Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-27 00:00:00

27 травня 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення майнової шкоди в сумі 2968 грн. Вона зазначала у позові, що відповідач 3 грудня 2021 року пошкодила належний їй паркан вартістю 2968 грн. Оскільки пошкодження її майна сталось з вини відповідача, то на цій підставі вона просила стягнути вартість пошкодженого майна та судові витрати по справі (2-4). 27 червня 2022 року суд відкрив провадження у цій справі і з урахуванням частини четвертої статті 19 ЦПК України, вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження без виклику сторін (29). 8 липня 2022 року відповідач подала до суду відзив, у якому проти позову заперечувала. Відповідач зазначила, що позивач не надала доказів правомірного використання земельної ділянки, де встановлювався паркан, а також належності майна позивачу. Крім цього, рішенням Сумського апеляційного суду від 26 травня 2022 року встановлено, що не було пошкодження паркану відповідачем. Висновки експерта суперечать вимогам цивільного процесуального законодавства. Доданий позивачем CD-диск є недопустимим доказом. На думку відповідача, позивач не довела протиправності її дій та те, що саме вона пошкодила паркан. А також не довела розміру заподіяної шкоди (а.с.36-40). 26 липня 2022 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначила, що наявність шкоди та протиправність поведінки відповідача підтверджуються матеріалами справи (а.с.47-48). 27 липня 2022 року відповідач подала заперечення, у яких зазначила, що відповідь на відзив була подана із порушення строків та постановою Сумського апеляційного суду від 26 травня 2022 року встановлено, що не було пошкодження паркану відповідачем (а.с.50-53). Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані сторонами документи і докази, суд дійшов наступних висновків. У відповідності до частини першої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Судом встановлено, що позивач [PERSON] проживає у будинку [ADDRESS] (а.с.6). З наявної у справі копії постанови про закриття кримінального провадження від 21 лютого 2022 року, слідує, що слідчим відділенням відділу поліції № 1 (м. Глухів) проводилось досудове розслідування кримінального провадження за фактом пошкодження металевого паркану, належного позивачу [PERSON] , що мало місце 3 грудня 2021 року за адресою: [ADDRESS] (а.с.14-16). Також цією постановою стверджується, що під час досудового розслідування слідчим було оглянуто відеозапис який стосується пошкодження паркану позивача. Зокрема, слідчим зафіксовано, що [PERSON] , [PERSON] та власне відповідач [PERSON] пошкодили паркан позивача. Під час досудового розслідування була проведена експертиза, якою встановлено, що вартість пошкодженого майна становить 2968 грн. (а.с.7-16). Водночас, із тієї ж постанови про закриття кримінального провадження слідує, що справа була закрита за відсутністю в діях [PERSON] , [PERSON] та відповідача [PERSON] складу злочину, передбаченого частиною першою статті 194 КК України, зокрема у зв`язку з недостатністю збитків, які визначає ця норма для кримінального переслідування. Суд також дослідив надані позивачем відеозапис та фотознімки, на яких чітко зафіксовані обставини пошкодження паркану та наслідки (а.с.17-18, 24). За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Системний аналіз наведених процесуальних норм дозволяє дійти висновку, що кожна сторона зобов`язана вжити заходів та надати докази на підтвердження тієї обставини, на яку вона посилається як на підставу для задоволення вимоги чи навпаки на заперечення існування такі обставини, а суд, виходячи з наданих сторонами доказів здійснює їх оцінку. На переконання суду позивачем було надано достатньо доказів, що саме відповідач разом з іншими особами спільними діями пошкодила паркан, належний позивачу, що підтверджується як інформацією встановленою органами досудового розслідування, що зазначена у постанові про закриття кримінального провадження, так і наданим позивачем відеозаписом, зміст якого також викладений у постанові про закриття кримінального провадження. Також, суд вважає доведеним і факт заподіяння позивачу діями відповідача майнової шкоди на суму 2968 грн., що підтверджується експертним висновком. Відповідач же не надав доказів, які б спростовували зазначені вище обставини. При цьому, суд відхиляє доводи відповідача щодо недопустимості висновку експерта та відеозапису з огляду на таке. Висновок експерта у кримінальному провадженні є допустимим доказом у цивільній справі, якщо містить інформацію щодо предмета доказування (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 5 лютого 2020 року у справі № 461/3675/17). Суд враховує у цій справі допустимість висновку експерта як доказу, оскільки експертиза проведена у кримінальному провадженні містила інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений. Визнання аудіозапису доказом у цивільній справі є правомірним у разі відсутності переконливих аргументів і доказів, які ставили б під сумнів допустимість аудіозапису як доказу, та незаявлення учасниками справи клопотань про призначення у справі фонетичної експертизи для спростування відповідного доказу (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 серпня 2020 року у справі № 553/1268/15-ц). У цій справі відповідач не навела жодного серйозного аргументу, які б ставили під сумнів достовірність інформації, що міститься на відеозаписі. Вона не заперечувала, що на відеозаписі не вона або що відео піддавалось монтажу, тощо. Також суд не приймає й доводів відповідача про те, що постановою Сумського апеляційного суду від 26 травня 2022 року встановлено, що відповідач не пошкоджувала паркан відповідача, з огляду на те, що у цьому рішенні не встановлено такого факту, а навпаки зазначено про те, що причиною протиправних дій [PERSON] були неприязні стосунки з потерпілою [PERSON] , що виключає в її діях склад дрібного хуліганства. Посилання на наявність спору за земельну ділянку, на якій знаходився паркан, суд не приймає, оскільки це не було підтверджено належним чином і це взагалі не спростовує того факту, що майну позивача було завдано шкоди. У відповідності до частини першої статті 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Відповідальність осіб, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, визначається з врахуванням загальних положень передбачених статтею 543 ЦК України, тобто кредитор (потерпілий) має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників (завдавачів шкоди) разом, так і від будь-кого з них окремо. Відтак, пред`явлення позову тільки до відповідача як до одного з завдавачів шкоди є правомірним і позов слід задовольнити. У відповідності до статті 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати на оплату судового збору. Також з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу, які остання підтвердила документально і позивачем розмір витрат не оспорювався. На підставі викладеного й у відповідності до статей 543, 1166, 1190 ЦК України,

Outcome: approved