Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-10 00:00:00

Своїм позовом\~до суду\~ [PERSON] просив винести рішення, яким змінити розмір стягуваних аліментів з нього згідно рішення Крижопільського районного суду від 10 вересня 2015 року в цивільній справі № 134/1302/15-ц та стягувати з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Вказав, що на підставі виконавчого листа виданого Крижопільським районним судом Вінницької області від 21.09.2015 на виконання рішення суду від 10.09.2015 по справі № 134/1302/15-ц з нього стягуються аліменти на користь відповідача на утримання їхньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.08.2015. Вказаний виконавчий лист знаходиться на виконанні Крижопільського ВДВС у Тульчинському районі Вінницької області. Згідно з довідкою Крижопільського ВДВС у Тульчинському районі Вінницької області від 27.01.2022 № 13 він сплачував аліменти на користь відповідачки у вказаному в довідці розмірі, що відраховувались з його заробітної плати, з 24.08.2016 він мав постійне місце роботи водія автотранспортних засобів у приватному акціонерному товаристві «Продовольча компанія «Поділля». 13.01.2022 його було звільнено з займаної посади за угодою сторін і на даний час він не працює, у зв`язку із чим значно змінилося його матеріальне становище, В зв`язку з вище переліченими фактами та обставинами, сплата на користь відповідачки аліментів на утримання дитини розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше встановленого законом мінімуму щомісячно, ставить позивача в скрутне матеріальне становище. При таких обставинах позивач вважає, розмір аліментів сплачуваних аліментів на дитину є занадто високим, тому звернувся до суду з даним позовом та просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідачки, на утримання дитини з 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), до 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. 20 червня 2022 року від представника відповідача надійшов відзив, в якому вважають даний позов безпідставним та необґрунтованим з наступних причин. Так, рішенням Крижопільського районного суду від 10 вересня 2015 року задоволено позов [PERSON] та ухвалено стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку(доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.08.2015. Зазначене рішення відповідачем [PERSON] не оскаржувалось і набуло законної сили 21.09.2015 та цього ж дня [PERSON] видано виконавчий лист № 134/1302/15-ц. Зазначений виконавчий лист пред`явлено [PERSON] до примусового виконання, в зв`язку з чим у Крижопільському відділі ДВС на виконанні перебуває виконавче провадження № 53028089. Відповідно до інформації ДВС згідно розрахунку, проведеного державним виконавцем, заборгованість по сплаті аліментів, станом на 01.05.2022 становить 5702,74грн. Звертаючись до суду з проханням про зменшення розміру аліментів позивач посилається на те, що у нього змінився матеріальний стан, оскільки він вже не має постійного місця роботи ( звільнився 13.01.2022 за угодою сторін), крім того зазначає, що на час звернення до суду з позовом не має іншої роботи. Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Відповідно до 4.7 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтями 18, 27 «Конвенції про права дитини» (ратифікованої постановою ВР України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року) встановлено, що батьки несуть загальну та однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя,» необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.З ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Вважає, що визначений за рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 10.09.2015 розмір аліментів на користь відповідачки на утримання дитини відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач не має роботи буде суперечити інтересам малолітнього сина. У справі № 355/511/17 від 07.11.2018 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду зазначив, що той факт, що позивач офіційно не працевлаштований не звільняє його від обов`язку забезпечувати належне утримання малолітнього сина. Більше того, як вбачається з інформації ДВС від 25.05.2022 позивач, на даний час, перебуває за кордоном та очевидно, що він має реальну можливість працевлаштуватись та відповідно сплачувати аліменти у розмірі визначеному рішенням суду. Крім того, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач маючи постійну роботу звільнився не з ініціативи адміністрації, а на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП - за угодою сторін, тобто маючи реальну можливість працювати, отримувати заробітну плату та відповідно сплачувати аліменти, він з власної ініціативи припинив свою трудову діяльність. Крім того, звернувшись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів про те, що його матеріальний стан з моменту винесення рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 10 вересня 2015 року, про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , суттєво змінився в сторону погіршення. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги та просила задовольнити, в обґрунтування своїх доводів послався на доводи викладенні в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, вбачає, що необхідність надання доказів, що позивач перебуває за кордоном, та отримує там доходи необхідність відсутня. Вислухавши сторони, суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав: Встановлено, що згідно виконавчого листа виданого 21.09.2015 з позивача\~\~стягуються аліменти на користь відповідача на утримання їхньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.08.2015. Копією трудової книжки підтверджено, що позивача 13.01.2022 було звільнено з ПрАТ ПК «Поділля». Статтею 51 Конституції України\~та\~статтею 180 СК України\~передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з частиною першою\~статті 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними або за рішенням суду. Згідно\~статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~ст.192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Враховуючи зміст ст.ст.181,\~192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У відповідності до\~ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Відповідачем не надано доказів, що матеріальний стан позивач не змінився, доводи, що [PERSON] перебуває закордоном на заробітках підтверджується тільки листа Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області центрально- західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) відповідно до якого до відділу 24.05.2022 з`явився батько боржника та заначив, що [PERSON] перебуває за кордоном. Проте відповідачем не надано доказів на підтвердження перетинання кордону [PERSON] та перебування останнього в конкретній країні з метою отримання доходу, крім того відповідачем на підтвердження не погіршання матеріального становища позивача не надано доказів наявності у [PERSON] нерухомого майна на праві власності та з якого останній може отримувати дохід, та доказів підтвердження отримання відповідачем сталого доходу з інших джерел. Зважаючи, що наявні в матеріалах справи докази вказують, що позивач є офіційно не працевлаштований, з огляду на що наявні підстави, передбачені\~статтею 192 СК України, для зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів. 17 травня 2017 року набрав чинності\~ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесені зміни до ч.2\~ст.182 СК України\~та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку з чим при зменшеному за даним рішенням суду розміром аліментів, що присуджені до стягнення, мінімальний їх розмір складатиме 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. А відтак суд вважає доцільним змінити розмір аліментів на утримання сина [PERSON] з 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше встановленого законом мінімуму щомісячно до 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На думку суду сплата аліментів у такому розмірі не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав неповнолітньої дитини. За правилами\~ст.191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. З огляду на вищенаведене, позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.180,\~182,\~192 СК України\~та

Outcome: approved