Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

24.05.2022 позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Луцької міської ради, про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю - [PERSON] . Позовну вимогу мотивувала тим, що за період перебування у шлюбі, який був розірваний рішенням Ківерцівського районного суду від 24.03.2011, у сторін народився син и - [PERSON] , [INFO] . З часу припинення між сторонами шлюбних відносин, син проживає з позивачем, перебуває на її повному утриманні. Відповідач неналежно виконує свої батьківські обов`язки, виникають постійні конфлікти щодо місця проживання дитини. Комісією з питань захисту прав дитини Ківерцівської районної Державної адміністрації прийнято рішення щодо порядку зустрічей відповідача з приводу виховання дитини. Відповідач оспорює місце проживання сина з матір`ю. Додатково позивач вказала, що вона з сином проживає у приватному житловому будинку по [ADDRESS] , який належить на праві власності її батьку - [PERSON] . Ухвалою від 26.05.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги позову підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений судом про час, дату та місце розгляду справи. Представник третьої особи, Служби у справах дітей Луцької міської ради, [PERSON] не заперечувала щодо прийняття рішення з врахуванням актів обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] та акту підтвердження спільного проживання позивача [PERSON] з сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області №2-195/11 від 24.03.2011 шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.8). У шлюбі в сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5). Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною 1 ст. 161 СК України установлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Судом встановлено, що на час звернення [PERSON] з позовом, дитина після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами залишилась проживати з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , де і зареєстроване їх місце проживання згідно довідки про склад зареєстрованих у житловому будинку осіб департаменту ЦНАП у м. Луцьку від 16.05.2022 (а.с.7) Зустрічі батька з сином встановленні рішеннями органу опіки та піклування Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області від 09.09.2011 (а.с.10). Однак, рішенням від 22.12.2011 комісії з питань захисту прав дитини Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області було попереджено відповідача про відповідальність за порушення вимог ЗУ «Про попередження насильства в сім`ї» (а.с.11). Так, відповідно до акту обстеження умов проживання Служби у справах дітей від 29.06.2022 з`ясовано, що для дитини створено усі належні умови для задоволення потреб, повноцінного та гармонійного розвитку (а.с.26). Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стороною відповідача в обґрунтування своїх вимог в порушення ст. 81 ЦПК України не доведено наявність будь-яких істотних обставин, що зумовлювали б недоцільність проживання дітей разом із матір`ю, жодних доказів, які б негативно характеризували позивача, як матір суду не надано. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що проживання дитини разом із матір`ю на даний час забезпечить найвищі інтереси дитини, стабільні та гармонійні умови її життя, а тому позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі. Окрім того, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн. в порядку, визначеному ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved