Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

03.08.2020 року Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району звернулося до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , [INFO] , про стягнення безпідставно отриманих коштів тимчасово державної соціальної допомоги. Позивач свої позовні вимоги обґрунтував тим, що згідно заяви гр. [PERSON] від 14.08.2019 року № 2019/8/4/78 та відповідно до Порядку призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 року № 1098 (далі - Порядок) було призначено допомогу, на період з 14.08.2019 року по 13.02.2020 року у відповідних сумах: - за серпень 2019 року сума до виплати склала 908,13 грн.; - за період з вересня по листопада 2019 року сума до виплати склала 1 564,00 грн. щомісячно; - за період з грудня 2019 року по січень 2020 року сума до виплати склала 1 638,00 грн.; - за лютий 2020 року сума до виплати склала 734,28 грн. Одночасно з заявою про призначення допомоги відповідачем подано декларацію про доходи та майновий стан громадян, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги. В декларації відповідач вказала, що не працює, доходів не має, у розділі відомості про житлові приміщення, що перебувають у власності зазначила квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 38 кв.м. З текстом попередження у бланку наданої заяви, відносно проведення перевірки згідно чинного законодавства України, наведених заявницею відомості про доходи, майно та обставини, що вплинули, або могли вплинути на прийняте рішення щодо надання допомоги, а також про підстави відмови в призначенні допомоги, або припинення виплати призначеної соціальної допомоги та/або повернення надміру нарахованих коштів, у разі подання неповних чи недостовірних відомостей [PERSON] була ознайомлена під особистий підпис. Пунктом 12 Порядку встановлено, що тимчасова допомога не призначається у разі коли у власності особи або членів її сім`ї є друга квартира (будинок) за умови, що загальна площа житла перевищує 21 кв.м. на одного члена сім`ї та додатково 10,5 кв.м. на сім`ю, чи більш як один автомобіль, інший транспортний засіб (механізм). Згідно з п. 16 Порядку виплата призначеної тимчасової допомоги припиняється, якщо особою приховано відомості або навмисно подано недостовірні дані про її дохід та майновий стан, що вплинуло на призначення тимчасової допомоги і визначення її розміру та внаслідок чого були надміру виплачені кошти, - з місяця, що настає за тим, у якому виявлено зазначені факти. Зі змісту інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що [PERSON] володіє двома об`єктами нерухомості, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] та квартирою за адресою: [ADDRESS] . Отже, відповідач приховала відомості, які суттєво впливають на призначення тимчасової допомоги - не зазначила у декларації при подачі заяви на отримання тимчасової допомоги, що володіє двома об`єктами нерухомості площа яких перевищує встановлені нормативи. Внаслідок чого [PERSON] надміру виплачено державні кошти у вигляді тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплат за період з серпня 2019 року по лютий 2020 року в сумі 9 610,41 грн. Таким чином, відповідачем набуто право власності на кошти у сумі 9 610,41 грн. Посилаючи на викладене, Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району просить стягнути з відповідача надміру виплачені бюджетні кошти у вигляді тимчасової державної соціальної допомоги у сумі 9 610,41 грн., та суму судового збору в розмірі 2 102,00 грн., що був сплачений позивачем при поданні позовної заяви. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.02.2022 року, скасовано заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.11.2021 року, ухвалене у цивільній справі за позовом Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів тимчасово державної соціальної допомоги. Призначену справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. В матеріалах справи міститься заява представника позивача [PERSON] від 10.11.2020 року про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідачка та представник відповідачки у судове засідання не з`явились, представник [PERSON] адвокат Кузнецова А.С. 27.07.2022 року подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Доводи та аргументи, викладені у заяві про скасування заочного рішення представник відповідача підтримує, просить у задоволенні позову відмовити, з тих підстав, що у даній справі не встановлено ознак недобросовісності набувача при отриманні коштів державної соціальної допомоги. Враховуючи вищезазначене, а також розумний строк розгляду справи, подання доказів сторонами, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, представників сторін за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району необхідно відмовити з наступних підстав. Згідно ст.1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) державна соціальна допомога малозабезпеченим сімям - це щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї. Статтею 4 вказаного Закону передбачено, що заява про надання державної соціальної допомоги подається уповноваженим представником сім`ї до місцевої державної адміністрації або до виконавчого комітету сільської, селищної ради. Виконавчий комітет сільської, селищної ради передає заяву про надання державної соціальної допомоги до місцевої державної адміністрації. У заяві дається згода сім`ї на збір інформації про неї, про її власність, доходи та майно, що необхідна для мети цього Закону. До заяви про надання державної соціальної допомоги додаються, зокрема, декларація про доходи та майно осіб, які входять до складу сім`ї. Місцеві державні адміністрації для мети цього Закону мають право користуватися всіма офіційними джерелами інформації, в тому числі й інформацією органів доходів і зборів. Державна соціальна допомога призначається з місяця звернення, якщо протягом місяця подано всі необхідні документи. Рішення про призначення державної соціальної допомоги чи про відмову в її наданні приймається місцевою державною адміністрацією протягом десяти календарних днів і наступного після його прийняття дня надсилається уповноваженому представнику малозабезпеченої сім`ї. Рішення про відмову в наданні державної соціальної допомоги має бути вмотивованим і містити роз`яснення порядку його оскарження. Порядок призначення та виплати державної соціальної допомоги встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 2 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 року № 250 визначено, що державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям призначається і виплачується у грошовій формі малозабезпеченим сім`ям, які постійно проживають на території України, мають середньомісячний сукупний дохід, нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї. За пунктом 6 Порядку… для призначення соціальної допомоги уповноважений представник сім`ї подає органу праці та соціального захисту населення, зокрема, декларацію про доходи та майно. Згідно з пунктом 12 Порядку у разі коли особами, які входять до складу сім`ї, навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на соціальну допомогу та визначення її розміру, виплата соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення. На наступний строк допомога може бути призначена не раніше, ніж через шість місяців починаючи з першого числа місяця виявлення порушення. Відповідно до абзацу 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» державна соціальна допомога не призначається, коли у власності чи володінні малозабезпеченої сім`ї є друга квартира (будинок) за умови, що загальна площа житла перевищує 21 кв. м. на одного члена сім`ї та додатково 10,5 кв. м. на сім`ю, чи більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму). Згідно з ч. 2 цієї норми Закону за наявності обставин, передбачених у ч. 1 цієї статті, соціальна допомога може бути призначена місцевою державною адміністрацією на підставі рішень районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій та виконавчих комітетів міських і районних у містах (у разі їх створення) рад у разі, якщо у складі сімї є інвалід. Відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону, якщо сім`єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення. З аналізу наведених норм права вбачається, що припинення виплати та повернення виплаченої соціальної допомоги з підстав, передбачених абзацом 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», можливе за наявності таких обов`язкових умов: у власності чи володінні малозабезпеченої сім`ї є друга квартира (будинок) за умови, що загальна площа житла перевищує 21 кв. м. на одного члена сім`ї та додатково 10,5 кв. м. на сім`ю; відсутність обставин, передбачених ч. 2 ст. 7 цього Закону; необхідність дотримання процедури прийняття рішення місцевою державною адміністрацією про призначення соціальної допомоги у разі, коли є обставини та умови, передбачені ч. 1, 2 ст. 7 Закону; наявність ознак (обставин) навмисного подання недостовірних відомостей чи приховання відомостей, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру. Форма декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, та довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (зі змінами), затверджена наказом Міністерства соціальної політики України від 22.07.2003 року № 204, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 13.08.2003 року за № 709/8030 (був чинний на момент звернення відповідача за призначенням соціальної допомоги). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] звернулася до управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району 14.08.2019 року за призначенням державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, у зв`язку з чим, підписала заяву. З матеріалів справи вбачається, що подаючи заяву про призначення усіх видів соціальної допомоги від 14.08.2019 року та декларацію про доходи та майновий стан від 14.08.2019 року, [PERSON] зазначила всі необхідні відомості про себе та свої доходи (остання не працює, доходів не має, у розділі відомості про житлові приміщення, що перебувають у власності зазначено квартиру за адресою: [ADDRESS] ), підтвердила особистим підписом, що усвідомлює, що наведені відомості будуть перевірені згідно із законодавством України. Згідно рішення управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 23.08.2019 року, [PERSON] призначено державну соціальну допомогу як непрацюючій особі, яка досягла пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, починаючи з 14.08.2019 року по 13.02.2020 року у розмірі 1 564,00 грн. щомісячно. Разом з цим, згідно отриманої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було встановлено, що відповідачу на праві приватної власності належать два об`єкти нерухомості, а саме квартира за адресою: [ADDRESS] та квартира за адресою: [ADDRESS] . На підставі проведеної перевірки, [PERSON] було припинено виплату тимчасово соціальної допомоги починаючи з 14.02.2020 року. Разом з цим, згідно пояснень відповідача [PERSON] , вона не мала наміру чи умислу не подавати неповних відомостей в Управління соціального захисту населення, чи щось приховати про майновий стан сім`ї. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем [PERSON] не приховувалися та не навмисно в декларації зазначалися відомості про реєстрацію за її сім`єю тільки одного нерухомого майна - квартири за адресою: [ADDRESS] . Докази того, що відповідач при поданні заяви про призначення допомоги та інформації про майновий стан, діяла із умислом подання недостовірних відомостей, з метою незаконного отримання державної соціальної допомоги відсутні, а також не встановлено доказів, що сім`я відповідача отримувала дохід від використання не заявленого нерухомого майна. Отже, позивачем не наведено жодної обов`язкової умови припинення виплати та повернення виплаченої соціальної допомоги з підстав, передбачених ч. 1 ст. 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», оскільки наявність додаткових джерел для існування суду не доведено; ознаки (обставини) навмисного подання недостовірних відомостей чи приховання відомостей, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру - судом не встановлені. Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. При цьому особа, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі (частина перша статті 1213 ЦК України). Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Аналіз наведеної норми свідчить про те, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила, по-перше: - якщо виплата відповідних грошових сум проведено добровільно особою (за відсутності рахункової помилки), яка проводила таку виплату; по-друге: - у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.02.2019 року по справі № 545/163/17, а також у постанові у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11.04.2019 року по справі № 150/164/17. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18), постанові Верховного Суду від 25.03.2020 року, справа № 234/9643/19 (провадження № 61-1910св20). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду . У відповідності до ст.ст. 76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні позивачем не подано а судом не здобуто належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених у позові, а саме що [PERSON] , подаючи декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, та не вказавши у ній відомості про наявність квартири за адресою: [ADDRESS] , мала на меті навмисно приховати ці дані. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі Рисовський проти України від 20.10.2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу належного урядування , який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах Беєлер проти Італії від 05.01.2000 року, Онер`їлдіз проти Туреччини від 18.06.2002 року, Megadat.com S.r.l. проти Молдови від 08.04.2008 року, Москаль проти Польщі від 15.09.2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах Лелас проти Хорватії від 20.05.2010 року і Тошкуце та інші проти Румунії від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах Онер`їлдіз проти Туреччини від 18.06.2002 року та Беєлер проти Італії від 05.01.2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. В матеріалах справи відсутні відомості про те, що [PERSON] , подаючи декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, та не вказавши у ній відомості про наявність у власності двох квартир, мала на меті навмисно приховати ці дані. Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено факт відсутності навмисного подання відповідачкою недостовірних відомостей чи навмисного приховування відомостей щодо належності їй на праві приватної власності квартир, а також враховуючи соціальний статус сім`ї відповідачки, необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідачки, суд дійшов до висновку, що примусове повернення наданої державою соціальної допомоги може призвести до покладення на [PERSON] надмірного тягаря. Зазначений висновок узгоджується з висновками, які викладені у постанові Верховного Суду від 25.03.2020 року у справі № 234/9643/19. За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, оцінюючи всі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у випадку відмови у задоволенні позовних вимог позивачу не відшкодовується.

Outcome: dismissed