Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

29.11.2021 р. орган опіки та піклування звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та стягнення на користь тієї фізичної або юридичної особи, куди буде влаштована дитини, аліментів на її утримання в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до повноліття. Позов мотивовано тим, що [PERSON] неофіційно працевлаштовується, але довго не затримується на робочому місці. Дитина весь час проживає у сім`ї бабусі [PERSON] , яка займається його утримання та вихованням. Мати не цікавиться станом здоров`я дитини, її успіхами, не бере участі у її вихованні, матеріальної допомоги не надає, аліменти не сплачує, не приділяє належної уваги вихованню та утриманню дитини, тобто повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. За доводами позивача відповідач на шлях виправлення не стала, висновків не зробила, поведінки не виправила і далі продовжує ухилятися від виконання батьківських обов`язків. Справу передано судді-доповідачу 29.11.2021 р. 02.12.2021 р. надійшли відомості про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 02.12.2021 р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Проведення підготовчого судового засідання призначено на 22.12.2021 р. 22.12.2021 р. справу було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 24.01.2022 р., постановленою без виходу до нарадчої кімнати, клопотання відповідача про оголошення перерви в судовому засіданні задоволено, оголошено перерву в судовому засіданні до 28.02.2022 р. 28.02.2022 р. справу було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Рішенням зборів суддів Щорського районного суду Чернігівської області від 28.02.2022 р. № 3 було знято з розгляду справи, що призначені з 28 лютого 2022 року до 04 березня 2022 року. Розпорядженням Голови Верховного Суду «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» № 2/0/9-22 від 08.03.2022 р. було змінено територіальну підсудність справ Щорського районного суду Чернігівської області, та визначено територіальну підсудність таких справ за Згурівським районним судом Київської області. Розпорядженням Голови Верховного Суду «Про відновлення територіальної підсудності судових справ судів Чернігівської області» від 04.05.2022 р. № 27/0/9-22 було відновлено територіальну підсудність судових справ Щорського районного суду Чернігівської області, змінену розпорядженням Голови Верховного Суду від 08.03.2022 р. № 2/0/9-22, із 05 травня 2022 року. Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 09.06.2022 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.06.2022 р. Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 30.06.2022 р. було відкладено судове засідання на 18.07.2022 р. з метою повторного виклику позивача в судове засідання. Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 18.07.2022 р. постановлено у справі провести заочний розгляд та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 3), витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 08.05.2018 р. № 0020095890 (а. с. 4). Місце проживання [PERSON] станом на 10.05.2018 р. зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , що вбачається із довідки про реєстрацію місця проживання особи Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області від 10.05.2018 р. № 3 (а. с. 5). Як вбачається із довідок Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області від 27.10.2021 р. № 200 та від 27.10.2021 р. № 199, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а фактично проживає за іншою адресою, до складу її сім`ї входить [PERSON] , [INFO] (а. с. 7, 8). Згідно характеристики Сновської початкової школи Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області від 01.11.2021 р. на [PERSON] , [INFO] , дитина виховується у неповній сім`ї, вихованням дитини займається мати, але останнім часом до садочка приходить з бабусею і забирає його бабуся, яка про нього піклується. [PERSON] характеризується як доброзичливий, товариський, ласкавий, такий, що легко вступає в контакт з дітьми і дорослими, притримується правил елементарної ввічливості, охоче грає з дітьми, підпорядковується правилам. Навички самообслуговування сформовані відповідно до його віку: вміє самостійно одягатися, користуватися хустинкою, гребінцем, столовими приборами, застібати ґудзики, під час їжі охайний. До доручень вихователя відноситься відповідально, програму навчання засвоює, на занятті уважний, дисциплінований (а. с. 9). Як вбачається із копії акту обстеження умов проживання від 22.11.2021 р., дитина проживає разом із дідусем та бабусею, які займаються вихованням та утриманням дитини. Мати дитини з ними не проживає. У сім`ї створені належні умови для проживання дитини (а. с. 10). Як вбачається з листа управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області від 23.11.2021 р. № 01-26/890, адресованого начальнику служби у справах дітей, 29.01.2021 р. відповідно до повідомлення Сновського НВК було проведено оцінку потреб сім`ї [PERSON] . В процесі оцінки потреб було з`ясовано, що дана родина перебуває у складних життєвих обставинах через складні соціально-економічні умови та невміння розпоряджатися коштами. З 05.02.2021 р. для надання необхідних соціальних послуг сім`я [PERSON] перебуває на обліку Центру соціальних служб. З [PERSON] постійно проводилися бесіди з соціальної адаптації, щодо виховання дитини, поліпшення житлових умов та раціонального планування сімейного бюджету. Також для покращення соціально-економічного становища сім`ї було прийнято рішення про необхідність безкоштовного харчування дитини в дитячому садочку. Однак вказані заходи не дали результату. Пізніше стало відомо, що [PERSON] проживає зі співмешканцем за різними змінними адресами, санітарно-гігієнічні умови проживання не відповідають нормам для проживання та розвитку дитини, мати часто залишала дитину саму. Дитина проживає у тітки [PERSON] , яка була опікуном та виховувала саму [PERSON] (а. с. 13). Орган опіки та піклування дійшов висновку, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а тому [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки це відповідає інтересам дитини, що вбачається з висновку органу опіки та піклування Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області від 23.11.2021 р. № 08-06/2570 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та відповідність його інтересам дитини (а. с. 2). Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає про таке. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно частин 1-5 статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. У відповідності до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За положеннями ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до частини 1 статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно частини 1 статті 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13192/19-ц зазначив, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 зазначив, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Підсумовуючи встановлені у даній справі обставини, судом встановлено, що відповідач не бере участі у вихованні дитини, з дитиною, фактично, не проживає, виховання дитини залишила на родичів. У підготовчі судові засідання відповідач з`являлася двічі, пояснювала, що може надати докази, що не може знайти роботу через те, що хворіла. З огляду на це, підготовче засідання відкладалося 24.01.2022 р., однак відповідач у судовому засіданні 09.06.2022 р. доказів не надала, вказавши, що надасть їх на наступне судове засіданні, у яке, втім, не з`явилась. При цьому, у підготовчому засіданні 09.06.2022 р. суд з`ясовував, що відповідач продовжує перебувати у статусі непрацевлаштованої особи навіть в умовах існування даного спору. Неявка відповідача у наступні судові засідання по суті розгляду справи, про які остання достеменно була обізнана, свідчить для суду про втрату інтересу відповідачем до даного спору. Відтак суд не знаходить підстав для відхилення висновку органу опіки та піклування, у якому, крім іншого, зазначено, що відповідач не працевлаштована, з дитиною не проживає та інтересу до дитини не має. Також необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18. Окрім того, згідно з частиною третьою статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту ч. 1 ст. 182 СК України вбачається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на зазначене, з відповідача на користь тієї фізичної або юридичної особи, куди буде влаштована дитина, необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір ,який підлягав сплаті за дві позовні вимоги при поданні позову.

Outcome: approved