Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-10 00:00:00

Орган опіки і піклування Любешівської селищної ради 10.01.2022 року звернувся до Любешівського районного суду Волинської області із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.04.2017 року батьками неповнолітньої [PERSON] записані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до рішення Любешівського районного суду Волинської області від 03.04.2017 року останні є усиновлювачами [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Після смерті батька неповнолітня [PERSON] залишилася проживати з матір`ю [PERSON] . Працівниками служби у справах дітей неодноразово проводилось обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] з метою здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей, про що свідчать відповідні акти від 02.10.2020 року, 22.10.2020 року, 12.11.2020 року, 20.11.2020 року, 14.12.2020 року, 28.12.2020 року, 20.01.2021 року, зі змісту яких вбачається, що в сім`ї відповідача склалися напружені відносини між матір`ю та дитиною. Відповідач не займалась вихованням та утриманням дитини, не цікавилась її життям, навчання, не приділяла їй уваги. У жовтні 2020 року відповідач зверталась до психологічної служби ОЗЗСО «Любешівський ліцей» з приводу проведення з неповнолітньою [PERSON] індивідуальних бесід, під час яких дитина скаржилась на те, що матір її била та ображала. Комісією з питань захисту прав дитини Любешівської РДА (протокол засідання від 28.01.2021 року) розглянуто питання щодо стану утримання та виховання малолітньої дитини [PERSON] , де відповідач надала пояснення про те, що після смерті чоловіка їй тяжко займатися вихованням та утриманням дочки, вона не може знайти спільну мову з дочкою, підхід до неї. Упродовж 2021 року ситуація в сім`ї відповідача не змінилася, що підтверджується актами обстеження від 05.02.2021 року, 08.02.2021 року, 22.02.2021 року, 09.03.2021 року, 07.05.2021 року, 17.05.2021 року, 22.06.2021 року, 03.08.2021 року, 30.09.2021 року, 11.10.2021 року, 26.10.2021 року, 02.11.2021 року, 19.11.2021 року. На підставі наказу завідувача сектору «Служба у справах дітей» Любешівської селищної ради №1 від 30.11.2021 року неповнолітню [PERSON] було влаштовано до сім`ї [PERSON] та [PERSON] . З моменту тимчасового влаштування дитини відповідач з нею не спілкується, допомоги на утримання не надає, життям, вихованням та навчанням не цікавиться. Відповідно до характеристики та довідки від 03.12.2021 року, виданих ОЗЗСО «Любешівський ліцей», інформації соціального педагога, упродовж навчання у 6-7 класах рівень знань неповнолітньої [PERSON] знизився до достатнього та середнього майже з усіх предметів. Дитина систематично пропускала уроки без поважних причин. Під час дистанційного навчання не приєднувалась до уроків і не виконувала домашні завдання. Мати дитини на контакт з класним керівником виходила рідко. Мама для дитини не є авторитетом, частково може організувати та дисциплінувати її. Мама байдуже ставиться до дитини. В сім`ї несприятливий соціально-психологічний клімат. У вихованні дитини немає послідовності, спілкування в сім`ї не є тактовним, з використанням нецензурної лексики, часто виникають конфліктні ситуації, мама з дитиною не можуть досягнути взаєморозуміння. Зазначені вище обставини свідчать про свідоме байдуже ставлення до дитини та ухилення від виконання батьківських обов`язків [PERSON] у вихованні [PERSON] . Відповідач 29.11.2021 року звернулась до Любешівської селищної ради як органу опіки і піклування із письмовою заявою про вирішення питання щодо позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] . Комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Любешівської селищної ради 22.12.2021 року прийнято рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того, 22.12.2021 року до органу опіки і піклування Любешівської селищної ради надійшла письмова заява [PERSON] , у якій остання, будучи ознайомлені з наслідками, надає згоду на позбавлення її батьківських прав. Рішенням виконавчого комітету Любешівської селищної ради №3 від 23.12.2021 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] . На підставі вказаного та ч.3 ст.166 СК України просять позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої дитини [PERSON] та стягувати щомісяця з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Ухвалою суду від 31.01.2022 року відкрито провадження у даній справі у порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, та просила його задовольнити з підстав, наведених ньому. Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково. Пояснила, що дівчинка завжди було неслухняна, однак поки чоловік був живий, все було добре. Після його смерті не справилась з вихованням дочки, не знайшла до неї підходу. Однак ніколи її не била та не кричала на неї. Мало приділяла уваги, оскільки змушена була ходити на роботу, заробляти гроші, аби забезпечити сім`ю. Дочка їй не допомагала в побуті. Для покращення відносин з дочкою зверталася до психолога та служби у справах дітей, однак результату не було. Навчання дочки погіршилось, у зв`язку з чим [PERSON] зверталася до вчительки математики за допомогою, однак дівчинка відмовилась від додаткових занять. Після влаштування дитини в сім`ю [PERSON] , телефонувала їй, але дівчинка не брала трубку. Вказала, що сама з вихованням дівчинки не справиться, [PERSON] краще в сім`ї [PERSON] , тому, задля забезпечення найкращих інтересів дитини, визнала позов в частині позбавлення її батьківських прав щодо [PERSON] . Однак заперечила щодо вимоги про стягнення з неї аліментів, оскільки в неї відсутні кошти. Представник відповідача вказала, що виходячи із встановлених під судового розгляду обставин та пояснень відповідача, позовну вимогу про позбавлення [PERSON] слід задовольнити. Щодо вимоги про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] просила прийняти законне та обґрунтоване рішення. Представник третьої особи позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Свідок [PERSON] , заступник директора ОЗЗСО «Любешівський ліцей», суду показала, що до 6 класу у [PERSON] проблем з навчанням практично не було. Після смерті батька у жовтні 2020 року в школу прийшла мама з проханням попрацювати з [PERSON] , оскільки остання стала некерованою. Також погіршився рівень навчання [PERSON] , вона почала пропускати уроки без поважних причин, однак поведінка її в навчальному закладі була належною та позитивною. Через проблеми з мамою свідок разом із соціальним психологом ходили до них додому. В будинку не завжди було чисто та прибрано. Під час проведення профілактичних бесід дитина починала плакати, скаржитись на те, що мама її не любить, більше любить свою собаку, ніж її, розказувала, що мати застосовувала до неї фізичну силу (била по обличчю), вживає нецензурні слова та підвищує на неї голос, дозволяє собі випивати з друзями. В кінці навчального року [PERSON] взагалі уникала та категорично відмовлялась розмовляти про налагодження відносин з мамою та подальші перспективи їх спілкування, при цьому агресувала, емоційно реагувала на це. Як психолог, свідок також проводила роботу і з [PERSON] щодо виховання дитини. Остання прислухалася до наданих їй порад, але все одно вважала, що дитина винна в ситуації, яка між ними склалася. Материнської любові до дитини від неї не бачила, як і щирого бажання зробити все, аби відносини з дитиною налагодилися. Однак очікуваних результатів досягнуто не було і в подальшому стосунки між [PERSON] та мамою лише погіршувалися та ускладнювалися. Разом з тим вказала, що в даному випадку не можна сказати, що [PERSON] свідомо ухилялася від виконання своїх обов`язків, адже все ж таки зверталася за допомогою до шкільного психолога та контактувала з ним. Неповнолітня [PERSON] в судовому засіданні розповіла, що на даний час проживає в сім`ї [PERSON] , де їй комфортно, в школі все добре. Після смерті батька [PERSON] поведінка матері погіршилась, вона почала пити, гуляла довго. Бувало, що не могла зайти в дім, оскільки було замкнено, а мама спала п`яна на кухні. Нормального спілкування не було, мати з нею не гралася, не допомагала з уроками, не цікавилась її життям, не проводили час разом. Конфліктували з мамою, бо не хотіла прибирати. Був випадок, коли мама забрала в неї телефон, на що дівчинка зробила те ж саме. Після чого мама заперла її у кімнаті та викликала поліцію. В той же день мама її била. Дівчинка не розповідала про це працівникам служби, оскільки мама казала, що здасть її в притулок, якщо розповість. Сама собі готувала їсти, мама не готувала після смерті батька. [PERSON] закривалася від неї у своїй кімнаті на ключ. Говорила погані речі про сім`ю, в якій вона народилася. Після переїзду в с. Седлище її життя змінилося на краще, хотіла б з ними залишитися. [PERSON] не провідує її, не дзвонить, навчанням не цікавиться. Дівчинка сказала, що не хоче надалі бути, бачитися і спілкуватися з мамою [PERSON] , та не заперечує, щоб її позбавили батьківських прав. Свідок [PERSON] , інспектор СРПП, показав, що приїжджав на виклик за місцем проживання дитини, за зверненням матері про неадекватне поводження останньої. Однак, прибувши туди, дитина просто мовчала, при матері не спілкувалася. Коли говорили з нею в окремій кімнаті, розказувала, що мати її обзиває поганими словами. Мати казала, що дитина кидається на неї, лізе битись, забрала в неї телефон. Крім цього, мати зверталася також у чергову частину без реєстрації заяви. По приїзду працівників поліції обставини, які вказувала остання, не підтверджувалися. Дитина перебувала в стурбованому стані, однак прояви агресії не проявлялись. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків та неповнолітню [PERSON] , дійшов таких висновків. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи визнання позову [PERSON] в частині вимоги про позбавлення її батьківських прав, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини. Батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] (відповідач по справі) та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28.04.2017 року Горохівським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області (а.с.8). Відповідно до рішення Любешівського районного суду Волинської області від 28.03.2017 року у справі №162/193/17 [PERSON] та [PERSON] є усиновлювачами неповнолітньої [PERSON] (а.с.11-12). Батько [PERSON] помер [INFO] (копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] ) (а.с.9). Відповідно до характеристик соціального педагога та класного керівника 7-Г класу ОЗЗСО «Любешівський ліцей» [PERSON] освітній заклад відвідує не завжди, у зв`язку з дистанційним навчанням часто пропускає онлайн-уроки без поважної причини або взагалі не виходить на зв`язок. Дівчинка забезпечена шкільним приладдям. Мотивація до навчання на низькому рівні, у 6-7 класах знизила свій рівень знань до достатнього та середнього майже з усіх предметів, стала безініціативною та неуважною, часто не виконувала домашніх завдань. Мама для дитини не є авторитетом, частково може організувати та дисциплінувати її. Мама байдуже ставиться до дитини, навчанням та вихованням цікавиться рідко. За період 2020-2022 навчальних років батьківські збори не відвідувала. В сім`ї наявний несприятливий соціально-психологічний клімат. У вихованні дитини немає послідовності , спілкування в сім`ї не є тактовним, з використанням нецензурної лексики, часто виникають конфліктні ситуації, мама з дитиною не можуть досягнути взаєморозуміння (а.с. 14-15). Із інформації про роботу працівників психологічної служби ОЗЗСО «Любешівський ліцей» вбачається, що у жовтні 2020 року [PERSON] звернулась до психологічної служби ОЗЗСО з проханням провести роботу з донькою, мотивуючи тим, що [PERSON] стала некерованою. Під час індивідуальних бесід учениця пояснювала проблеми в навчанні тим, що навчальний матеріал складний, самостійно виконати домашні завдання вона не може, а раніше таку допомогу їй надавав тато. Зі слів дитини в сім`ї траплялися випадки, коли мати застосовувала до неї фізичні покарання (била по обличчю), використовувала в розмові ненормативну лексику тощо. Під час профілактичної роботи з дитиною остання проявляла негативне відношення до матері, неприйняття, аргументуючи свою поведінку недоброзичливістю до неї [PERSON] . Вжиті заходи, проведені з дитиною та мамою, очікуваного результату не принесли, вони не змогли досягти взаєморозуміння між собою (а.с.16-17). У протоколі засідання районної комісії з питань захисту прав дитини Любешівської РДА №1від 28.01.2021 року зазначено, що під час розгляду питання про стан утримання та виховання малолітньої дитини [PERSON] , відповідач [PERSON] пояснила, що після смерті чоловіка їй тяжко займатися вихованням та утриманням дочки, вона не може знайти підхід до неї. За результатами засідання вирішено службі у справах дітей залучити до роботи з сім`єю соціального педагога та психолога ОЗЗСО «Любешівський ліцей», систематично вести нагляд за умовами проживання і виховання малолітньої [PERSON] (а.с.39-41). На підставі наказу №1 завідувача сектору «Служба у справах дітей» Любешівської селищної ради від 30.11.2021 року неповнолітню [PERSON] тимчасово влаштовано у сім`ю [PERSON] (а.с.42). При цьому, [PERSON] надала на це згоду, викладену у письмовій заяві від 22.11.2021 року (а.с.82). Відповідно до витягу з протоколу №9 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Любешівської селищної ради 22.12.2021 року прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] (а.с.43-44). У висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , затвердженому рішенням виконавчого комітету Любешівської селищної ради №3 від 23.12.2021 року (а.с.45-50) зазначено, що після смерті батька [PERSON] дитина [PERSON] залишилася проживати з мамою [PERSON] . З актів обстеження умов проживання від 02.10.2020 року, 22.10.2020 року, 12.11.2020 року, 20.11.2020 року, 14.12.2020 року, 28.12.2020 року, 20.01.2021 року вбачається, що в сім`ї склалися напружені відносини між донькою та матір`ю після смерті батька. Стан утримання дитини погіршився: в будинку зазвичай було брудно, відсутнє гаряче харчування, відчувався важкий запах цигарок. Дівчинка скаржилася, що матір вживає алкогольні напої, не цікавиться її життям, вподобаннями, не приділяє їй уваги, не допомагає у навчанні. Крім цього, відповідно до актів обстеження від 05.02.2021 року, 08.02.2021 року, 22.02.2021 року, 09.03.2021 року, 07.05.2021 року, 17.05.2021 року, 22.06.2021 року, 03.08.2021 року, 30.09.2021 року, 11.10.2021 року, 26.10.2021 року, 02.11.2021 року, 19.11.2021 року ситуація в родині не змінилася. Матір [PERSON] свідомо почала уникати спілкування з дитиною, пояснюючи це систематичною зайнятістю. Дитина часто залишалася вдома сама, матір не цікавилася її життям, навчанням, уподобаннями, зайнятістю. Часті конфлікти щодо прибирання будинку ще більше погіршили їх відносини. Спілкування між ними звелося до елементарного побутового, де [PERSON] практично усунулася від виконання батьківських обов`язків щодо налагодження психологічного мікроклімату в сім`ї, покращення психічного стану дитини. Житлово-побутові умови не покращилися, в будинку надалі зазвичай було брудно, в кімнаті дитини безлад. Дівчинка часто була неохайною, одягнена в брудний одяг. Їсти готувала самостійно. Матір не створювала належних умов для розвитку її природних здібностей, не сприяла здобуттю [PERSON] освіти у навчальному закладі. Вказане також було встановлено судом під час дослідження вказаних документів у судовому засіданні (а.с.18-38). Також, відповідно до довідки ЗЗСО «Седлищенський ліцей» №414 від 29.03.2022 року [PERSON] з часу зарахування [PERSON] до ЗЗСО «Седлищенський ліцей» 01.12.2021 року жодного разу не цікавилася успіхами в навчанні, шкільним життям дитини та не відвідувала її за місцем навчання (а.с. 88). Крім цього, 29.11.2021 року [PERSON] звернулася до Любешівської селищної ради із заявою щодо вирішення питання про позбавлення її батьківських прав відносно [PERSON] , так як вона не справляється з дитиною після смерті чоловіка (а.с. 51). Також, в матеріалах справи міститься письмова заява [PERSON] 22.12.2021 року, у якій остання, будучи ознайомлені з наслідками, надає згоду на позбавлення її батьківських прав (а.с.52). Виходячи з вищевикладеного, орган опіки та піклування Любешівської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] . Вищезазначені обставини відображені також у листі начальника служби у справах дітей Камінь-Каширської РДА Волинської області №31/03-01-22 від 14.04.2022 року (а.с 93-97). Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Пунктом 2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків (рішення від 7 грудня 2006 по справі «HUNT v. UKRAINE», № 31111/04). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. На думку суду, з урахуванням наведених вище норм Закону, встановлено, що позивачем по справі надано достатньо переконливих і зважених аргументів, які можуть вважатись виправданими для розірвання сімейних зв`язків між батьками та дитиною і будуть відповідати інтересам дитини. Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст.ст. 12, 81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідач байдужливо ставиться до дитини, на які позивач посилається, як на підставу задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Окрім цього, в матеріалах справи містяться заяви відповідача про вирішення питання та про надання згоди на позбавлення її батьківських прав відносно [PERSON] , що остання підтвердила і в судовому засіданні, визнавши позов в частині даної вимоги. Суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідачка за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини, без поважних причин залишивши її без материнської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно малолітньої дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Виходячи з вищевикладеного, позовна вимога про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] підлягає задоволенню . Разом з тим, відповідно до ч.2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Водночас, згідно з ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до встановлених обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову і в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до вимог ч. 1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення у межах суми платежу за один місяць слід звернути до негайного виконання. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір за вимогами про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Outcome: approved