Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

У квітні 2022 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 15.01.2021 з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, 0,1 % від суми позики за кожен день прострочення в сумі 196\~798 грн. та понесені судові витрати по справі. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що 15.01.2021 між ним та відповідачем укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 4 500 доларів США, що відповідно до курсу НБУ України становить 126 274 грн. 05 коп. на умовах повернення всієї суми до 15.03.2021. Відповідач зобов`язання за договором позики не виконав, тому позивач звернувся до суду про стягнення заборгованості за вказаним договором. Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12 травня 2022 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, з підстав, викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] на неодноразові виклики в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення та оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.\~Про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом \~встановлено,\~що\~15 січня 2021 року [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 4500 доларів США, які зобов`язався повернути протягом двох місяців але не пізніше 15.03.2021, що підтверджується відповідним договором. Відповідно до довідки НБУ України станом на 15.01.2021 офіційний курс гривні становить 28,06 грн. до 1 долара США. Спірні відносини між сторонами виникли у зв`язку з невиконанням відповідачем [PERSON] у встановлений строк свого зобов`язання щодо повернення позики в повному розмірі, а саме коштів в сумі 4500 доларів США, що відповідно до курсу НБУ України станом 15.01.2021 становить 126 274 грн. 05 коп. З матеріалів справи вбачається, що 29 березня 2022 року позивачем [PERSON] було надіслано претензію-вимогу відповідачу [PERSON] про виконання зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525\~ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610\~ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст.\~1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202\~ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Частиною 1 ст.\~1049\~ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] 126 274 грн. 05 коп. боргу є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог про стягнення штрафу за несвоєчасне виконання боргового зобов`язання, суд зазначає наступне. Згідно наданого позивачем розрахунку загальний розмір 0.1 % від суми позики за кожен день прострочення за період з 15 березня 2021 року по 20 квітня 2022 року становить 50\~762 грн. 17 коп. Частиною 1 ст.\~526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК). Відповідно до пункту 3.1 договору позики від 15.01.2021 у випадку неповернення зазначеної в п. 1 суми позики в зазначений у п. 2.2 строк, позичальник сплачує штраф у розмірі 0,1% від суми позики за кожний день прострочення до дня повернення позикодавцю. Пунктом 15 Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України встановлено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Вказані положення набрали чинності 04 липня 2020 року. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~«Про запобігання\~поширенню на\~території України\~гострої респіраторної\~хвороби,\~спричиненої коронавірусом\~SARS-CoV-2»\~N\~211\~від 11\~березня 2020\~року (з подальшими змінами) з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Відтак, починаючи з 12 березня 2020 року, позичальники звільняються від відповідальності щодо сплати неустойки, штрафу, пені за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором у період дії карантину. Враховуючи зазначене вище, у задоволенні вимог про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 50\~762 грн. 17 коп. слід відмовити. Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат за несвоєчасне виконання боргового зобов`язання, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до наданого [PERSON] розрахунку інфляційні збитки за період з 15 березня 2021 року по 20 квітня 2022 року становлять 19 761 грн. 88 коп. Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції. Законом України\~«Про індексацію\~грошових доходів\~населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Згідно зі статтею 1 Законом України «Про індексацію грошових доходів населення»\~\~індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625\~ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Інфляційний показник не поширюється на випадки стягнення боргу в еквіваленті до іноземної валюти. Ураховуючи зазначене, положення частини другої статті 625\~ЦК України\~в частині інфляційних втрат не можуть бути застосовані до боргового зобов`язання в доларах США, а тому позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат не підлягають задоволенню. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.05.2021 у справі № 369/12376/17 (провадження № 61-4966св20). Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 1 262 грн. 74 коп. (126 274 грн. 05 коп. х 1\~967 грн. 99 коп. /196 798 грн.).

Outcome: partial