Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

21 жовтня 2019 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» Грошової Світлани Василівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал», [PERSON] , Комунального підприємства «Реєстратор» про визнання недійсним договору, визнання протиправним та скасування рішення. Під час слухання справи як відповідача було залучено [PERSON] . В позовних вимогах позивачі просять: -визнати недійсним Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №343К від 14.01.2019 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал»; -визнати недійсним Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №343і від 14.01.2019 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал»; -визнати недійсним Договір про відступлення права вимоги №22-1/02/19 від 22.03.2019 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» та [PERSON] ; -визнати протиправним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46148390 від 26.03.2019 14:07:00. Прийнятого реєстратором Комунального підприємства «Реєстратор» (м.Київ), Нікітіною Юлією Володимирівною; -скасувати рішення та запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46148390 від 26.03.2019 14:07:00, прийнятого реєстратором Комунального підприємства «Реєстратор» (м.Київ), Нікітіною Юлією Володимирівною. Вимоги обґрунтовані тим, що 02 липня 2017 року між Закритим акціонерним товариством «Міжнародний іпотечний банк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк» (далі - Кредитор) та [PERSON] , [PERSON] (далі - Позичальники) було укладено договір іпотечного кредиту №1.07071360 за умовами якого Банк надав кредит в розмірі 90 000,00 доларів США для придбання квартири на 240 місяців зі сплатою 11,5% річних. В цей же день був укладений договір купівлі-продажу нерухомості - квартири [ADDRESS] . Квартиру позивачі придбали у рівних частках. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором придбана квартира була передана в іпотеку. Як зазначають позивачі, 29.03.2019 року відбулась заміна замків у квартирі та позивачам повідомили, що це вчинено представниками нового власника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал». З цього часу позивачі не мають доступу до квартири. У подальшому позивачам стало відомо, що 14.01.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» та Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» були укладені договори про відступлення прав вимоги за яким від Банку до Товариства перейшло право вимоги. Позивачі зазначають, що новий кредитор не повідомляв про заміну; вони не отримували вимоги про усунення порушень (ст.35 Закону України «Про іпотеку»), не вносились зміни до Державного реєстру в частині іпотекодержателя, так само не відомо чи були дотримані положення Договору в частині сплати коштів за Договорами відступлення прав вимоги, а тому позивачі мають сумніви чи відбулась переуступка за договорами. Після цього, за договором від 22.03.2019 року право вимоги перейшло до [PERSON] . Як зазначають позивачі, зазначене вчинене поза межами правового поля, оскільки до [PERSON] лише перейшло право вимоги за кредитними договором, так як після звернення стягнення на предмет іпотеки припиняється основне зобов`язання, а тому Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» не могло переуступити право вимоги за зобов`язаннями, які припинились. Також позивачі зазначають, що з 2014 року діє Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» а тому на квартиру не могло бути звернуто стягнення та кредитна установа не могла переуступити заборгованість або борг на користь іншої особи. З врахуванням зазначених положень закону реєстратор не могла зареєструвати право власності на іпотечну квартиру за іншою особою та у відповідності до положень статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» мала відмовити у проведенні реєстраційної дії. А тому оскільки реєстратор вчинила реєстраційну дію з порушенням зазначеної норми Закону, на підставі ч.2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» запис про таке рішення реєстратора підлягає скасуванню. Ухвалою суду від 12.11.2019 року було відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. 27.12.2019 року до суду надійшов відзив Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» на заявлені вимоги в яких представник відповідача просить відмовити в задоволенні заявлених вимог на тій підставі, що під час здійснення ліквідації Банку Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення №2200 від 24.10.2018 року про затвердження умов продажу активів Банку, в тому числі і за Договором про іпотечний кредит №1.07071360 від 02.07.2007 року. За результатами проведення торгів переможцем аукціону визнано Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» та 14.01.2019 року між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» були укладені договори №343К та №343і про відступлення права вимоги за договорами, укладеними з позивачами (кредитний та іпотечний). Представник зазначив, що кошти в сумі 4 063 652,05 грн. надійшли на рахунок Банку 04.01.2019 року, що підтверджується копією платіжного доручення №1 від 04.01.2019 року. При зверненні до суду з позовом позивачами не наведено жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ЦПК України на підтвердження того в чому саме полягає порушене право позивачів з боку відповідачів при укладенні оспорюваних правочинів, оскільки відсутні обставини, які б підтверджували порушення права особи, за захистом якого вона звернулась. 08.01.2020 року до суду надійшов відзив представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» в якому представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що за Договором переуступки №343К від 04.01.2019 року сума сплачена в повному обсязі. Як зазначає представник, Договір переуступки з [PERSON] був укладений 22.03.2019 року, а право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» на предмет іпотеки виникло 26.03.2019 року, тобто твердження позивачів, що зобов`язання припинилось є помилковим. Також представник зазначає, що 14.01.2019 року на адресу позивачів було направлено повідомлення про відступлення права вимоги та 21.02.2019 року на їх адресу направлено вимогу в порядку ст.35 Закону України «Про іпотеку», а тому твердження позивачів про не направлення повідомлення та вимоги спростовуються. Щодо дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» представник зазначив, що вказаний Закон не підлягає застосуванню так як в Іпотечному договорі (ст.4) є застереження, яке є договором про задоволення вимог Іпотекодержателя. Відповідь на відзиви до суду не надходила. Ухвалою суду від 29.01.2020 року було призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 25.11.2021 року прийнято відмову від позову позивачів [PERSON] , [PERSON] в частині вимог що стосуються визнання недійсними договорів №343К та №343і від 14.01.2019 року та закрито провадження по справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Грошової Світлани Василівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал», [PERSON] , Комунального підприємства «Реєстратор» про визнання недійсними договорів, визнання протиправним та скасування рішення - в частині вимог що стосуються визнання недійсними договорів №343К та №343і від 14.01.2019 року. 04.05.2022 року до суду надійшли пояснення [PERSON] на заявлені вимоги в яких вона просить відмовити в задоволенні заявлених вимог на тій підставі, що набула вона право власності на законних підставах, реєстр речових прав не містив запису про обтяження та іпотеки. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду із заявою про слухання справи в її відсутність та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судове засідання уповноважений представник уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» Грошової Світлани Василівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал», [PERSON] , Комунального підприємства «Реєстратор» не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомили. В судовому засіданні [PERSON] заперечила проти задоволення позовних вимог та просила відмовити в їх задоволенні. А тому суд на підставі положень статті 223 ЦПК України продовжив слухання справи у відсутність сторін, які не з`явились в судове засідання. Вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, врахувавши процесуальні заяви сторін, вислухавши сторони, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Частина 1 статті 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Як визначає стаття 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання (ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку»). У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (стаття 33 Закону України «Про іпотеку»). За правилом частини 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до частин 1, 3 статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26.08.2006 року. Від шлюбу у них [INFO] народився син - [PERSON] . 02.07.2007 року між Закритим акціонерним товариством «Міжнародний іпотечний банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк», далі - Банк) та [PERSON] (далі - Позичальник 1) та [PERSON] (далі - Позичальник - 2) був укладений Договір про іпотечний кредит №1.07071360 за умовами якого Банк надав Позичальникам кредит у розмірі 90 000,00 доларів США строком на 240 місяців зі сплатою 11,5% річних для придбання житлової нерухомості - квартири [ADDRESS] . В цей же день між сторонами був укладений Іпотечний договір №1.07071360 за умовами якого Позичальники передали в іпотеку Банку придбану квартиру. Іпотечний договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малиновською О.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №2190. Як вбачається з матеріалів справи, позивачі з 07.08.2007 року та їх малолітній син з 24.11.2011 року зареєстровані в квартирі [ADDRESS] . Суду не було надано доказів що позивачі мають на праві власності інше нерухоме майно придатне для проживання. 14.01.2019 року між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» (далі - Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» (далі - Новий кредитор) відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених Протоколом електронного аукціону №UА-ЕА-2018-10-29-000069-b від 12.12.2018 року укладено Договір №343К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 14.01.2019 року за яким Банк відступив Новому кредитору належні Банку права вимоги до Позичальників, в тому числі і до позивачів за Договором про іпотечний кредит №1.07071360 від 02.07.2007 року в загальній сумі заборгованості, що становить 122 398,84 доларів США. Згідно з умовами п.4 зазначеного Договору, сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за Основними договорами, Новий кредитор сплачує Банку грошові кошти в сумі 4 063 652,05 грн. Згідно з п.2 Договору №343К, Новий кредитор набуває право вимоги в день укладення договору, але не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до п.4 цього Договору. Сплата коштів в сумі 4 063 652,05 грн. підтверджується копією платіжного доручення №1 від 04.01.2019 року. 14.01.2019 року між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» (далі - Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» (далі - Новий кредитор) відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених Протоколом електронного аукціону №UА-ЕА-2018-10-29-000069-b від 12.12.2018 року укладено Договір №343і про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 14.01.2019 року за яким Банк відступив Новому кредитору належні Банку права вимоги до Іпотекодавців, в тому числі і до позивачів за Іпотечним договором №1.07071360 від 02.07.2007 року. Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І. та зареєстровано в реєстрі за №12. Згідно з умовами п.4 зазначеного Договору, сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за Основними договорами, Новий кредитор сплатив Банку грошові кошти в сумі 4 063 652,05 грн. у відповідності до умов Договору №343К. Згідно з п.2 Договору №343і, Новий кредитор набуває право вимоги в день укладення договору, але не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до п.4 цього Договору. 14.01.2019 року на адресу позивачів Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» були направлені повідомлення про відступлення прав вимоги. Проте суду не надано доказів отримання зазначеної вимоги, в той час як позивачі заперечували її отримання. 22.03.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» (далі - Первісний кредитор) та [PERSON] (далі - Новий кредитор) був укладений Договір відступлення права вимоги №22-1/03/19 за умовами якого до Нового кредитора переходить право вимоги, що належить Первісному кредитору на підставі Договору №343К про відступлення права вимоги від 14.01.2019 року за Договором про іпотечний кредит №1.07071360 від 02.07.2007 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та [PERSON] , [PERSON] . Як передбачено п.1 зазначеного Договору, до Нового кредитора переходить право вимоги за Кредитним договором та становить 104 039,00 доларів США, що еквівалентно 2 836 103,14 гривень по курсу НБУ на день укладення цього Договору та складається з: -заборгованість по основній сумі кредиту складає 67 629,36 доларів США, що еквівалентно 1 843 576,35 грн. по курсу НБУ на день укладення цього Договору; -- заборгованість по процентах складає: 36 409,64 долари США, що еквівалентно 992 526,79 грн. по курсу НБУ на день укладення договору. Сторони домовились та зазначили в п.2 Договору, що вартість прав вимоги, що відступаються становить 10 000,00 грн., які Новий кредитор зобов`язаний сплатити шляхом перерахування на рахунок Первісного кредитора до 31.12.2019 року. Отже, як вбачається з договору, до [PERSON] перейшло право вимоги лише за кредитним договором. Однак за договором іпотеки право вимоги до [PERSON] не переходило. У зв`язку із існуванням заборгованості за кредитним договором, [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва із позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 05 лютого 2020 року (справа №761/21291/19) позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено - стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 2836103,14 грн. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/87916878). Рішення суду набрало законної сили. З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що відповідачі рішення суду не оскаржували. Суду не надано доказів пред`явлення до примусового виконання рішення суду та виконання (в повному обсязі чи частково). Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 26.03.2019 року право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстроване за ТОВ «ФК «Фінтайм капітал» на підставі договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №343і від 14.01.2019 року, іпотечного договору №1.07071360 від 02.07.2007 року та рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстратор» індексний номер 46148390 від 26.03.2019 року. 15.07.2020 року право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстроване за ТОВ «Салютна» на підставі акта приймання-передачі нерухомого майна №№766,767 від 15.07.2020 року, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 11.12.2020 року [PERSON] набула право власності на зазначену квартиру. В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28.07.2021 року [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS] . При зверненні до суду з позовом позивачі зазначали, що вони не отримували вимоги про усунення порушення, а тому порушено порядок при зверненні стягнення на предмет іпотеки. Статтею 3 Іпотечного договору передбачено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язань Позичальником за кредитним договором. Як визначили сторони та зазначили в п.3.3 Договору, даний пункт цього Договору є Договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, яке надає право Іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі цього Договору, зокрема, шляхом прийняття Предмета іпотеки у власність в порядку, визначеному ст.37 Закону України «Про іпотеку». При цьому це застереження визначається сторонами як договір про задоволення вимог Іпотекодержателя. Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (станом на 26.03.2019 року), для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Як вбачається з матеріалів реєстраційної справи, 21.02.2019 року на адресу позивачів направлялись вимоги в порядку ст.35 Закону України «Про іпотеку». В той же час суду не надано доказів направлення та отримання вказаної вимоги Іпотекодавцями. Суд не може прийняти до уваги як належний доказ отримання обома Іпотекодавцями вимоги від 21.02.2019 року повідомлення служби кур`єрської доставки «Express Moto», оскільки, по-перше, у повідомленні адресатом зазначено лише одного з іпотекодавців - [PERSON] , по друге - [PERSON] в судовому засіданні заперечував отримання вказаного листа. Також варто зауважити, що прізвище та ініціали особи, яка отримала вказаний лист не співпадають з ініціалами відповідача [PERSON] (а.с. 65 т.2). Суду не надано доказів направлення та отримання вимоги [PERSON] . Отже, судом встановлено, що при зверненні стягнення на предмет іпотеки та реєстрації права власності за ТОВ «ФК «Фінтайм капітал» були порушені вимоги Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127. Звертаючись до суду з позовом, позивачі зазначали, що при вчиненні реєстраційних дій було порушено вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (в редакції станом на 26.03.2019 року) визначав, що протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Як встановлено в судовому засіданні, перехід права власності на квартиру відбувся під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», квартира має загальну площу що не перевищує 140 кв.м. (45,7 кв.м.), використовувалася для постійного проживання позивачів та їх дитини; відповідачі не надали суду доказів, що позивачі мають на праві власності інше нерухоме майно придатне для проживання. Отже, як вбачається з матеріалів справи, фактично відбулось примусове звернення стягнення на квартиру, яка належить на праві власності позивачам та є предметом іпотеки, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Таким чином під час слухання справи було встановлено, що державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстратор» Нікітіна Юлія Володимирівна вчинила реєстраційні дії з порушенням норм чинного законодавства. Стаття 26 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в частині 3 визначає, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. В той же час згідно з положеннями частин 4-6 статті 26 зазначеного Закону, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав. Отже, як вбачається, законодавець пов`язує саме із скасуванням рішення державного реєстратора подальше поновлення прав особи (власника майна), а тому враховуючи що рішення Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстратор» Нікітіної Ю.В. від 26.03.2019 року вчинене з порушенням вимог діючого законодавства, суд вважає за можливе скасувати його для захисту порушеного права позивача та припинити право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та визнати за позивачами в рівних частинах право власності на квартиру. Що ж стосується позовних вимог про визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги №22-1/02/19 від 22.03.2019 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» та [PERSON] , то суд зазначає, що позивачами не надано доказів недійсності вказаного договору та зазначені позивачами підстави для визнання такого договору недійсним не заслуговують на увагу. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того суд звертає увагу, що стягнення заборгованості за кредитним договором з позивачів на користь [PERSON] та звернення стягнення на предмет іпотеки на користь ТОВ «ФК «Фінтайм капітал» призведе до подвійного стягнення з Позичальників на користь різних кредиторів. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача - ТОВ ФК «Фінтайм Капітал», оскільки саме їх дії призвели до порушення прав позивачів, на користь позивачів підлягають стягненню суми сплаченого судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial