Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-11 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до\~ТОВ «Харківгаз Збут», третя особа: [PERSON] (директор ТОВ «Харківгаз Збут») \~про захист прав споживачів, просять скасувати заборгованість в сумі 7 609 грн. 97 коп. та стягнути на користь кожного позивача по 4 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позивачі зазначають, що вони є подружжя та мешкають в будинку [ADDRESS] , будинок належить їм на праві власності. 20 лютого 199 року між позивачем, [PERSON] і ВАТ "Харківміськгаз" був укладений договір на постачання природного газу. Споживаний газ регулярно оплачували. До 2006 року постачальником природного газу споживачам Харківської області був ВАТ "Харківміськгаз". Відповідно до ст. 11 ЗУ "Про ринок природного газу" постанови КМУ від 01.01.2015 року № 758 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, ліцензія на право провадження діяльності з постачання природного газу, газу вугільних родовищ за регульованим тарифом", постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу побутових споживачам Харківської області з 01.07.2015 року є ТОВ "Харківгаз збут". Починаючи з 2006 року та дотеперішній час від ВАТ "Харківміськгаз" та від ТОВ "Харківгаз збут" позивачі отримують численні повідомлення: листи, квитанції, телефонні дзвінки, листи-претензії про начебто наявні у них заборгованості за споживчий газ та вимоги негайного погашення богу. Ці повідомлення супроводжуються погрозами зупинити постачання газу, зверненням до суд про стягнення заборгованості, нарахуванням пені та застосуванням інших санкцій. Неодноразово відповідач намагався припинити постачання газу в будинок [ADDRESS] , однак враховуючи, що до даного газопостачання підключені сусіди, відповідач відмовився від відключення. Позивачі виходять з того, що ніякої заборгованості за споживчий не мають. Об`єм спожитого газу фіксується лічильником, встановленим у будинку, який проходить періодичну повірку та будь-яких несправностей в його роботі не виявлено. Позивач [PERSON] з 15.12.1974 року по 23.10.2019 рік працював на посаді судді. Відповідно до ст. 44 ЗУ від 1992 року "Про статус суддів", він та його члени сім`ї мали право сплачувати комунальні послуги в розмірі 50% їх вартості, однак в добровільному порядку ВАТ "Харківміськгаз" надавати пільги сім`ї відмовлявся. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21.06.2006 року, суд зобов`язав ВАТ "Харківміськгаз" надавати зазначену пільгу та нараховувати 50 % вартості спожитого газу. Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 3110.2006 року рішення суду першої інстанції було залишено без змін. Суд касаційної інстанції відмовив ВАТ "Харківміськгаз"в перегляді рішення суду першої та другої інстанції. ЗУ "Про статус судів" від 1992 року діяв до липня 2010 року. ЗУ "Про судоустрій і статус судів" від 2010 року будь-яких пільг по сплаті комунальних послуг суддям не передбачає, внаслідок чого позивачі з липня 2010 року за спожитий газ сплачують в повному обсязі. Відповідач не визнає рішення суду, вважаючи його неправильним та постійно вимагає погасити неіснуючу заборгованість, яка згідно з квитанціями становить 7 609, 97 грн. В зв`язку з чим позивачі вимушені звернутись до суду з відповідним позовом. 04.08.2021 року представником відповідача ТОВ "Харківгаз збут" подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що ТОВ "Харківгаз збут" вважає, що позовні вимоги до нього є незаконними, безпідставними та необгрунтованими з наступних підстав: ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» з 01.07.2015 здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території міста Харкова та Харківської області на підставі ліцензії на постачання природного газу, виданої Національною Комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України (далі - НКРЕКП) згідно Постанови № 1588 від 21.05.2015 (переоформлена на безстрокову Постановою № 2283 від 08.09.2015), та з 11.05.2017 р. - згідно Постанови № 633 від 11.05.2017 року (виданої на постачання природного газу на території України). Водночас,\~АТ „Харківміськгаз"\~з 01.07.2015\~р.\~здійснює функції\~розподілу природного\~газу на\~території м.\~Харкова та\~є ліцензіатом\~з розподілу\~природного газу\~і є\~оператором газорозподільної\~системи.\~АТ «Харківміськгаз»\~здійснює діяльність\~з розподілу\~природного газу\~та діє\~на підставі\~Кодексу газорозподільних\~систем,\~затвердженого Постановою\~Національної комісії,\~що здійснює\~державне регулювання\~у сферах\~енергетики та\~комунальних послуг\~30\~вересня 2015\~року №\~2494\~та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 р. за N 1379/27824 (на далі Кодекс) цього Кодексу поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних система, та на їх постачальників. Обидва підприємства ведуть окрему господарську діяльність та виконують різні ліцензійні функції. Заборгованість в сумі 6 810,36 грн., яка обліковується на особовому рахунку позивачів виникла до 01.07.2015 року. Згідно постанови №1587 від 21 липня 2015 року Національна комісія регулювання енергетики комунальних послуг анулювала ліцензію АТ «Харківміськгаз» на постачання природного газу з 01 липня 2015 року, та з цієї дати АТ "Харківміськгаз" не є постачальником природного газу населенню, а здійснює лише функції розподілу природного газу на території України. ТОВ "Харківгаз збут" не є правонаступником АТ "Харківміськгаз", обидва підприємтсва існують і здійснюють господарську діяльність, однак виконують різні ліцензійні функції, та не підпорядковані один одному. Тобто АТ «Харківміськгаз» до 01 липня 2015 року був діючим постачальником газу позивачу і заборгованість за постачання природного газу у позивачів виникла перед АТ «Харківміськгаз». Згідно Договору доручення № 105/1 від 03 серпня 2015 року, укладеного між АТ «Харківміськгаз» та ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» останній зобов`язується від імені та за рахунок АТ «Харківміськгаз» вчинити наступні юридичні дії: провести діяльність щодо збору грошових коштів зі споживачів природного газу боржників АТ «Харківміськгаз», тобто ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» здійснює облік боргів, які утворились у споживачів перед попереднім постачальником природного газу до 01 липня 2015 року та вживати заходів по отриманню цих коштів. Отже, заборгованість позивачів утворилась до 01 липня 2015 року перед АТ «Харківміськгаз», але ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» в установленому законом порядку здійснює облік цієї заборгованості. Враховуючи вищенаведене, у ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» є всі законні підстави вимагати від позивачів сплати заборгованості. Так,\~відповідач зазначає,\~що в своєму позові позивачі стверджують, що ніби то відповідач, щомісячно з телефону " [NUMBER] " їх особисті телефони робить дзвінки з вимогами та погрозами і що вони намагались пояснити співробітнику ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ», які приходять для перевірки, що ніякої заборгованості вони не мають. По перше, зазначений позивачами номер телефону не належить ТОВ "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ" друге, як зазначалось раніше, в зв`язку із розподілом обов`язків покладених на Оператора «Харківміськгаз») та постачальне підприємство (ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ»), функції, щодо перевірки обладнання, контрольна перевірка показів приладів обліку та інше покладені саме на Оператора ГРМ. Тому вважаємо, що позивачі своїми твердженнями, що працівники ТОВ "ХАРКІВГАЗ Збут" приходять до їхньої оселі для перевірки, намагаються ввести суд в оману. Просили у задоволенні позову відмовити. 02.09.2021 року позивачами було подано відповідь на відзив, в якому доводи викладені у відзиві не визнають та зазначають, що у відзиві на позовну заяву відповідач посилається на Договір доручення № 105/1 від 03.08.2015 року укладений між АТ «Харківміськгаз» та ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ». Згідно вказаного договору ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» зобов`язується від імені та за рахунок АТ «Харківміськгаз» провести діяльність щодо збору грошових коштів зі споживачів газу боржників АТ «Харківміськгаз» та вжити заходів по отриманню цих коштів. Щодо законності позовних вимог, то вони були передбачені Законом України «Про статус суддів» (п. 9 ст. 44). Що також було підтверджено судами України усіх інстанцій, а не лише рішенням Ленінського районного суду м. Харкова. Пільги надавались не довічно, а в межах дії Закону України «Про статус суддів». У 2010 році в Закон України «Про статус суддів» були внесені зміни, які торкнулися і ст. 44, яка передбачала пільги, в тому числі і по сплаті за газопостачання. Зміни набули чинності 01.08.2010 року. З цієї дати позивачі сплачували за спожитий газ відповідно до показань газового лічильника та діючим тарифам, без будь-яких пільг, тобто у повному обсязі. Відповідач вважає, що за позивачами, як споживачами газу, існує заборгованість у розмірі 7609,97 грн., однак протягом 15 років, спочатку 2007 року АТ «Харківміськгаз», а с 01.07.2015 року ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» не звернулися до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості. Вважають позовні вимоги викладені у позові обгрунтованими, та наполягають на їх задоволенні. Відповідно до розпорядження Голови Ленінського районного суду м. Харкова від 27.09.2021 року цивільну справу за позовною заявою [PERSON] , [PERSON] \~\~до ТОВ «Харківгаз Збут», третя особа: [PERSON] (директор ТОВ «Харківгаз Збут») про захист прав споживачів передано на розгляд до Жовтневого районного суду м. Харкова, у зв`язку з неможливістю автоматизованого розподілу судової справи між суддями у відповідності до ч.ч. 2, 4 ст. 31 ЦПК України. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.10.2021 суддя Баркова Н.В. заявлено самовідвід, справу передано внаслідок повторного автоматизованого розподілу в провадження судді Марченка В.В. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.10.2021 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.12.2021 року було задоволено клопотання представника відповідача ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» адвоката Хом`як Р.В. та залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" (м. Харків, вул. Москалівська, 57/59). Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач ТОВ «Харківгаз\~Збут» у судове засідання представника не направив про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на офіційну електронну адресу, причини неявки суду не повідомив. Надав відзив на позовну заяву, окрім того в минулих судових засіданнях представник надала пояснення по справі та просила у задоволенні позовних вимог відмовити з пояснень наданих у відзиві на позовну заяву. Третя особа [PERSON] (директор ТОВ "Харківгаз Збут") у судове засідання не з`явився про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на офіційну електронну адресу за місцем роботи, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Третя особа АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" у судове засідання представника не направив про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на офіційну електронну адресу, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Суд, вислухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Відповідно до копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що [PERSON] працював на посаді судді з 19.12.1974 року по 23.10.2019 року. 20 лютого 1999 року між позивачем, [PERSON] і ВАТ "Харківміськгаз" був укладений договір на постачання природного газу. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21.06.2006 року позов [PERSON] до ВАТ по газопостачанню та газифікації "Харківміськгаз" про спонукання до надання пільг, проведення перерахунку та відшкодування моральної шкоди задоволено. Зовоб`язано ВАТ по газопостачанню та газифікації "Харківміськгаз" здійснити [PERSON] перерахунок за надані послуги з газопостачання з травня 2003 року по 1 травня 2006 року за адресою: [ADDRESS] з застосуванням 50 % відсоткової знижки встановленої п. 9 ст. 44 ЗУ "Про статус суддів". Переплату за надані послуги в розмірі 1 904, 52 коп. зарахувати в рахунок майбутніх платежів. Зобов`язати ВАТ по газопостачанню та газифікації "Харківміськгаз" надавати [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] починаючи з 1 травня 2006 року 50% знижку по оплаті за постачання газу. Відповідно до копії постанови № 105/4 про закінчення виконавчого провадження від 19.03.2007 року, вбачається, що заступником начальника Державної виконавчої служби у Червонозаводському району м. Харкова Малихіним О.О. 19.03.2007 року прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 105/4 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-1667/06 у зв`язку з здійсненням боржником ВАТ по газопостачанню та газифікації "Харківміськгаз" перерахунку оплати за надані послуги з постачання газу з травня 2003 року по 01.05.2006 року з застосуванням 50 % знижки, переплату в розмірі 1 904, 52 грн. зараховано в рахунок майбутніх платежів. Постановою №1587 від 21 липня 2015 року Національна комісія регулювання енергетики комунальних послуг анулювала ліцензію АТ «Харківміськгаз» на постачання природного газу з 01 липня 2015 року, та з цієї дати АТ "Харківміськгаз" не є постачальником природного газу населенню, а здійснює лише функції розподілу природного газу на території України. ТОВ "Харківгаз збут" не є правонаступником АТ "Харківміськгаз", обидва підприємтсва існують і здійснюють господарську діяльність, однак виконують різні ліцензійні функції, та не підпорядковані один одному. Тобто АТ «Харківміськгаз» до 01 липня 2015 року був діючим постачальником газу позивачу і заборгованість за постачання природного газу у позивачів виникла перед АТ «Харківміськгаз». Згідно Договору доручення № 105/1 від 03 серпня 2015 року, укладеного між АТ «Харківміськгаз» та ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» останній зобов`язується від імені та за рахунок АТ «Харківміськгаз» вчинити наступні юридичні дії: провести діяльність щодо збору грошових коштів зі споживачів природного газу боржників АТ «Харківміськгаз», тобто ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» здійснює облік боргів, які утворились у споживачів перед попереднім постачальником природного газу до 01 липня 2015 року та вживати заходів по отриманню цих коштів. Відповідачем була надана довідка про заборгованість за природний газ перед ТОВ "Харківгаз збут" абонента [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з якої вбачається, що заборгованість станом на 01.07.2015 року була 6 810, 36 грн. та станом на 14.02.2022 року 6 974, 78 грн. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначав Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги»(далі - Закон № 1875-IV). Абзацами другим, одинадцятим частини першої статті 1 Закону № 1875-IV встановлено житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Частиною першою статті 16 Закону № 1875-IV зазначено порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Частинами першою, четвертою статті 19 Закону № 1875-IV визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Законом України «Про ринок природного газу» визначено правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу. Статтею 1 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що ринок природного газу - сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу,зберігання (закачування, відбору), послуг установки LNG. Регулятором ринку природного газу є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Згідно матеріалів справи, судом встановлено, що між [PERSON] і ВАТ "Харківміськгаз" був укладений договір на постачання природного газу. Відповідно до положень статті 526 Цивільного кодексу України (далі по тексту -ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 529/613/17-ц (провадження № 61-1716сво17) зроблено висновок, що «законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55,124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті8,9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону. У зв`язку з тим, що обраний позивачем спосіб захисту є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. А тому у випадку порушення юридичною особою законодавства при нарахуванні плати за постачання газу споживач має право оскаржити в судовому порядку такі його дії та вимагати здійснення відповідного перерахунку». По суті позивач просить скасувати незаконну заборгованість за надані послуги з постачання газу. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. А тому у випадку порушення юридичною особою законодавства при нарахуванні плати за надані послуги споживач має право оскаржити в судовому порядку такі його дії та вимагати скасувати заборгованість. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині скасування заборгованість за природний газ в сумі 6 974, 78 грн підлягають задоволенню. Відносно позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди суд зазначає, наступне Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 р. № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» при задоволення вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в статтях 23, 1167 ЦК України. Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови Пленуму від 31 березня 1995 р. N 4 із змінами, надав роз`яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Згідно з чинною редакцією п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. У ст. 1 Закону України "Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції" поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров`я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об`єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені § 3 глави 82 ЦК України. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки позивачами не було надано доказів завдання моральної шкоди. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 8ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Матеріали справи містять докази понесення позивачем на правничу допомогу адвоката витрат в розмірі 4 000 грн. На підтердження цього позивачем було надано: договір про надання правової допомоги, ордер, акт надання правової допомоги, квитанцію про сплату 4 000 грн. . З урахуванням наведеного суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дольовому порядку на користь позивачів понесені останнім витрати на правову допомогу в сумі 4000 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial