисту в даному випадку, оскільки за чинним Цивільним кодексом України право власності виникає з моменту його реєстрації. Такий висновок викладений у постанові ВП ВС від 11 вересня 2018 року у справі N 909/968/16. Позивачем в заяві про збільшення позовних вимог заявлені вимоги про скасування прийнятих приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко О. П. рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно за [PERSON] та [PERSON] . Інформаційними довідками підтверджено, що в Державному реєстрі речових на нерухоме майно містяться записи про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно в рівних частках по 1/2 за [PERSON] та [PERSON] , що були внесені на підставі рішень приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко О. П. Тому, для реального захисту та відновлення порушених прав позивача необхідно скасувати рішення, прийняті приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко О. П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно за [PERSON] та [PERSON] , оскільки оскаржувані договори дарування не створили жодних юридичних наслідків. На підставі викладеного вище позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають повному задоволенню. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Отже, з огляду на результат розгляду справи суд покладає на відповідачів судові витрати в загальному розмірі 7264 грн. в рівних частках, по 2421,33 грн з кожного відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved