Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] у листопаді 2021 року звернувся до суду з позовом та з уточненим позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з малолітнім сином, в якому просив зобов`язати відповідача [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у спілкуванні з малолітнім сином - [PERSON] ; встановити [PERSON] для участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] , такі способи участі: понеділок, середа, п`ятниця з 18.00 год. до 21.00 год., щосуботи з 9.00 год. до 9.00 год. неділі. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 01.12.2021 року рішенням Полтавського районного суду Полтавської області шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З моменту погіршення стосунків з відповідачем остання разом із сином переїхали мешкати окремо за адресою: [ADDRESS] , де проживають в найманій квартирі. Після припинення спільного проживання [PERSON] намагався виконувати свої обов`язки як батько, проводив час із сином, надавав матеріальну допомогу. Проте, останнім часом дружина все частіше знаходила причини відмовити йому у побаченнях з сином, в зв`язку з чим він був змушений звернутися до Шевченківської районної у м.Полтаві ради, як органу опіки і піклування, з метою визначення порядку спілкування батька з малолітнім сином. Враховуючи висновок служби у справах дітей, рішення комісії з питань захисту прав дитини, виконавчим комітетом Шевченківської районної у м.Полтаві ради 21.09.2021 року прийнято рішення про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні батька з дитиною. Незважаючи на прийняте рішення, [PERSON] без пояснень та наявних підстав відмовляє йому та його близьким у побаченнях із сином, не приймає матеріальну допомогу на забезпечення спільної дитини. Позивач в даний час працює та отримує стабільну заробітну плату, на робочому місці характеризується з позитивної сторони. Ухвалою суду від 31.01.2022 року було прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали. Ухвалою суду від 16.05.2022 року було закрито підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність, позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не з`являлася, про розгляд справи повідомлена належним чином; відповідач не надала відзив на позов. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, при винесенні рішення поклався на розсуд суду. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі даних і доказів. Оскільки, розгляд справи проводиться судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2\~ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1\~ст.19 ЦПК України\~суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових , сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони з 29.06.2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.11 свідоцтво про шлюб), який було розірвано рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 01.12.2021 року. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , (а.с.12 свідоцтво про народження). Неповнолітній син проживає разом із матір`ю - відповідачкою по справі. Судом також встановлено, що між сторонами по справі виникли конфліктні відносини через неврегульованість питання щодо участі позивача у вихованні дитини та спілкуванні із сином. Вирішуючи даний спір, суд виходить із наступного. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ч. ч. 1-3 ст. 150 СК України, яка передбачає обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Згідно ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст.153 Сімейного Кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. За змістом ст.\~155\~СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частин першої-третьої статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі статтею 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Частинами першою та другою статті 159\~СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема,стаття 8\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суд враховує принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 19\~СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради №228 від 21.09.2021 року «Про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні батька з дитиною» було визначено наступний порядок участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , а саме: за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, спілкування батька з малолітнім сином понеділок, середа, п`ятниця з 18.00 год. до 21.00 год., а також щосуботи з 18.00 год. до 21.00 год. з правом прогулянок по місту, відвідування місця проживання батька, дитячих розважальних закладів, враховуючи епідеміологічну ситуацію в зв`язку з респіраторною хворобою СОVID-19, погодні умови та не порушуючи режим дня дитини, турбуючись про стан здоров`я дитини (а.с. 10). Таким чином, орган опіки та піклування вже висловив свою позицію з приводу дотримання прав батьків та забезпечення інтересів дитини в даному спорі між сторонами. Зважаючи на наведене, органом опіки та піклування виконано вимоги частин четвертої та п`ятої статті 19\~СК України щодо участі у вирішенні спору про участь батьків у вихованні дитини. Відповідно до частини шостої статті 19\~СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Разом з тим, аналізуючи поданий органом опіки та піклування висновок, судом встановлено, що рішення є достатньо обґрунтоване та таке, що повністю відповідає правам батьків та інтересам дитини, сторонами жодного доказу на підтвердження протилежного надано не було. За правилами статей 12,81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 77\~ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 88\~ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. При цьому відсутні підстави для встановлення іншого, ніж визначений органом опіки та піклування, спосіб участі батька у вихованні дитини, а ст.\~159\~СК України прямо вказує, що саме суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. З наданих суду доказів вбачається, що позивач має бажання та необхідні умови для участі у вихованні дитини, піклуванні про неї. Обмежень, які могли би перешкоджати їх спілкуванню, суд не знаходить. Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що участь позивача у вихованні та спілкуванні із неповнолітнім сином є доцільним. Відповідачем [PERSON] суду не було надано переконливих, належних та допустимих доказів того, що спілкування позивача - батька дитини позначилося чи може позначитися негативно на психоемоційному стані дитини чи будь-яким іншим чином негативно впливатиме на нього. Відповідачем не надано доказів, які б вказували на необхідність застосування будь-яких умов чи обмежень при зустрічах батька та сина. Таким чином, надавши належну оцінку представленим у справі доказам у їх сукупності, виходячи з принципу рівності прав батьків у вихованні дитини, принципу забезпечення найважливіших інтересів дитини, враховуючи вік дитини, особливості розвитку, враховуючи незлагоджені та конфліктні відносини між батьками щодо надання позивачу можливості спілкування з дитиною та участі у її вихованні, приймаючи до уваги відсутність обставин, які свідчили б про необхідність застосування будь-яких умов чи обмежень при зустрічах батька та сина чи постійної присутності матері під час спілкування дитини з батьком, суд приходить до висновку про часткове задоволенні позову та вважає необхідним зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні та вихованні з малолітнім сином, у встановлений для спілкування та виховання час, а також вважає доцільним визначити [PERSON] спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином: за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, спілкування батька з малолітнім сином понеділок, середа, п`ятниця з 18.00 год. до 21.00 год., а також щосуботи з 18.00 год. до 21.00 год. з правом прогулянок по місту, відвідування місця проживання батька, дитячих розважальних закладів, враховуючи погодні умови та не порушуючи режим дня дитини, турбуючись про стан здоров`я дитини. Такий спосіб участі батька у спілкуванні з дитиною відповідає віковим потребам малолітньої дитини та дозволить максимально повно урахувати інтереси дитини, повністю відповідатиме можливості дитини у повній мірі сприймати піклування кожного із батьків про їх здоров`я, фізичний та духовний розвиток і дасть змогу урівноважити їхній психоемоційний стан, та за сумлінного відношення батька до виконання свого обов`язку, буде достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дитини. Вимоги позивача про залишання дитини на ніч є необґрунтованими, зважаючи на вік дитини та воєнний стан в країні на час винесення рішення. Крім того, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений можливості звернутись до суду із такими вимогами в майбутньому у разі зміни наведених обставин. Тому, з врахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: partial