Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

06.04.2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсним наказ № 99 від 10.03.2022 року, виданий т.в.о директора комунального некомерційного підприємства «Хмельницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Хмельницької обласної ради (далі обласний центр ЕМД) Ю.Донюк, котрим його звільнено з посади водія автотранспортних засобів бригад екстреної медичної допомоги Полонської підстанції Шепетівської станції екстреної медичної допомоги вказаного обласного центру, та поновити його на роботі. Позов мотивований тим, що вище зазначеним наказом його незаконно звільнено з роботи на підставі п.2 ст.40 КЗпП у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді та його відмовою від переведення на іншу роботу, оскільки він у грудні 2021 року, а також у березні 2022 року пройшов черговий медичний огляд, за результатами якого визнаний придатним до керування транспортними засобами, проте керівницвто обласного центру ЕМД безпідставно прийняло до уваги консультаційний висновок спеціаліста форми № 028/о, в якому лікар-травматолог [PERSON] одноособово, не маючи на це повноважень вказав, що позивач за станом здоров`я непридатний для роботи водія автотранспортних засобів бригад екстреної медичної допомоги. Крім цього [PERSON] зазначав, що для нього не пропонувалось компетентними посадовими особами обласного центру ЕМД можливість переведення на іншу роботу. 11.04.2022 року суддею постановлена ухвала про відкриття провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження (а.с.13). 26.05.2022 року в ході підготовчого провадження позивач збільшив позовні вимоги та просив у зв`язку з незаконним звільненням стягнути з обласного центру ЕМД на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в сумі 20000 грн. (а.с.63). Представник відповідача надав відзив (а.с.29-32), в якому позов не визнав, мотивуючи, що [PERSON] у період з 30.12.2020 року по 06.12.2021 року не працював через тимчасову непрацездатність пов`язану з отриманням травми невиробничого характеру, після чого з 7.12. по 31.12.2021 року перебував у відпустці. В січні 2022 року позивача було направлено для проходження медичного огляду до КНП «Хмельницька обласна лікарня», що ним було проігноровано. В подальшому для встановлення придатності за станом здоров`я виконувати обов`язки водія автотранспортних засобів екстреної медичної допомоги обласний центр ЕМД звернувся до КНП Полонської міської ради «Полонська міська багатопрофільна лікарня ім. Н.С.Говорун», на що зазначений медичний заклад надав консультаційний висновок спеціаліста за формою № 028/о, згідно якого [PERSON] протипоказана важка фізична праця, тривале осьове навантаження на хребет, піднімання та переміщення вантажів, та згідно умов праці водія автотранспортних засобів бригад екстреної медичної допомоги, хворий не придатний до роботи на даній посаді. За посадовою інструкцією водія автотранспортних засобів бригад екстреної медичної допомоги такий водій зобов`язаний брати участь у наданні медичної допомоги та перенесенні постраждалих у тому числі на ношах. Оскільки позивач в силу свого стану здоров`я не може належно виконувати вищеперелічені обов`язки та їх виконання згідно медичних висновків для нього протипоказано, а тому [PERSON] на законних підставах звільнено з роботи на підставі п.2 ст.40 КЗпП. В ході судового розгляду позивач заявлені ним вимоги підтримав та вказав, що він після лікування травми може належним чином виконувати як і раніше обов`язки водія автотранспортного засобу бригади екстреної медичної допомоги, зокрема спроможний піднімати та переміщати вантажі, керувати автомобілем. Представник відповідача позов не визнав із підстав викладених ним у відзиві. Допитаний судом свідок [PERSON] пояснив, що він працює на посаді керівника Полонської підстанції Шепетівської станції екстреної медичної допомоги. У кінці грудня 2021 року [PERSON] надав для нього медичну довідку про проходження медичного огляду, згідно якої його було визнано придатним для роботи за професією водія автотранспортних засобів. Цю довідку він передав до Хмельницького обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф. 10.03.2022 року керівництво названого центру доручило для нього вручити позивачу наказ про звільнення з роботи, при цьому слід було з`ясувати у [PERSON] чи не бажає він перевестись на роботу прибиральника території Хмельницької станції ЕМД. Цього ж дня він, а також працівники підстанції фельдшер [PERSON] та водій [PERSON] приїхали до місця проживання позивача, де останньому запропоновано можливість переведення на вище вказану роботу прибиральника, від чого він відмовився, а тому для [PERSON] було вручено копію наказу про його звільнення з роботи. Після цього складено акт про відмову позивача від переведення на іншу роботу. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що вони були присутніми і чули як [PERSON] у місці проживання [PERSON] пропонував останньому переведення на роботу прибиральника у м. Хмельницький, від чого позивач відмовився, про що пізніше було складено акт, який вони відписали. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він працює лікарем ортопедом-травматологом КНП Полонської міської ради «Полонська міська багатопрофільна лікарня ім. Н.С.Говорун». Знає, що у позивача була травма та останній лікувався у названому медичному закладі, проте він не являвся його лікуючим лікарем. 25.01.2022 року ним отримано у адміністрації лікарні лист Хмельницького обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф з приводу надання висновку спеціаліста за формою № 028/о. Вивчивши медичні документи хворого [PERSON] та оглянувши його він одноособово склав консультативний висновок спеціаліста, де вказав, що для позивача протипоказана важка фізична праця, тривале осьове навантаження на хребет, піднімання та переміщення вантажів та згідно умов праці водія автотранспортних засобів бригад екстреної медичної допомоги, хворий не придатний до роботи на даній посаді. Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що [PERSON] згідно записів трудової книжки працював, зокрема з 01.04.2014 року водієм автотранспортних засобів бригад екстреної медичної допомоги Полонської підстанції Шепетівської станції екстреної медичної допомоги комунального некомерційного підприємства «Хмельницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Хмельницької обласної ради (а.с.6). З 30.12.2020 року по 06.12.2021 року у зв`язку з отриманою невиробничою травмою хребта позивач не працював, перебував на лікуванні, а з 07.12.2021 року по 31.12.2021 року знаходився у щорічній черговій відпустці, про що свідчать дані листків непрацездатності та витягу з наказу директора обласного центру ЕМД № 172-В від 26.11.2021 року (а.с.35-48). 30.12.2021 року [PERSON] пройшов періодичний медичний огляд в КНП Полонської міської ради «Полонська міська багатопрофільна лікарня ім. Н.С.Говорун», про що для нього видано медичну довідку (а.с.8), згідно якої він медичною комісією визнаний придатним для роботи за професією водій автотранспортних засобів. Проте, наказом директора обласного центру ЕМД № 391 від 31.12.2021 року (а.с.7) позивача відсторонено від роботи і направлено для проходження позачергового медичного огляду до обласної поліклініки КНП «Хмельницька обласна лікарня» Хмельницької обласної ради. 14.01.2022 року для [PERSON] направлено листа, в якому пропонувалось до 27.01.2022 року пройти ЛКК у поліклінічному відділенні КНП «Хмельницька обласна лікарня» Хмельницької обласної ради з метою визначення придатності до виконання обов`язків за професією «водій автотранспортних засобів бригад екстренної медичної допомоги» за станом здоров`я (а.с.33). 25.01.2022 року директор обласного центру ЕМД направив лист генеральному директору КНП Полонської міської ради «Полонська міська багатопрофільна лікарня ім. Н.С.Говорун», у якому містилось прохання надати висновок спеціаліста за формою № 028/о «Консультаційний висновок спеціаліста» з метою визначення придатності [PERSON] за станом здоров`я до виконання обов`язків за професією «водій автотранспортних засобів бригад екстренної медичної допомоги», виконувати посадові обов`язки водія на спеціалізованому санітарному автомобілі у складі бригади екстренної медичної допомоги, працювати позмінно згідно графіку по 12 годин на добу, а у разі виробничої необхідності цілодобово без права сну (а.с.34). Цього ж дня лікарем ортопедом-травматологом [PERSON] складено консультаційний висновок спеціаліста за формою первинної облікової документації № 028/о, в якому у пункті 8 «Рекомендації» зазначено, що [PERSON] протипоказана важка фізична праця, тривале осьове навантаження на хребет, піднімання та переміщення вантажів, а також, що згідно умов праці водія автотранспортних засобів бригад екстреної медичної допомоги, хворий не придатний до роботи на даній посаді. 09.03.2022 року головою медичної комісії КНП Полонської міської ради «Полонська міська багатопрофільна лікарня ім. Н.С.Говорун» [PERSON] видано медичну довідку, за якою його визнано придатним до керування транспортними засобоми за категоріями А-1, А, В, без будь-яких обмежень (а.с.10). 10.03.2022 року т.в.о директора комунального некомерційного підприємства «Хмельницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Хмельницької обласної ради Ю.Донюк видав наказ № 99, в якому зазначено, що позивач направлявся на проходження медичного огляду, від якого він відмовився, на запит обласного центру ЕМД від 25.01.2022 року КНП Полонської міської ради «Полонська міська багатопрофільна лікарня ім. Н.С.Говорун» надала Консультативний висновок форма № 028/о, відповідно до якого [PERSON] не придатний до роботи за посадою водія автотранспортних засобів бригад екстренної медичної допомоги, для нього запропоновано переведення на посаду прибиральника території Хмельницької станції ЕМД, від якої він відмовився, інших вакантних посад відповідно до свого фаху і кваліфікації, чкі він міг би обіймати, немає. За показаннями свідка [PERSON] , він у місці проживання позивача 10.03.2022 року вручав для [PERSON] копію вищевказаного наказу про звільнення останнього з роботи, а також запитував у нього згоду про переведення на посаду прибиральника території Хмельницької станції ЕМД. Вирішуючи питання щодо законності звільнення позивача з роботи, суд зазначає про наступне. Відповідно до ст.5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно п.2 ст.40 названого Кодексу трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадку, зокрема виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи. В пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року з послідуючими змінами та доповненнями роз`яснено, що при розгляді справ про звільнення за п.2 ст.40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов`язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» встановлює, що державна політика в галузі охорони праці базується на принципах, зокрема: пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань; встановлення єдиних вимог з охорони праці для всіх підприємств та суб`єктів підприємницької діяльності незалежно від форм власності та видів діяльності; адаптації трудових процесів до можливостей працівника з урахуванням його здоров`я та психологічного стану. Працівнику не може пропонуватися робота, яка за медичним висновком протипоказана йому за станом здоров`я (ст.5 Закону). Працівника, який за станом здоров`я відповідно до медичного висновку потребує надання легшої роботи, роботодавець повинен перевести за згодою працівника на таку роботу на термін, зазначений у медичному висновку, і у разі потреби встановити скорочений робочий день та організувати проведення навчання працівника з набуття іншої професії відповідно до законодавства (ст.6 Закону). Працівник зобов`язаний проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди (ст.14 Закону). Відповідно до ст.17 Закону роботодавець зобов`язаний за свої кошти забезпечити фінансування та організувати проведення попереднього (під час прийняття на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, щорічного обов`язкового медичного огляду осіб віком до 21 року. За результатами періодичних медичних оглядів у разі потреби роботодавець повинен забезпечити проведення відповідних оздоровчих заходів. Медичні огляди проводяться відповідними закладами охорони здоров`я, працівники яких несуть відповідальність згідно із законодавством за відповідність медичного висновку фактичному стану здоров`я працівника. Порядок проведення медичних оглядів визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Роботодавець має право в установленому законом порядку притягнути працівника, який ухиляється від проходження обов`язкового медичного огляду, до дисциплінарної відповідальності, а також зобов`язаний відсторонити його від роботи без збереження заробітної плати. Роботодавець зобов`язаний забезпечити за свій рахунок позачерговий медичний огляд працівників: за заявою працівника, якщо він вважає, що погіршення стану його здоров`я пов`язане з умовами праці; за своєю ініціативою, якщо стан здоров`я працівника не дозволяє йому виконувати свої трудові обов`язки. За час проходження медичного огляду за працівниками зберігаються місце роботи (посада) і середній заробіток. На виконання Закону України «Про охорону праці» наказом Міністрества охорони здоров`я України та Державного комітету України по нагляду за охороною праці прийнято наказ № 263/121 від 23.09.1994 року, зареєстрований в Міністресті юстиції України 25.01.1995 року за № 18/554 «Про затвердження Переліку робіт, де є потреба у професійному доборі», відповідно до п.9 якого професійний добір застосовується до робіт, пов`язаних з управлінням наземним, підземним, повітряним та водним транспортом. Згідно ст.45 Закону України «Про дорожній рух» медичний огляд проводиться з метою визначення здатності кандидатів у водії і водіїв до безпечного керування транспортними засобами. Зазначений огляд включає: попередні, періодичні, щозмінні передрейсові і післярейсові огляди, а також позачергові огляди, зумовлені необхідністю. Періодичність оглядів,\~порядок\~їх проведення і направлення водіїв на позачергові огляди визначаються спільним актом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, і Міністерства внутрішніх справ України. Наказом Міністрества охорони здоров`я України, Міністерства внутрішніх справ України № 65/80 від 31.01.2013 року, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.02.2013 року за № 308/ 22840 затверджено Положення про медичний огляд кандидатів у водії та водіїв транспортних засобів (далі Положення). Відповідно до п.1.1. Положення медичний огляд кандидатів у водії та водіїв транспортних засобів проводиться з метою визначення придатності особи до безпечного керування транспортними засобами. Медичні огляди кандидатів у водії та водіїв транспортних засобів поділяються на: попередні, періодичні, щозмінні передрейсові та післярейсові огляди, а також позачергові огляди. Попередньому медичному огляду підлягають кандидати у водії для отримання права на керування транспортним засобом (п.1.2. Положення). Періодичному медичному огляду підлягають водії транспортних засобів для підтвердження права на керування транспортним засобом: віком до 55 років (включно) один раз на 10 років; віком від 56 до 75 років (включно) один раз на 3 роки; віком від 76 років і більше один раз на рік. Водії, які виконують роботи з перевезення пасажирів та вантажів, підлягають періодичному медичному огляду один раз на рік (п.1.3. Положення). Попередній, періодичний та позачерговий медичні огляди проводяться в закладі охорони здоров`я медичною комісією. До складу медичної комісії входять: лікар-терапевт (голова комісії), лікар-невропатолог, лікар-отоларинголог, лікар-офтальмолог, лікар-хірург (п.1.6 Положення). За результатом проведення попереднього, періодичного та позачергового медичних оглядів видається\~Медична довідка\~щодо придатності\~до керування\~транспортним засобом за формою, наведеною у додатку 1 до цього Положення (п.1.7.). Як вбачається із наданих [PERSON] доказів, він у грудні 2021 року пройшов періодичний медичний огляд, котрий здійснювала медична комісії КНП Полонської міської ради «Полонська міська багатопрофільна лікарня ім. Н.С.Говорун» у складі лікарів, зазначених у п.1.6. Положення (а.с.9), за результатом такого огляду для позивача 09.03.2022 року видана медична довідка щодо придатності до керування транспортним засобом за формою визначеною додатком 1 Положення (а.с.10). Разом з тим керівництво обласного центру ЕМД не прийняло до уваги результати медичного огляду проведеного вищевказаною медичною комісією та зажадало від згаданого медичного закладу надання консультативного висновку спеціаліста за формою № 028/о, на підставі якого було видано наказ про звільнення [PERSON] з роботи, у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я. Статті 12 та 81 ЦПК України встановлюють, зокрема, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За положеннями статей 77-80 ЦПК України докази мають бути: належними, які містять інформацію щодо предмета доказування; допустимими, одержані у порядку встановленому законом; достовірними, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи; та достатніми, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. При цьому стаття 78 названого Кодексу встановлює, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Аналізуючи наведені вище положення нормативних актів суд зазначає, що неможливість працівника за станом здоров`я виконувати роботу водія автотранспортного засобу може бути встановлено на підставі висновків медичної комісії у ході медичного огляду проведеного за процедурою визначеною вищенаведеним Положенням. Суд не може визнати допустимим доказом, який підтверджує непридатність [PERSON] працювати водієм автотранспортних засобів бригад екстреної медичної допомоги консультативний висновок спеціаліста форма № 028/о, складений лікарем-травматологом КНП Полонської міської ради «Полонська міська багатопрофільна лікарня ім. Н.С.Говорун» [PERSON] . Відповідно до п.2 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 028/0 «Консультативний висновок спеціаліста», затвердженої наказом Міністрества охорони здоров`я України № 110 від 14.02.2012 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 28.04.2012 року за № 683/ 20996, форма № 028/о заповнюється лікарями-консультантами лікувально-профілактичних закладів (науково-дослідних інститутів, обласних лікарень, консультаційно-діагностичних центрів тощо), куди направляється на консультацію (обстеження) пацієнт. Закладами охорони здоров`я та фізичними особами-підприємцями, які отримали ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, якими внесено медичні записи до Реєстру медичних записів, записів про направлення та рецептів в електронній системі охорони здоров`я, форма № 028/о не ведеться. На вимогу пацієнта йому надається витяг з цього реєстру. Згідно п.10 названої Інструкції у пункті 8 консультативного висновку спеціаліста зазначаються рекомендації щодо подальшого лікування, реабілітації тощо. Таким чином, КНП Полонської міської ради «Полонська міська багатопрофільна лікарня ім. Н.С.Говорун» та її лікар-травматолог, який не є лікарем-консультантом, відповідно до вимог Інструкції не наділені повноваженнями складати консультативні висновки спеціаліста за формою № 028/о. Приймаючи до уваги, що вказаний консультативний висновок складений не уповноваженою особою, а також з порушенням встановлених вимог, зокрема зазначення у пункті 8 замість рекомендацій, висновків щодо протипокань та непридатність особи до виконання певної роботи, суд визнає його недопустимим доказом та не бере до уваги. Представник відповідача доводячи законність звільнення зазначав, що [PERSON] не може за станом здоров`я виконувати роботу водія автотранспортного засобу бригади екстреної медичної допомоги, про що свідчать картка працівника, який підлягає попередньому (періодичному) медичному огляду від 30.12.2021 року, медична довідка про проходження медичного огляду від 30.12.2021 року, в котрих містяться записи про те, що позивачу протипоказана важка фізична праця, тривале осьове навантаження на хребет, піднімання та переміщення вантажів, в той час як за посадовою інструкцією водія автотранспортних засобів екстреної медичної допомоги пункти 2.2 та 2.14 водій бере участь у наданні екстреної медичної допомоги та перенесенні постраждалих, а також зобов`язаний брати безпосередню участь у перенесенні пацієнта на ношах, особисто відчиняти задні двері автомобіля, брати участь у встановленні нош з хворим у салон автомобіля, зачиняти задні двері та контролювати правильність і надійність зачинення медперсоналом Бригади бокових дверей автомобіля (при необхідності зачиняти їх особисто). З цього приводу суд зазначає, що вищезазначені протипоказання для [PERSON] є рекомендаціями станом на 30.12.2021 року, в той час як звільнення з роботи відбувалось 10.03.2022 року та на цей час відповідач, окрім консультативного висновку спеціаліста, який суд визнав недопустимим доказом, не надав будь-які фактичні дані, які підтверджують, що позивач за станом здоров`я внаслідок стійкого зниження працездатності не може належно виконувати покладені на нього трудові обов`язки, зокрема визначені у пунктах 2.2, 2.14 посадової інструкції. Також суд звертає увагу, що обов`язковою умовою законності звільнення за п.2 ст.40 КЗпП України є неможливість переведення працівника, за його згодою, на іншу роботу. В даному випадку відповідач спочатку видав наказ про звільнення [PERSON] з роботи, а пропозиція переведення на роботу прибиральника приміщення була озвучена для позивача при врученні копії наказу про звільнення 10.03.2022 року, про що ствердив свідок [PERSON] . При цьому відповідач не довів, що на час звільнення [PERSON] не існувало інших вакантних посад в усіх структурних підрозділах обласного центру ЕМД, та котрі повинні були пропонуватись [PERSON] . Таким чином, суд приходить до висновку, що звільнення позивача з роботи є незаконним, а відтак відповідно до частин 1, 2 статті 235 КЗпП України [PERSON] підлягає поновленню на попередній роботі з виплатою для нього середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Середній заробіток позивача слід визначати за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (далі Порядок). Пунктом 2 Порядку визначено, що середній заробіток, зокрема за час вимушеного прогулу обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] з 30.12.2020 року не працював у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, а тому для розрахунку середнього заробітку суд бере його заробіток за жовтень-листопад 2020 року, який за даними довідки № 47 від 04.07.2022 року (а.с.85) становить 9465,31 грн. та 30204,98 грн. за відпрацьовані години відповідно 180 і 192. За положеннями підпункту б) пункту 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо). Із розгорнутої довідки про заробіток [PERSON] (а.с.86) слідує, що в листопаді 2020 року для нього нараховано стимулюючу виплату COVID-19 за жовтень в сумі 17379,90 грн., матеріальну допомогу на вирішення соціальних потреб в сумі 2826 грн., які підлягають виключенню. Відповідно до пункту 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті у вказаних випадках, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка визначається шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів. Після цього проводиться множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Таким чином, середньогодинний заробіток позивача становить 9465,31 грн. + 30204,98 грн. - 17379,90 грн. - 2826 грн., що дорівнює 19464,39 грн. : 372 години = 52,32 грн. Середньомісячна кількість робочих годин становить 180+192 = 372 : 2 = 186 годин. За березень 2022 року (починаючи з 10-го числа, яким є день звільнення позивача) кількість годин, за які слід нарахувати заробіток для [PERSON] , складає 132 години (31 день = 186 годин, а 21 день = 126 годин). За квітень-червень нараховується по 186 годин, що в загальному становить 558 годин. За 4 дні липня 2022 року (по день постановлення судом рішення) нараховується 24 години. Всього нараховано 708 годин, а відтак загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 52,32 грн. х 708 год. = 37042 грн. 56 коп. Стаття 237-1 КЗпП України встановлює, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. За змістом зазначених положень закону підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Компенсація завданої моральної шкоди не поглинається фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Тобто, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення) відшкодування моральної шкоди на підставі ст.237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема, у вигляді одноразової грошової виплати. Таким чином, оскільки права позивача у сфері трудових відносин були порушено, то він має право на відшкодування моральної шкоди. Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав [PERSON] , їх тривалість, характер немайнових втрат, зокрема, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, характер порушення його права, що вимагало додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема звернення до суду за захистом порушеного права, суд вважає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди слід визначити у розмірі 5000 грн. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 зазначеної статті якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Так, [PERSON] спалачено судовий збір в розмірі 992,40 грн. за вимогу майнового характеру про стягнення моральної шкоди, котру судом задоволено на 25 % (заявлено моральної шкоди 20000 грн., стягнуто 5000 грн.), тому на його користь з відповідача слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог, що становить 248,10 грн. (25 % від ставки судового збору, сплаченої позивачем). Також позивачем заявлено вимоги про поновлення на роботі (немайнового характеру, ставка судового збору 992,40 грн.) та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (майнового характеру, ставка судового збору 992,40 грн.), від сплати судового збору за які [PERSON] звільнений на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Оскільки судом вказані позовні вимоги задоволено, а відтак з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в зазгальному розмірір 1984,80 грн.

Outcome: partial