Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів. В обґрунтування позову посилався на те, що 23 вересня 2013 року між позивачем та відповідачем укладено у Кримському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» договір банківського вкладу (депозиту) № SАМDN01000737911694 за програмою «Стандарт на 6 місяців». Сума вкладу [PERSON] становила 111 286,42 грн., яка у подальшому тричі поповнювалась на 177,78 грн., на 51 000,00 грн. та на 47 878,80 грн., загальна суму внесених коштів склала 210 343,00 грн. Впродовж шестимісячного строку дії вкладу до 23 березня 2014 року нараховані відсотки у розмірі 17 615,25 грн., за процентною ставкою 17 % на рік. Відповідно до пункту 3 договору вкладу, вклад продовжено на новий шестимісячний строк, а загальна сума коштів на ньому склала 227 958,25 грн. 14 січня 2015 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про припинення дії договору та необхідності повернення грошових коштів. Однак, листом від 27 січня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомив позивача, що прийняв до уваги вимоги про припинення дії договору і перерахування коштів за договором вкладу та вказав про відсутність можливості для їх задоволення у зв`язку із тим, що банк у своїй діяльності керується законодавством України. На даний час кошти не повернуті. Таким чином, просив розірвати договір банківського вкладу (депозиту) за програмою «Стандарт на 6 місяців» від 23 вересня 2013 року укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк»; стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором банківського вкладу (депозиту) за програмою «Стандарт на 6 місяців» від 23 вересня 2013 року: вклад у розмірі 227 958,25 грн., проценти за користування грошовими коштами у розмірі 135 900,59 грн. станом на 23 вересня 2017 року, 3 % річних на суму прострочення виплати по вкладу в порядку статті 625 Цивільного кодексу України у розмірі 18 342,83 грн. станом на 23 вересня 2017 року, 3 % на суму прострочених до виплати процентів у розмірі 8 363,83 грн. станом на 23 вересня 2017 року, інфляційні витрати на суму прострочення виплати вкладу у розмірі 164 458,50 грн. станом на вересень 2017 року, інфляційні витрати на суму прострочених процентів у розмірі 19 647,96 грн. станом на вересень 2017 року, а всього 574 671,97 грн.; моральну шкоду у розмірі 45 000,00 грн. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 16 квітня 2019 року позов задоволено частково. Розірвано договір банківського вкладу (депозиту) за програмою «Стандарт на 6 місяців» від 23 вересня 2013 року укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» оформлений на підставі заяви № SAMDN01000737911694, яку викладено на бланку банку № 1004150200407953191; стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] за указаним договором банківського вкладу (депозиту) суму вкладу у розмірі 227 958,25 грн., проценти за користування грошовими коштами у розмірі 135 900,59 грн., 3 % річних на суму прострочення виплати вкладу у розмірі 18 342,83 грн., 3 % річних на суму прострочених до виплати процентів у розмірі 8 363,83 грн., інфляційні витрати на суму прострочення виплати вкладу у розмірі 164 458,50 грн., інфляційні витрати на суму прострочених процентів у розмірі 19 647,96 грн.; а всього на суму 574 671,97 грн.; в іншій частині в позові відмовлено; стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 10 220,08 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 квітня 2019 року залишено без змін. Постановою Верховного\~Суду у\~складі колегії\~суддів Другої\~судової палати\~Касаційного цивільного\~суду від\~18\~листопада 2020\~року рішення\~Вишгородського районного\~суду Київської\~області від\~16\~квітня 2019\~року та\~постанову Київського\~апеляційного суду\~від 22\~жовтня 2019\~року,\~в частині\~розірвання договору\~банківського вкладу (депозиту)\~за програмою\~«Стандарт на\~6\~місяців» від\~23\~вересня 2013\~року,\~стягнення з\~банку на користь\~ [PERSON] за\~договором банківського\~вкладу (депозиту)\~за програмою\~«Стандарт на\~6\~місяців» від\~23\~вересня 2013\~року процентів\~за користування\~грошовими коштами\~у розмірі\~135\~900,59 грн.,\~трьох процентів\~річних на\~суму прострочення\~виплати вкладу\~у розмірі\~18\~342,83 грн., трьох процентів річних на суму прострочених до виплати процентів у розмірі 8 363,83 грн.,\~інфляційних витрат\~на суму\~прострочення виплати\~вкладу у\~розмірі 164\~458, 50 грн.,\~інфляційних витрат\~на суму\~прострочених процентів\~у розмірі\~19\~647,96 грн. та у частині стягнення з банку на користь держави судового збору у розмірі 10 220,08 грн., скасовано і направлено справу у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 квітня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на користь [PERSON] за указаним договором банківського вкладу (депозиту) суми вкладу у розмірі 227 958,25 грн., залишено без змін. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2020 року дана цивільна справа розподілена головуючому судді Котляровій І.Ю. Судом розглядаються вимоги по суті виключно в частині направлених згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року на новий розгляд. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 13.05.2021 року за клопотанням представника позивача призначено у даній справі підготовче судове засідання. Представником позивача до суду неодноразово подавалися заяви про зміну розміру позовних вимог в частині направлених на новий розгляд до суду першої інстанції та остаточно виклавши їх в редакції від 10.06.2021 року просив суд розірвати у зв`язку із істотним порушенням Закону України «Про захист прав споживачів» Договір банківського вкладу (депозиту) за програмою «Стандарт на 6 місяців» від 23 вересня 2013 року укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» оформлений на підставі заяви № SAMDN01000737911694, яку викладено на бланку банку № 1004150200407953191; стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» (ідентифікаційний код ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, будинок 1Д) на користь [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податку [NUMBER] ) за Договором банківського вкладу (депозиту) за програмою «Стандарт на 6 місяців» від 23 вересня 2013 року укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» оформлений на підставі заяви № SAMDN01000737911694, яку викладено на бланку банку № 1004150200407953191: - суму процентів за користування грошовими коштами у розмірі 213 443 (двісті тринадцять тисяч чотириста сорок три) гривні 87 копійок; - суму трьох процентів річних на суму прострочення виплати вкладу в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України у розмірі 34 306 (тридцять чотири тисячі триста шість) гривень 16 копійок; - суму трьох процентів річних на суму прострочених до виплати процентів у розмірі 14 882 (чотирнадцять тисяч вісімсот вісімдесят дві) гривні 36 копійок; - суму інфляційних витрат на суму прострочення виплати вкладу у розмірі 234 318 (двісті тридцять чотири тисячі триста вісімнадцять) гривень 29 копійок.; - суму інфляційних витрат на суму прострочених процентів у розмірі 51 870 (п`ятдесят одна тисяча вісімсот сімдесят) гривен 24 копійки. В частині позовних вимог, які Верховний суд повернув на новий розгляд зарахувати вже сплачену відповідачем на користь позивача суму боргу у розмірі 346\~713, 71 гривень від загального розміру заборгованості. Судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18.01.2022 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, від представника до суду надійшла заява, згідно якої просив розглянути справу за їх відсутності на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити. Будучи присутнім у судовому засіданні надав аналогічні пояснення викладеним у заяві про зміну розміру та уточнення позовних вимог в редакції від 10.06.2021 року. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, неодноразово подавав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, не скористався своїм правом та не подав до суду відзив, а лише направив письмові пояснення, в яких зазначив, що відповідач у даній справі після доводів в суді першої, апеляційної та касаційної інстанції виявив наявність факту переведення боргу за депозитним договором, який є предметом спору у даній справі, з первісного боржника за зобов`язанням - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на Нового боржника - ТОВ «Фінансова компанія «ФІНІЛОН» (ЄДРПОУ 38920700) на підставі договору про переведення боргу б/н від 17.11.2014 року (з урахуванням додаткової угоди до договору від 18.11.2014 pоку), укладеними між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ «ФК «Фінілон» та електронного додатку № 1 (перелік депозитних договорів та договорів банківського обслуговування) до договору про переведення боргу від 17.11.2014 року. Відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Згода або незгода Кредитора на переведення боргу є одностороннім волевиявленням кредитора, направленим до первісного, нового чи обох боржників. Отже, згода Кредитора немає право встановлювального значення при укладанні договору між первісним боржником та новим боржником, оскільки для укладання такого договору потрібна лише домовленість двох сторін (первісного та нового боржників), визначення сторонами істотних умов договору та укладення договору у встановленій законом формі (письмова, нотаріальна). Згода Кредитора на переведення боргу є юридичною дією, що може як передувати, так і слідувати за моментом переведення боргу, оскільки Цивільним Кодексом України прямо не передбачено право Кредитора надавати попередню згоду на переведення боргу. Розміщення банком повідомлення від 30.01.2015 року на офіційному сайті Приватбанк у відповідному розділі Умов та Правил з встановленням строку для Клієнтів до 15.02.2015 року для подання письмових заперечень (незгоди) щодо переведення боргу (грошових коштів відповідного Клієнта/Кредитора) на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон» було цілком правомірно-юридичною дією банку, яка підтверджувалася та підтверджується вимогами чинного законодавства, а отримання банком таким шляхом «мовчазної» згоди від Кредиторів було підтвердженням їх відношення до такого правочину, що був укладений 17.11.2014 року, та, відповідно, досягненням ефекту переведення боргу. З огляду на відсутність на цей час судового рішення про визнання недійсним договору про переведення боргу від 17.11.2014 року в частині прав та обов`язків позивача у даній справі, всі правові наслідки, які були породжені з моменту укладання між Первісним та Новим боржником договору про переведення боргу, зберігаються до моменту визнання недійсним правочину на підставі рішення суду та, відповідно, зберігаються всі наявні обов`язки і у Нового боржника щодо повернення коштів Кредитору. Крім того, зазначив, що належним відповідачем у даній справі є ТOB «ФК «Фінілон», як Новий боржник за депозитним договором та особа, яка повинна виконувати всі договірні зобов`язання. Відповідно до умов договорів банківського вкладу, в силу вимог ч. 3 ст. 651 ЦК України договір є розірваним з 18.01.2015 року. З дня розірвання договору банківського вкладу відсутні будь-які підстави для нарахування відсотків на вклад позивачем невірно встановлений період нарахування 3 % річних та інфляційних збитків. Суд, враховуючи вимоги ст. 210 ЦПК України, щодо строків розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Вивчивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення представника позивача, які були надані у судовому засіданні, суд вважає, що збільшені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суди встановили, що\~23 вересня 2013 року укладено в Кримському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» депозитний договір №\~SAMDN01000737911694 за програмою\~«Стандарт на 6 місяців» до 23 березня 2014 року включно, з нарахуванням 17 % річних та з правом пролонгації договору. Сума вкладу позивача становить 111 286,42 грн. [PERSON] на виконання умов договору 23 вересня 2013 року вніс на рахунок в банку № [NUMBER] , кошти у сумі 111 286,42 грн., 177,78 грн., 47 878,80\~грн. та 51 000,00 грн.,\~загальна сума\~внесених коштів склала 210 343,00 грн.\~Відповідно до пункту\~3 договору банківського вкладу, вклад продовжено на новий шестимісячний строк, а загальна сума коштів на ньому склала 227 958,25 грн. Із позовної заяви вбачається, що позивач 14 січня 2015 року звернувся у відділення АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про розірвання договору банківського вкладу та повернення відповідних грошових коштів з нарахованими відсотками. Листом від 27 січня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідь про те, що прийняв до уваги вимоги про припинення дії договору та перерахування коштів за договором вкладу, однак зазначив, що у нього відсутня можливість для їх задоволення у зв`язку із\~тим,\~що банк\~у своїй\~діяльності керується законодавством України. Як встановлено з матеріалів справи та не заперечувалося сторонами у справі кошти у розмірі вкладу було отримано позивачем 23 січня 2020 року. Висновки Верховного Суду, в частині скасованих рішень обґрунтовані таким: судам необхідно встановити момент припинення договору; судам слід визначити за якою відсотковою ставкою нараховуються відсотки після припинення договору; суди не з`ясували який розмір процентів звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу; стягуючи з відповідача 3 % річних від простроченої суми та інфляційні втрати у заявленому розмірі, суди не перевірили правильність їх нарахування позивачем, не врахували, що 3 % річних нараховуються на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів за користування коштами; суди неправильно визначили розмір судових витрат. Позивачем заявлено позов з підстав істотного порушення особою, яка надає банківські послуги, вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Частина 2 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначає, що у випадку порушення з боку виконавця умов договору споживач має право розірвати такий договір. Пунктом 5, 6 депозитного договору №SАМDN01000737911694, за програмою «Стандарт на 6 місяців» визначено, що у [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» є право достроково розірвати договір, повідомивши про це один одного за два банківські дні до дати розірвання договору. Якщо клієнт вимагає розірвати договір, а строк вкладу не сплинув, клієнту повертається сума вкладу. За неповний строк вкладу проценти виплачуються по зниженій процентній ставці. Відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішення суду про зміну або розірвання договору законної сили. Оскільки Верховний Суд повернув вимогу про розірвання договору на новий розгляд, відповідно момент з якого припинився договір так і не настав. Представник позивача наголошував на тому, що кошти у розмірі вкладу було отримано позивачем 23 січня 2020 року на виконання рішення суду у цій справі, а тому незважаючи на те, що відсутнє рішення суду, яке набрало законної сили, припинення відносин сторін за договором банківського вкладу є 23 січня 2020 року, з чим і погоджується суд, оскільки після отримання заяви позивача банк не приступив до виконання зобов`язань, не вказав будь-якої дії, не зазначив що врахував цього листа у подальшій діяльності, а лише написав про те, що прийняв до уваги вимоги про припинення дії договору та перерахування коштів за договором вкладу, та зазначив, що у нього відсутня можливість для їх задоволення, у зв`язку із\~тим,\~що банк\~у своїй\~діяльності керується законодавством України. Доводи представника відповідача, що договір є розірваним з 18.01.2015 року, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи у суді, оскільки банк отримавши заяву позивача про розірвання договору вкладу та повернення відповідних грошових коштів з нарахованими відсотками, жодних дій, у тому числі щодо повернення коштів не вчинив, а лише в січні 2020 року, після звернення позивача з відповідними вимогами до суду сплатив на користь позивача кошти у розмірі вкладу. Таким чином, датою припинення відносин сторін за договором банківського вкладу є 23 січня 2020 року. Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК\~України). Таким чином, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з\~процентами зі спливом встановленого договором строку. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Закінчення строку дії депозитного договору в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом. Згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Отже, після закінчення строку дії договору банківського вкладу проценти на суму вкладу нараховуються у розмірі, який відповідає розміру процентів за вкладом «на вимогу», якщо інший розмір процентів не погоджений сторонами. Аналогійний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19). Так, згідно Пам`ятки клієнта, з умовами якої погодився позивач, підписуючи заяву на оформлення вкладів у АТ КБ «ПриватБанк», клієнт може поповнювати свій вклад. Загальна сума поповнення протягом кожного календарного місяця не повинна перевищувати суму, встановлену банком. Максимальну суму поповнення протягом календарного місяця клієнт може дізнатися у відділенні банку або на сайті банку. Відсотки виплачуються на рахунок/карту для зарахування відсотків по вкладу по закінченню кожного цілого місяця, що минув з моменту укладення договору, у перший робочий день, що йде за датою після укладення договору, після 15:00. У разі, якщо після закінчення строку вкладу, клієнт не заявив банку про відмову від продовження вкладу, то вклад автоматично продовжується ще на один строк. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнка в банк. Відсотки під час нового строку вкладу нараховуються на суму вкладу. Поточний розмір діючої відсоткової ставки по вкладу клієнт може дізнатися у відділенні або на сайті банку. У клієнта і у банка є право дострокового розірвання цього договору, повідомивши про це один одного за два банківських дні до дати розірвання договору. Якщо клієнт вимагає розірвати договір, а строк вкладу ще не настав, клієнту повертається сума вкладу. За неповний строк вкладу відсотки виплачуються за зниженою відсотковою ставкою. Відповідач, отримавши 16.01.2015 року лист позивача від 14.01.2015 року з вимогою про розірвання договору та повернення коштів, який було направлено за юридичною адресою банку у м. Дніпропетровськ, у своїй відповіді не зазначив, що прийняв вимогу позивача про розірвання договору та повернення коштів, що свідчили б про настання юридичного факту, а тому зобов`язання яким є договір банківського вкладу продовжило існувати у первісному вигляді. Вказане врегульовано окрім ч. 3 ст. 653 ЦК України статтею 612 ЦК України, а саме, що боржник вважається таким що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання, (частина перша). І що боржник відповідає перед кредитором за завдані збитки і за неможливість виконання оскільки для кредитора таке зобов`язання не втратило інтерес і від прийняття виконання кредитор не відмовлявся (частина друга та частина третя). Сполучник «і» у частині другій ст. 612 ЦК України свідчить, що окрім необхідності виконання зобов`язання (а за договором банківського вкладу це є тіло і відсотки) додатково позивач має право на нарахування санкції за прострочення грошового зобов`язання). Оскільки зобов`язання продовжило існувати, а це свідчить що договір продовжив автоматичну пролонгацію кожні шість місяців, було зроблено адвокатський запит до АТ КБ «Приватбанк» з метою встановлення, яка ж процентна ставка продовжила існувати до моменту припинення зобов`язань по договору. У відповідь на запит представника позивача АТ КБ «Приватбанк» надано відповідь, що процентна ставка станом на запитувані дати становила: 1) 23.03.2014 р. - 19 %; 2) 23.09.2014 р. - 21 %, 3) 23.03.2015 р. - 23 %, 4) 23.09.2015 р. - 22 %, 5) 23.03.2016 р. - 17 %, 6) 23.09.2016 р. - 15 %, 7) 23.03.2017 р. - 14 %, 8) 23.09.2017 р. - 12 %, 9) 23.03.2018 р. - 12%, 10) 23.09.2018 р. - 12%, 11) 23.03.2019 р. - 12%, 12) 23.09.2019 р. - 12%. Таким чином, на суму банківського вкладу у розмірі 227 958,25 грн., до моменту припинення, тобто до 23 січня 2020 року, кожні шість місяців нараховувались відсотки. Представник позивача зазначив, що сума відсотків, яку винен АТ КБ «Приватбанк» за договором банківського вкладу з дати його укладення у зв`язку із автоматичною пролонгацією до дати припинення дії договору (яка розрахована відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України) становить 213 443,87 грн. Представник відповідача власного розрахунку, щодо суми відсотків до суду не надав, як і не надав будь-яких заперечень, щодо проведених позивачем розрахунків суми відсотків. Судом встановлено, що моментом припинення договору банківського вкладу є 23 січня 2020 року, по цю дату і здійснені всі відповідні розрахунки виходячи з цієї заяви. Згідно фактичних обставин справи стаття 1070 ЦК України про розмір процентів, які звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу не застосовується, оскільки наявна конкретна дата припинення зобов`язань. Доказом того, що не настав момент з якого кошти повернуті чи перераховані є довідка АТ КБ «Приватбанк» про продовження обліку коштів у розмірі 227 958,25 грн. на рахунку номер 2635. Згідно Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 17.06.2004 № 280 на рахунку 2635 обліковуються «Довгострокові вклади (депозити) фізичних осіб». Оскільки кошти продовжили обліковуватись у Банку, як кошти банківського вкладу, кошти не повернуті, кошти на поточний рахунок (картковий) - не перераховані, відповідно відсутній період з моменту розірвання договору по момент виплати, за який можливо нарахувати суму відсотків, як за вкладом на вимогу. Таким чином, суд погоджується з розрахунком суми відсотків, наданим позивачем, оскільки, він складений з урахування позиції Верховного Суду викладеної в постанові суду від 18.11.2020 року та вимог договору і закону, які врегульовують вказані відносини. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до постанови Верховного Суду у цій справі № 363/4264/17 від 18.11.2020 року Верховний Суд рекомендував судам перевірити правильність нарахування позивачем інфляційних витрат та 3 % річних, які нараховуються на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів за користування коштами. Момент припинення зобов`язання є момент коли позивач отримав грошові кошти - це 23 січня 2020 року. Прострочення виконання зобов`язання почалось з 18.01.2015 року, це дата яка настає через два дні після 16.01.2015 року. 16 січня 2015 року є датою на яку посилається АТ КБ «Приватбанк», як дата отримання заяви позивача від 14.01.2015 яку позивач подав в порядку п. 5 Договору банківського вкладу. Представник позивача зазначив, що нарахування 3% річних по ст. 625 ЦК України необхідно розрахувати з 18.01.2015 по 23.01.2020 тобто за 1831 день (227 958,25*3% /365*1831 = 34306,16 грн.). Сума інфляційних витрат на розмір простроченого вкладу складається з 227 958,25 (сума невиплаченого вкладу) * 202,79% (добуток інфляційних індексів за період з лютого 2015 року по грудень 2019) - 227 958,25 (суму вкладу) = 235 230,19 грн. Оскільки кожна виплата процентів відбувалась щомісячно, то відповідно на кожну щомісячну суму несплачених відсотків необхідно нарахувати 3% компенсації по ст. 625 ЦК України відповідно до строку прострочення. Момент прострочення грошового зобов`язання починається з 18.01.2015 і кожна виплата мала відбутись 23 числа кожного місяця до 23.01.2020 року. Кожен період прострочки починається у свій день і закінчується відповідно 23.01.2020 року. Оскільки зобов`язання за договором строкового банківського вкладу складається із суми, із відсотків за місяць і строку, який автоматично пролонгується кожні шість місяців, відповідно, на кожне прострочене зобов`язання - тобто на кожну щомісячну невиплачену суму відсотків позивач також нараховує інфляційні витрати. Згідно з висновками Великої палати Верховного Суду у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491 цс 15 встановлено, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або законом, у тому числі на випадки невиконання грошового зобов`язання, підтвердженого в судовому порядку. Згідно з позицією Верховного Суду, яка зазначена у Постанові Великої Палати від 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц провадження № 14-254цс19 (про застосування статті 625 ЦК України) Верховний Суд зазначив, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Вказані доводи представника позивача знайшли своє підтвердження під час розгляду даної справи, відповідачем не спростовані, а тому є обґрунтованими та доведеними. Таким чином, враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині розірвання договору банківського вкладу (депозиту) за програмою «Стандарт на 6 місяців» від 23 вересня 2013 року укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» оформлений на підставі заяви № SAMDN01000737911694, яку викладено на бланку банку № 1004150200407953191 у зв`язку із істотним порушенням Закону України «Про захист прав споживачів» та стягнення з Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на користь [PERSON] за Договором банківського вкладу (депозиту) за програмою «Стандарт на 6 місяців» від 23 вересня 2013 року суму процентів за користування грошовими коштами у розмірі 213 443 (двісті тринадцять тисяч чотириста сорок три) гривні 87 копійок; суму трьох процентів річних на суму прострочення виплати вкладу в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України у розмірі 34 306 (тридцять чотири тисячі триста шість) гривень 16 копійок; суму трьох процентів річних на суму прострочених до виплати процентів у розмірі 14 882 (чотирнадцять тисяч вісімсот вісімдесят дві) гривні 36 копійок; суму інфляційних витрат на суму прострочення виплати вкладу у розмірі 234 318 (двісті тридцять чотири тисячі триста вісімнадцять) гривень 29 копійок.; суму інфляційних витрат на суму прострочених процентів у розмірі 51 870 (п`ятдесят одна тисяча вісімсот сімдесят) гривен 24 копійки, а всього 548\~820 (п`ятсот сорок вісім тисяч вісімсот двадцять) гривень 92 копійки підлягають до задоволення у повному обсязі. Щодо доводів представника відповідача викладених у письмових пояснень, щодо того, що АТ КБ «ПриватБанк» є не належним відповідачем у даній справі у зв`язку із укладеним договором про переведення боргу б/н від 17.11.2014 року, судом зазначається наступне. Позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів перебуває в провадженні судів з 02.11.2017 року. Договір про переведення боргу було укладено 17.11.2014 року, тобто після спливу більше трьох років, що передувало зверненню позивачу до суду із даним позовом. Відтак, під час розгляду даної справи у суді АТ КБ «ПриватБанк» будучи обізнаним щодо укладеного договору, оскільки є однією із сторін цього договору, починаючи з листопада 2017 року, такий договір до суду не подав, та не вчиняв жодних дій щодо заміни неналежного відповідача, а виключно представник банку вчиняв процесуальні дії у даній справі. Разом з тим, як встановлено з матеріалів справи та не заперечувалося сторонами у справі кошти у розмірі вкладу було сплачено, саме АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача. Крім того, 13.07.2022 року до суду представником відповідача було подано клопотання про долучення доказів, а саме копію договору про переведення боргу № б/н від 17.11.2014 року, копію додаткової угоди від 18.11.2014 року до договору про переведення боргу, роздруківка з сайту ПриватБанк (новина від 30.01.2015 року, роздруківка (витяг) з Умов та правил надання банківських послуг в редакції від 01.06.2014 року, які розміщені на офіційному сайті банку. Представник позивача заперечував, щодо долучення вказаних доказів до матеріалів справи, зазначив, що такі докази подані з порушенням строків їх подання, після розгляду справи по суту та перегляду Верховним Судом, без клопотання про поновлення строків. Позивач згоду на зміну боржника за договором про переведення боргу не надавав, а тому такий правочин є нікчемним і не може бути доказом у суді. Згідно з частиною першою\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Долучені представником відповідача докази, судом визнаються, як не належні та не допустимі і такими, що повністю не узгоджуються із встановленими судом дійсними обставинами справи, а також такими, що подані з порушення строків подання таких доказів. Судом також, встановлено, що відповідач частково погасив перед позивачем заборгованість, а тому суд приходить до висновку про зарахування вже сплаченої банком 23 січня 2020 року на користь позивача суму боргу у розмірі 346\~713 гривень 71 копійку та остаточно стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на користь [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податку [NUMBER] ) за Договором банківського вкладу (депозиту) за програмою «Стандарт на 6 місяців» від 23 вересня 2013 року укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» оформлений на підставі заяви № SAMDN01000737911694, яку викладено на бланку банку № 1004150200407953191 - суму процентів за користування грошовими коштами, суму трьох процентів річних на суму прострочення виплати вкладу в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України, суму трьох процентів річних на суму прострочених до виплати процентів, суму інфляційних витрат на суму прострочення виплати вкладу, суму інфляційних витрат на суму прострочених процентів в загальному розмірі 202\~107 (двісті дві тисячі сто сім) гривень 21 копійку. Відповідно до\~ст.141\~ЦПК\~України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки позивач при поданні позову звільнений від його сплати. Отже розмір судового збору, який слід стягнути з банку на користь держави (оскільки, позивач звільнений від його сплати як споживач) становить 992, 40 грн. за немайнову вимогу та за майнову вимогу 2\~021, 07 грн., а всього 3 013,47 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved