Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-14 00:00:00

У квітні 2022 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої дитини: [PERSON] , 2014 року народження, звернулися до суду з позовною заявою до ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, в якій [PERSON] та [PERSON] просять суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування завданої їм смертю сина моральної шкоди по 200 000,00 грн. кожному; [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої дитини: [PERSON] , 2014 року народження, просить суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька - 220 000,00 грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Позиція позивачів Позивачі посилаються на те, що [PERSON] та [PERSON] є батьками, а [PERSON] , [INFO] , є сином померлого [INFO] внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, який стався у 1115 лаві, горизонту 370 м шахти імені Героїв Космосу ВСП «Шахтоуправління ім. Героїв Космосу» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». Смертельна травма відбулась у результаті дії рухових і таких, що обертаються, деталей обладнання, машин і механізмів, а саме: очисного комбайну КА200.00.00.000-16/21, а причиною настання нещасного випадку стали: основна: порушення працівниками дільниці в зміні вимог безпеки під час експлуатації обладнання, устаткування, машин, механізмів тощо (порушення п.3.2.4, 3.3.1.1 «Керівництва з експлуатації КА200.00.00.000-15РЭ»), п.1 гл.4 р.V НПАОП 10.0-1.01-10 «Правил безпеки у вугільних шахтах»; супутні: порушення працівниками дільниці в зміні технологічного процесу (порушення п.1.1.3 «Технології виконання основних операцій в 1115 лаві, обладнаної комплексом КД-80, комбайном КА-200, конвеєром СП-251», «Паспорту виїмкової дільниці 1115 лави пл. С11), п.1 гл.4 р.V НПАОП 10.0-1.01-10 «Правил безпеки у вугільних шахтах»; порушення трудової і виробничої дисципліни в частині невиконання посадових обов`язків (порушення п.2.1.2., п.2.5.8 «Посадової інструкції гірничого майстра дільниці з видобутку вугілля №1», п.3.5.1., п.3.14 «Положення про дільницю з видобутку вугілля №1 ВСП «ШАХТОУПРАВЛІННЯ імені ГЕРОЇВ КОСМОСУ» ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ»); порушення трудової і виробничої дисципліни в частині невиконання вимог п.2.1,2.3 Типової робочої інструкції бригадира (ланкового), інструкції з охорони праці (порушення п.1.11.,2.3. «Інструкції №1 з охорони праці, безпечному виконанню робіт та поведінці в шахті гірника очисного забою», п.1.12., 2.3, 2.5, 3.13 «Інструкції №2 з охорони праці, безпечному виконанню робіт та поведінці в шахті машиніста гірничих виймальних машин»), що підтверджується складеним комісією з розслідування нещасного випадку актом за формою Н-1 від 23.10.2019 року, затвердженим т.в.о. начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Катченко В.Є. Внаслідок втрати сина та батька позивачам завдана моральна шкода, яка полягає в постійно психологічно-емоційних відчуттях страждання, самотності, депресії, так як останні позбавлені спілкування, турботи та любові рідної дитини та батька, що свідчить про втрату нормальних життєвих зв`язків, пов`язаних із загибеллю сина та батька. Позовна заява містить клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвалою судді від 28 квітня 2022 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Заяви та клопотання відповідача Від представника відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» - Янчук Ірини Борисівни надійшли заяви із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та обов`язкової участі позивачів при розгляді цивільної справи. На думку представника відповідача справа потребує розгляду у порядку загального позовного провадження у зв`язку з необхідністю обов`язкової явки позивачів у судове засідання, проведення судово-психологічної експертизи для вирішення питання встановлення факту заподіяння моральної шкоди та її розміру. Дослідивши матеріали справи, клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, суд приходить до наступного. Як передбачено частинами 4, 5 статті 277 ЦПК України, якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Так, ч. 7 ст. 277 ЦПК України встановлено, що частини друга - шоста статті не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження. Відповідно до положень ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи - у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. Відповідно до ч. 3 ст. 274 ЦПК України, при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. За приписами ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини. Виходячи зі змісту ст. 19 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями ст. 274 ЦПК України, з огляду на предмет позову, що виникає з трудових відносин, враховуючи те, що даний спір не входить до переліку справ, передбачених частиною 4 ст. 274 ЦПК України, суд не вбачає у заяві відповідача обґрунтованих підстав для переходу до розгляду справи в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.12.2020 р. у справі № 210/2227/19. Отже, відповідно до вимог ч. 4 ст. 277 ЦПК України, вказану заяву представника відповідача слід залишити без задоволення. Крім того, спрощене провадження, як і загальне позовне провадження спрямовані на всебічний, повний та об`єктивний розгляд справи з дослідженням всіх наданих сторонами доказів, вивченням всіх заяв сторін по суті справи, тобто спрощене провадження не є провадженням, в якому розглядаються безспірні вимоги. Отже, відповідач не позбавлений можливості викласти свої доводи, аргументи, міркування, заперечення у письмових заявах по суті справи, не позбавлений можливості надавати суду свої докази на спростування вимог позивача у строки визначені судом або законом, та в повній мірі користується правами, передбаченими ЦПК України. За змістом статей 81, 83 ЦПК України, позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Позивачами додані до позовної заяви письмові докази, що підтверджують обставини, на які вони посилаються у позовній заяві. Позиція позивачів по справі детально викладена у позовній заяві, зокрема позивачами зроблений докладний опис негативних змін у їх житті, спричинених смертю [PERSON] . Тому особиста присутність позивачів у судовому засіданні не є необхідною. Призначення по справі судово-психологічної експертизи є недоцільним, оскільки наявність висновків судово-психологічної експертизи не є обов`язковою для суду при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди. Наявність чи відсутність у позивачів моральної шкоди може бути встановлена судом без проведення відповідної експертизи. Тому, суд не знаходить підстав для задоволення клопотань представника відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначення експертизи, обов`язкової участі позивачів. Крім того, від представника відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» - Янчук Ірини Борисівни надійшло клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору на підставі пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України, оскільки моральна шкода відшкодовується одноразово, а 04 листопада 2019 року позивачами була підписана угода з представником ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» стосовно відсутності будь-яких претензій щодо відшкодування моральної шкоди, пов`язаної зі смертю на виробництві [PERSON] . Перевіривши доводи представника відповідача щодо закриття провадження у справі, суд приходить до наступного. Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, з урахуванням підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. З огляду на викладене відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або спірні питання врегульовано самими сторонами. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і після відкриття провадження у справі, коли на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Проте, матеріали справи свідчать про те, що між сторонами існує спір, предметом якого є відшкодування моральної шкоди. Факт існування угоди від 04.11.2019 року, укладеної між ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON] , згідно до умов якої (п. 4) останні не мають претензій до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» щодо відшкодування моральної шкоди, завданої смертю [PERSON] на виробництві, не свідчить про відсутність предмету спору у даному позові. Таким чином суд приходить до висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі згідно з пунктом 2 частини 1 статті 255 ЦПК України. Заперечення відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» згідно поданого відзиву позовні вимоги не визнає з наступних підстав: - відповідачем у повному обсязі відшкодовано позивачами моральну шкоду, згідно укладеної угоди, за змістом якої вони підтвердили відсутність у них будь-яких претензій щодо відшкодування моральної шкоди; - не доведений причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та завданою шкодою, що також звільняє відповідача від відповідальності за заподіяну шкоду; - розрахунок розміру моральної шкоди не відповідає вимогам чинного законодавства; - наявність факту моральної шкоди може бути встановлена лише висновком судово-психологічної експертизи. Фактичні обставини, встановлені судом Як вбачається з матеріалів справи, позивачі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження. [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, який трапився 27 вересня 2019 року о 12 год. 15 хв. на ВСП «Шахтоуправління імені Героїв Космосу» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», з тілесними ушкодженнями, які призвели до смерті, а саме, травматичний шок, інші уточнені травми із залученням декількох ділянок тіла, сумісна тупа травма тіла, зачеплення, роздавлення, стискування або защемлення в об`єкті або між об`єктами. Відповідно до акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом за формою Н-1 від 23 жовтня 2019 року, затвердженим т.в.о. начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Катченко В.Є., який стався 27 вересня 2019 року о 12 год. 15 хв. з [PERSON] , машиністом гірничих виїмкових машин, комісією з розслідування нещасного випадку встановлено, що смертельна травма відбулась у результаті дії рухових і таких, що обертаються, деталей обладнання, машин і механізмів, а саме: очисного комбайну КА200.00.00.000-16/21, а причиною настання нещасного випадку стали: основна: порушення працівниками дільниці в зміні вимог безпеки під час експлуатації обладнання, устаткування, машин, механізмів тощо (порушення п.3.2.4, 3.3.1.1 «Керівництва з експлуатації КА200.00.00.000-15РЭ»), п.1 гл.4 р.V НПАОП 10.0-1.01-10 «Правил безпеки у вугільних шахтах»; супутні: порушення працівниками дільниці в зміні технологічного процесу (порушення п.1.1.3 «Технології виконання основних операцій в 1115 лаві, обладнаної комплексом КД-80, комбайном КА-200, конвеєром СП-251», «Паспорту виїмкової дільниці 1115 лави пл. С11), п.1 гл.4 р.V НПАОП 10.0-1.01-10 «Правил безпеки у вугільних шахтах»; порушення трудової і виробничої дисципліни в частині невиконання посадових обов`язків (порушення п.2.1.2., п.2.5.8 «Посадової інструкції гірничого майстра дільниці з видобутку вугілля №1», п.3.5.1., п.3.14 «Положення про дільницю з видобутку вугілля №1 ВСП «ШАХТОУПРАВЛІННЯ імені ГЕРОЇВ КОСМОСУ» ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ»); порушення трудової і виробничої дисципліни в частині невиконання вимог п.2.1,2.3 Типової робочої інструкції бригадира (ланкового), інструкції з охорони праці (порушення п.1.11.,2.3. «Інструкції №1 з охорони праці, безпечному виконанню робіт та поведінці в шахті гірника очисного забою», п.1.12., 2.3, 2.5, 3.13 «Інструкції №2 з охорони праці, безпечному виконанню робіт та поведінці в шахті машиніста гірничих виймальних машин»). Надані позивачами письмові докази є належними, оскільки містять інформацію щодо предмета доказування. Копії письмових доказів засвідчені належним чином. Тому, у суду немає підстав для сумніву у достовірності цих доказів. Норми права, які застосував суд У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є діючою в Україні, встановлено, що високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Стаття 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка знаходиться у розділі 1, встановлює, що право кожного на життя охороняється законом. Стаття 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. Отже, зобов`язання України перед своїми громадянами щодо права на життя, до якого у контексті Конституції України входить і право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника (ст. 46 Конституції України), мають виконуватися у повному обсязі, право Позивача на соціальний захист, а саме отримання грошової компенсації в рахунок відшкодування моральної шкоди як членом сім`ї працівника, який загинув унаслідок нещасного випадку на виробництві, є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань. Установлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Факт заподіяння моральної шкоди позивачам у зв`язку з втратою [PERSON] , завдає позивачам душевних та психологічних страждань, позивачі позбавлені можливості спілкуватися з рідною, близькою людиною, що тягне за собою порушення їх нормальних життєвих зв`язків та докладання з їх боку додаткових зусиль для організації свого життя. Смерть рідної людини, це не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Частинами 3 та 4 статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Відповідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві. Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У зв`язку з чим, вважаю, що позивачі мають право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із встановленням причинного зв`язку смерті [PERSON] та отриманими ушкодженнями на виробництві під час виконання ним трудових обов`язків, а також з істотності вимушених змін у життєвих стосунках позивачів, їх переживань та страждань, пов`язаних із втратою як сина так і батька, оскільки позивачі назавжди втратили близьку людину, кожний з позивачів окремо переживав свою втрату, відчував душевний біль, нервове напруження, що змінило їх звичне життя. Крім того, на день смерті [PERSON] - малолітньому [PERSON] , [INFO] , виповнилося 5 років 5 місяців. Дитина позбавлена батьківського піклування, турботи та любові рідного батька, позбавлений можливості спілкуватися з батьком, що тягне за собою порушення його нормальних життєвих зв`язків, дитина відчуває неповноту сім`ї, що впливає на його емоційний стан, викликає самотність, депресію. Суд не бере до уваги доводи представника відповідача, що в діях відповідача відсутні ознаки протиправності, оскільки [PERSON] отримав тілесні ушкодження у зв`язку з незабезпеченням йому безпечних та нешкідливих умов праці, тому ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля» є особою, що несе відповідальність за порушення ст. 13 Закону України «Про охорону праці». Крім того, суд вважає неприйнятними доводи представника відповідача щодо відсутності доказів заподіяння позивачам моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди у зв`язку зі смертю [PERSON] доведений матеріалами справи. Позивачі внаслідок втрати сина та батька переживають нервові потрясіння, пов`язані з його смертю та з втратою його турботи і підтримки, який загинув у молодому віці. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Інші доводи представника відповідача зводяться до переоцінки доказів отриманих під час розгляду справи, тому суд не бере їх до уваги. Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Беручи до уваги, що смерть [PERSON] настала у зв`язку з порушенням відповідачем вимог щодо безпеки праці, глибину та тривалість моральних страждань, оскільки смерть [PERSON] призвела до того, що позивачі постійно перебувають у напруженому психічному стані, адже думки про його смерть не залишають їх до теперішнього часу. Смертю [PERSON] позивачам завдано глибоких моральних страждань, оскільки був порушений нормальний уклад їх життя, позивачі втратили підтримку близької людини, оскільки втрата сина та батька є незворотною втратою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання позивачів будуть тривати і надалі, що свідчить про їх безстроковість. Смерть сина та батька призвела до того, що позивачі зазнали сильного нервового потрясіння, адже вони втратили близьку людину, яку дуже любили. Виходячи з цих обставин, суд, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість моральних страждань позивачів, враховуючи добровільно відшкодований відповідачем розмір моральної шкоди кожному з позивачів, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачів по 180 000, 00 грн., що буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості. Згідно підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Визначена судом сума моральної шкоди перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2021 року, тому ця сума підлягає стягненню з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Розподіл судових витрат Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачі звільнені від сплати судового збору, тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі, діючому на день звернення позивачів до суду, за подання позовної заяви майнового характеру фізичної особою. Тому, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 5 400,00 грн.

Outcome: partial