Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

У лютому 2022 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про зняття арешту з 1/3 частини квартири, третя особа Покровський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро). В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що згідно договору міни квартири від 30.05.2009 року позивачці, її брату [PERSON] та матері [PERSON] на праві спільної приватної часткової власності належала та належить по 1/3 частині 1 кімнатної квартири за [ADDRESS] . [INFO] померла мати позивачки [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на належне померлій майно, яка складалась з 1/3 частини вищевказаної квартири. У зв`язку з тим, що брат позивачки спадщину не прийняв, свідоцтво про право на спадщину на 1/6 частину квартири після смерті матері було видано на ім`я позивачки. [INFO] помер брат позивачки [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на належне померлому майно. У зв`язку із відсутністю у померлого спадкоємців на прийняття спадщини, позивачка як спадкоємиця 2-ї черги за законом звернулась із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса. При поданні документів нотаріусу з`ясувалось, що на все нерухоме майно померлого [PERSON] , в тому числі вищевказану квартиру, було накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження на підставі постанови Жовтневого відділу ДВС Криворізького міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, реєстраційний номер 3625917, номер запису про обтяження 5152180 від 28.03.2014 року. При зверненні до Покровського відділу ДВС у міста Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) позивачу було відмовлено у знятті арешту у зв`язку із відсутністю матеріалів виконавчого провадження, на підставі яких було накладено арешт, а також повідомлено, що арешт було накладено на все нерухоме майно померлого [PERSON] . Арешт було накладено на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.03.2013 року, справа № 0413/13255/2012, 2/0413/4976/2012, на підставі якого з [PERSON] було стягнуто заборгованість за кредитним договором від 30.12.2006 року у сумі 24\~372,84 грн. та судовий збір в сумі 235,88 грн. Просить суд зняти арешт з вищевказаної квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 11 лютого 2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву - 15 днів з дня вручення копії ухвали. Ухвалою суду від 13 червня 2022 року розгляд справи було відкладено у зв`язку з відсутністю учасників справи. У судове засіданні позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, не заперечив проти ухвалення заочного рішення. У судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань від відповідача до суду не надходило, правом на надання відзиву відповідач не скористався. Представник третьої особи Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився, про день та час розгляд справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомлено. У відповідності до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних чи доказів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Також, згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм\~ст. 280 ЦПК України\~ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 64 Конституції України, право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань, яке закріплене в ст. 55 Конституції не може бути обмежено навіть в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Законом України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII, будь-яких обмежень у здійсненні правосуддя не встановлено. Згідно статей 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, [PERSON] , народився [INFO] , батьками у свідоцтві про народження зазначені: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.10). [PERSON] , народилася [INFO] , батьками у свідоцтві про народження зазначені: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.9) . [PERSON] 26 вересня 1998 року уклав шлюб із [PERSON] та після реєстрації шлюбу прийняв прізвище [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с. 11). Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачці [PERSON] , її брату [PERSON] та матері [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належало по 1/3 частки однокімнатної квартири, розташованої на дев`ятому поверсі дев`яти поверхового житлового будинку, житловою площею 12,0 кв.м., загальною площею 22,57 кв.м., яка знаходиться по [ADDRESS] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією договору міни квартири, посвідченого 30.05.2009 року державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В. за реєстровим номером 2-3720, копією технічного паспорту на квартиру, реєстраційний № 3625917, та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22910024 від 02.06.2009 року, відповідно до якого право власності на квартиру було зареєстровано Комунальним підприємством Дніпропетровської обласної Ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» в книзі: 224П-482, номер запису 482. (а.с. 14, 15-16, 17) [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Тернівським районним у міста Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 10.02.2021 року, актовий запис № 206. (а.с. 7) [INFO] помер брат позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану від 29.03.2021 року, актовий запис № 593. (а.с. 8) Згідно з копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 07.07.2021 року № 65473691, приватним нотаріусом Каліушко О.Є. після смерті [PERSON] було заведено спадкову справу з реєстраційним номером 67934101. (а.с. 12) Являючись спадкоємцем за законом після смерті\~матері та брата, позивач звернулась до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Каліушко О.Є. для прийняття спадщини. Як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину, виданого 13.11.2021 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Каліушко О.Є., спадкоємцями вищевказаної квартири після померлої [PERSON] є позивач та померлий брат позивачки [PERSON] , яким належить по Ѕ частки спадщини кожному (спадкова справа № 73/2021, зареєстровано в реєстрі за № 875). Позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину на 1/6 частку вищевказаної квартири. Свідоцтво про право на спадщину на 1/6 частку квартири ще не видано. (а.с. 18) Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно № 284546482 від 13.11.2021 року, на все нерухоме майно [PERSON] було накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 42522788, виданої 14.03.2014 Жовтневим ВДВС Криворізького МУЮ, та рішення Криворізького міського управління юстиції про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 12007468 від 28.03.2014. Арешт було накладено на однокімнатну квартиру, розташовану на дев`ятому поверсі дев`яти поверхового житлового будинку, житловою площею 12,0 кв.м., загальною площею 22,57 кв.м., яка знаходиться по [ADDRESS] , номер запису 482 в книзі: 224П-482, реєстраційний номер майна: 3625917 (а.с. 13) Відповідно до копії рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05.03.2013 року у цивільній справі № 0413/13255/20, 2/0413/4976/2012 за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості, з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було стягнуто заборгованість за кредитним договором від 30.12.2006 року у сумі 24 372,84 грн. та судовий збір в сумі 235,88 грн. (а.с.19-20) Відповідно до листа Покровського відділу ДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) позивачу було повідомлено, що згідно даних реєстру прав власності на нерухоме майно, на все нерухоме майно [PERSON] було накладено арешт. Вчинити дії щодо скасування накладеного арешту та надати більш детальну інформацію, зокрема, щодо копій матеріалів виконавчого провадження не є можливим оскільки у відповідності до наказу від 25.12.2008 р. за №2274/5 «Про затвердження порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» та наказу від 07.06.2017 №1829/5 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» термін зберігання завершених виконавчих проваджень становить 3 роки. Таким чином, у разі виникнення будь-яких спірних питань стосовно скасування заходів примусового виконання вжитих державним виконавцем, має змогу звернутись до відповідного судового органу щодо захисту порушених прав. Також додатково повідомлено, що станом на 25.07.2022 на виконанні у відділі не перебувають відкриті виконавчі провадження відносно [PERSON] як боржника (а.с.45). Положеннями статті 41 Конституції України\~та статтею\~1\~Першого\~протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до\~Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 17 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. У відповідності до ч.1\~ст.1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з ч.5\~ст.1268 ЦК України\~\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно зі\~ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Відповідно із\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимоги позивача, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року. Також, у п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» роз`яснено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Згідно з п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Разом з тим\~стаття 16 ЦК України\~визначає способи захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, серед яких відсутній такий спосіб захисту, як скасування постановлених державним виконавцем в рамках виконавчого провадження постанов. Згідно з ч.1\~ст. 56 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону,\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна. Виходячи з викладеного вище, на час звернення з позовною заявою до суду за наявності арештів (обтяжень) накладених на майно, порушується право позивача на отримання спадщини, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися спадковим майном, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає. Враховуючи, що позивачка не є боржником у виконавчих провадженнях в межах яких були накладені арешти на квартиру, успадкувала квартиру в порядку, передбаченому законом, а наявність обтяження майна позивача створює їй перешкоди у реалізації права розпорядження ним, а тому з метою захисту інтересів позивача позовні вимоги в частині зняття арешту слід задовольнити. За встановлених обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та його задоволення у повному обсязі, оскільки у позивача відсутні інші можливості захистити своє порушене право. За змістом\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до п. 2. ч. 1 ст. 43 ЦПК учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Відповідно до п.п. 2, 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Законодавцем визначено, а саме ч. 1 ст. 79 ЦПК України, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1-4 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Outcome: approved