Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-28 00:00:00

В провадженні судді перебуває вказана позовна заява. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що тривалий час, а саме з 01.01.1988 року по 17.10.1997 рік працював кузнецьом, слюсарем в шахтобудівному тресті РУ ім. Кірова, а з 17.10.1997 року в зв`язку із реорганізацією шахто будівельного управління переведений на шахту №1 [PERSON] на якій працював ковалем на молотах та пресах, черговим електрослюсарем. 06.04.1994 року о 10 годині 30 хвилин начальник монтажної дільниці, де працював позивач, дав йому усний наказ, щоб він заніс балони з киснем в комору для зберігання, хоча в його обов`язки це не входило. Один з балонів виявився зі старим та зіпсованим манометром (1977 р. випуску), про що позивачу не було відомо. Тому, коли він ставив його на підлогу, то стався удар кисню з балону по манометру. В результаті цього удару був розірваний механізм показника тиску, і склом манометра, яке луснуло, позивачу травмувало обличчя, праве око і праву руку. Після неканинної терапії ім. В.П.Філатова, де з 10.03.2000 року по 20.03.2000 рік йому робили операцію на правому оці. Діагноз: Праве око - вихід проникаючого роговидного поранення очного яблука. Рубець роговиці. Артифакія Вторинна катаракта. Відшаровування сітчатки. З 26.04.2001 року по 27.04.2001 року повторно було зроблено операцію. Рішенням МСЕК від 03.07.2003 року було встановлено 30% втрати професійної працездатності по трудовому каліцтву та встановлено 3 групу інвалідності на безстроковий термін. 15.03.2007 року позивач був звільнений з підприємства відповідача за власним бажанням у зв`язку з виходом нащасного випадку позивач неодноразово проходив курси лікування в інституті очних хвороб і т пенсію по ст. 38 КЗпП України. З 06.04.1994 року і по теперішній час позивач переносить моральні страждання та переживання, а причиною цього є те, що з ним при виконанні трудових обов`язків на підприємстві відповідача стався нещасний випадок. Встановлення втрати працездатності безстроково свідчить, що фізичний стан позивача вже ніколи не покращиться, від чого позивач морально страждає. Починаючи з 1994 року і по теперішній час він майже щорічно проходить обстеження і лікування, пов`язані з зором. Він до цих пір боїться осліпнути. На теперішній час він постійно переносить фізичні страждання, а саме частий біль в правому оку. Позивач вважає винним у нещасному випадку відповідача, а тому просить стягнути з нього 190000 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди. Так, у відзиві,\~поданому представником відповідача, зазначено, що останній заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки ПАТ «АМКР» не є правонаступником ДП РУ ім. Кірова, а отже відсутні підстави для стягнення моральної шкоди з відповідача. Розмір моральної шкоди вважає завищеною, такою, що не відповідає тяжкості та характеру шкоди про наявність якої стверджує позивач. Сторони в судове засідання не викликались. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. З письмових\~матеріалів справи\~судом встановлено,\~що позивач\~перебував в\~трудових відносинах\~з відповідачем\~до 15.03.2007\~року (а.с. 8-10). З 01.01.1988 року по 17.10.1997 рік працював кузнецьом, слюсарем в шахтобудівному тресті РУ ім. Кірова (а.с. 9) Вирішуючи питання про правонаступництво, суд враховує наступне: У 1989 році Рудоуправління ім. Кірова вийшло зі складу ВО «Кривбасруда» та стало самостійною юридичною особою - Рудоуправління ім. Кірова ДВО «Південруда» ММ УРСР, яке в наступному підпорядковувалось Мінпромполітики України. Відповідно до спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна №65/322 від 22.02.1999 року Рудоуправління ім. Кірова Мінпромполітики України перейменоване у Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім. Кірова» ДАК Укрудпром. 28 грудня 2000 року на підставі спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім. Кірова» ДАК Укрудпром реорганізоване у Державне рудоуправління імені Кірова. 30.03.2001 року Державним комітетом Промислової політики України видано Наказ №135 від 30.03.2001 року «Про створення робочої групи з питань приєднання окремих виробничих потужностей РУ ім. Кірова до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», згідно якого на робочу комісію покладено обов`язки щодо розгляду питань, пов`язаних з передачею основних фондів та виробничих потужностей державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», в тому числі й питань дебіторської та кредиторської заборгованості, заборгованості рудоуправління з нарахованих регресних позовів, заробітної плати та інших виплат. Згідно з п.п. 1.1.-2.2 наказу Державного комітету Промислової політики України №165 від 19.04.2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім. Кірова»» майно державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» передане на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення його статутного фонду та створення на його базі шахтоуправління з підземного видобутку руди на правах структурного підрозділу комбінату та проведена інвентаризація РУ ім. Кірова по всіх статтях балансу станом на 01.04.2001 року. П.п. 3.1.-3.2 розділу 3 вказаного наказу було передбачено створення комісії з прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь»; забезпечення прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова станом на 01.05.2001 року, які передаються до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь». Згідно ст.37 ЦК УРСР, в редакції 1963 року, при злитті і поділі юридичних осіб (права і обов`язки) переходять до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права та обов`язки) переходять до останньої. Тобто, на момент передачі до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» майна державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої з моменту переходу майна особи від однієї особи до іншої, а тому ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», як правонаступник Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», являється також правонаступником прав та обов`язків Рудоуправління імені Кірова ВО «Кривбасруда». Вказана правова позиція вказана, зокрема, в ухвалі Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 212/8630/19 провадження № 61-5395ск20 від 13.04.2020 року. Зважаючи на вищевказану правову позицію, суд доходить до висновку, що позовна заява подана до належного відповідача. Згідно з Актом №3/4 Форми Н-1 від 08.04.1994 року «Про нещасний випадок» (а.с. 11-12), 06 квітня 1994 року близько о 10 годині 30 хвилин, самостійно без наказу осіб наглядових за участком, [PERSON] не маючи відповідних прав вирішив перевірити тиск в балона з киснем в коморі для зберігання. Не використовуючи кисневий редуктор, він взяв саморобний перехідник не перевірений, 1977 року випуску манометр, приєднав його до балону с киснем. При різкому відкритті вентиля балона за допомогою спеціального ключа, стався удар кисню із балону по манометру, в результаті чого був розірваний механізм показника тиску і лопнутим склом манометра травмувало обличчя, праве око і праву руку [PERSON] (а.с.11-12) Відповідно до п. 11.3 Акту №3/4 Форми Н-1 від 08.04.1994 року «Про нещасний випадок», причиною нещасного випадку стало порушення технологічного процесу, відсутність цільового інструктажу перед роботою не по спеціальності (професії). Згідно довідки МСЕК від 03.07.2003 року [PERSON] було встановлено 30% втрати працездатності по трудовому каліцтву та встановлено третю групу інвалідності безстроково (а.с. 13). Відповідно до\~ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до вимог\~ст. 173 КЗпП України\~шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України, відповідно в п. 5 Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Згідно зі ст.ст. 440, 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), шкода, спричинена особі чи майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному об`ємі особою, яка завдала шкоди. Моральна шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. При цьому, відповідно до ст. 441 ЦК УРСР, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно зі ст.450 ЦК УРСР, організації, діяльність яких пов`язана з підвищеною небезпекою для оточуючих, зобов`язані відшкодувати шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки. Крім того, згідно до п. 1 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків» (які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин), власник підприємства, установи і організації або уповноважений ним орган несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці. Позивач зазначив, що з 06.04.1994 року і по теперішній час він переносить моральні страждання та переживання, а причиною цього є те, що з ним при виконанні трудових обов`язків на підприємстві відповідача стався нещасний випадок. Встановлення втрати працездатності безстроково свідчить, що фізичний стан позивача вже ніколи не покращиться, від чого він морально страждає. Починаючи з 1994 року і по теперішній час він майже щорічно проходить обстеження і лікування, пов`язані з зором. Позивач до цих пір боїться осліпнути. На теперішній час він постійно переносить фізичні страждання, а саме частий біль в правому оку. Перелічені негативні явища в житті Позивача переконливо доводять факт завдання Позивачу немайнової (моральної) шкоди внаслідок отриманого трудового каліцтва та стійкої втрати професійної працездатності, що є наслідком порушення законодавства про охорону праці зі сторони Відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. З вказаних обставин вбачається, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному стані. Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймає до уваги те, що йому були спричинені моральні страждання, отримання трудового каліцтва, безумовно, змінила його нормальний життєвий ритм. Приймаючи рішення стосовно розміру суми відшкодування, слід звернути увагу на роз`яснення, що містяться у пункті 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~(з відповідними змінами), де зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Тому при вирішенні питання щодо розміру грошової компенсації, суд виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, приймаючи до уваги здійснення страхових виплат, вважає можливим стягнути на його користь 90 000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час. Відповідно до ст.141\~ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. \~Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial