Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, уточнивши який, просить зняти арешт з належного їй нерухомого майна та заборону на його відчуження, а саме: земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5121085200:02:001:0282, та виключити дану земельну ділянку з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 11141060), а також житлового будинку з надвірними спорудами за вищевказаною адресою, реєстраційний номер майна 22343402, та виключити його з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 11140970). Свої вимоги мотивує тим, що вона є власницею житлового будинку з надвірними спорудам, загальною площею 89,00 кв.м та земельної ділянки, загальною площею 0,1108 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5121085200:02:001:0282, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва від 25.01.2012 року, зареєстрованого в реєстрі за №24, посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Кушпиль С.М. З метою відчуження вказаного нерухомого майна, вона звернулась до приватного нотаріуса, однак зіткнулась з неможливістю його відчужити у зв`язку з тим, що вказане нерухоме майно знаходиться під арештом за виконавчим провадженням відносно минулого власника, на якого, до того ж, до сих пір зареєстрована земельна ділянка. Представник позивачки звернулась до Біляївського відділу ДВС та отримала відповідь про те, що в рамках виконавчого провадження було накладено арешт на житловий будинок та земельну ділянку. Виконавче провадження відносно [PERSON] завершено, але надати копії постанов або інших документів немає можливості, оскільки згідно «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби», затвердженого міністерством юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5, термін зберігання завершених проваджень становить 3 роки, а отже документи виконавчого провадження було знищено. Як з`ясувалось, документи щодо права власності позивачки повністю оформлені не були, а саме відносно земельної ділянки. Окрім того, відносно житлового будинку, хоч право власності і було оформлене за позивачкою, однак, як зазначає виконавча служба, арешт не знятий. Станом на теперішній час придбана позивачкою земельна ділянка та житловий будинок досі перебувають під арештом на підставі постанови про арешт майна боржника АН№307338 від 15.10.2010 року, накладеного державним виконавцем Біжановою С.М., та власником земельної ділянки до сих пір значиться [PERSON] . Таким чином, представник позивачки вважає, що накладення арешту на належне позивачці майно є безпідставним та порушує її право власності, а отже повинно бути скасовано. Позивачка в судове засідання не з`явилась, але від її представника до суду надійшла заява, в якій вона вказала, що уточнені вимоги підтримує у повному обсязі та просить справу розглянути у її відсутність. Представник відповідача Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, але направив до суду заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги заяви сторін по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивачці [PERSON] на праві власності належить майно, що складається з: житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 89,00 кв.м, в тому числі житловою площею 57,70 кв.м, та земельної ділянки, загальною площею 0,1108 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5121085200:02:001:0282, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом, посвідченим 25.01.2012 року приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Кушпиль С.М. відповідно до статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого начальником відділу державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції Одеської області Богдановим О.О. 10.01.2012 року (а.с.7). Право власності на вищевказаний житловий будинок з надвірними спорудами зареєстроване за позивачкою [PERSON] в реєстрі прав власності на нерухоме майно 25.09.2012 року, номер запису 968 в книзі 115-ж-184, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №35613273 від 25.09.2012 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №273025386 від 02.09.2021 року (а.с.8, 9). Водночас, власником земельної ділянки, загальною площею 0,1108 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5121085200:02:001:0282, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , до сих пір є громадянка [PERSON] , про що свідчить державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №311558, виданий відділом Держкомзему у Біляївському районі Одеської області від 19.08.2008 року, та інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №273028421 від 02.09.2021 року (а.с.13, 14). Крім того, із зазначеної інформаційної довідки вбачається, що постановою державного виконавця ВДВС Біляївського РУЮ Біжанової С.М. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АН№307338 від 15.10.2010 року на вищевказану земельну ділянку накладено арешт. Біляївський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надав відповідь на запит №29257/30 від 23.11.2021 року про те, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документу про стягнення грошових коштів з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , яке було завершено відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження». В рамках вказаного виконавчого провадження постановою державного виконавця було накладено арешт на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Надати копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АН№307338 від 15.10.2010 року та надати більш детальну інформацію про виконавче провадження, в рамках якого було накладено арешт, не представляється можливим, оскільки згідно «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби затвердженого міністерством юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5», термін зберігання завершених проваджень становить три роки (а.с.15). Таким чином, наявність арешту, накладеного державним виконавцем 15.10.2010 року на житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , позбавляє позивачку права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а ч. 1 ст. 319 цього Кодексу встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ст. 391 ЦК України, особа має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майно. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~59\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» №\~1404-VIII\~від 02.06.2016 року, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У п. 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). В ході судового розгляду встановлено, що житловий будинок з надвірними спорудами та земельна ділянка, які розташовані за адресою: [ADDRESS] з 25.01.2012 року фактично належать позивачці, а арешт було накладено на майно боржника [PERSON] . На момент укладення правочину та переходу права власності на вказане нерухоме майно ніяких обмежень та обтяжень зареєстровано не було. Боржник [PERSON] з 25.01.2012 року не є власником житлового будинку та земельної ділянки, на яку накладено арешт. Водночас, позивачка відповідно до чинного на той час законодавства не зареєструвала за собою право власності на придбану земельну ділянку, у зв`язку з чим її власником до сих пір значиться [PERSON] . Враховуючи те, що виконавче провадження відносно [PERSON] було закінчено, але накладений 15.10.2010 року арешт державним виконавцем знятий не був, в позасудовому порядку зняти арешт наразі неможливо, а тому суд приходить до висновку про те, що арешт на вищезазначений житловий будинок і земельну ділянку має бути знятий в порядку захисту прав власника арештованого майна, яке належить позивачці, у відповідності до ст. 391 ЦК України. Суд також вважає, що підлягають задоволенню вимоги позивачки в частині виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записи про арешт нерухомого майна, оскільки пунктом 7 Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №1844/5 від 14.12.2012 року, передбачено, що у разі коли при розгляді заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якої державній реєстрації підлягає припинення обтяження речового права на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в Державному реєстрі прав, встановлено наявність запису про таке обтяження в Реєстрах, державний реєстратор переносить відомості запису про таке обтяження до спеціального розділу Державного реєстру прав, після чого на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію припинення обтяження речового права на нерухоме майно вносить запис про припинення такого обтяження до Державного реєстру прав. На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачка, як власник майна, не має можливості належним чином реалізувати свої права, внаслідок чого задовольняє позовні вимоги.

Outcome: approved