Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа Новояворівська міська рада про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 29 жовтня 2011 року у Новояворівській міській раді Яворівського району Львівської області між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, актовий запис №182. Від спільного подружнього життя [INFO] у них народилася донька [PERSON] . 10.06.2015року Яворівським районним судом Львівської області шлюб між нею та відповідачем [PERSON] було визнано недійсним. Неповнолітня донька залишилась проживати разом з нею за адресою: [ADDRESS] , та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач не цікавиться донькою,матеріально не допомагає утримувати дитину, не бере участі в її вихованні, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Донька не пам`ятає батька. Вважає що [PERSON] самоусунувся від виконання свої батьківських обов`язків відносно своєї доньки [PERSON] .. Просить позбавити відповідача батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В судове засідання позивач не з`явилася, скерувала на адресу суду заяву, у якій просить справу слухати у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечила, просить позов задовольнити. Представник третьої особи виконавчого комітету Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, на адресу суду скерував заяву, у якій просить позовні вимоги задовольнити, розгляд справи проводити у його відсутності, при вирішенні справи врахувати висновок органу опіки та піклування, який затверджений рішенням виконавчого комітету Новояворівської міської ради від 15 червня 2022року №212. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, в судове засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, жодних клопотань про відкладення судового засідання та відзиву на позовну заяву на адресу суду не скерував. Як вбачається, з позовної заяви, відповідач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , і саме на цю адресу були скеровані повістки про виклик його в судове засідання. Крім цього, на сайті судової влади http://court.gov.ua/. було розміщено оголошення про час і місце розгляду даної справи, також відповідача було повідомлено про розгляд справи в телефонному режимі скерувавши СМС на м.т. [NUMBER] . Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом із повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З матеріалів справи вбачаються права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає за можливе справу слухати у відсутності відповідача, який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи та згідно ч.6 ст.128, ст.280 ЦПК України, постановити заочне рішення, проти чого не заперечила позивачка. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] в період з жовтня місяця 2011року по 10 червня 2015року проживали у зареєстрованому шлюбі, що встановлено рішенням Яворівським районним судом Львівської області від 10.06.2015року. Від спільного подружнього життя у сторін [INFO] народилася донька, [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 18 липня 2012 року Бердихівською сільською радою Яворівського району Львівської області серії [NUMBER] . 10.06.2015 року Яворівським районним судом Львівської областібуло ухвалено рішення на підставі якого шлюб укладений між відповідачем [PERSON] та позивачкою [PERSON] , зареєстрований Новояворівською міською радою Яворівського району Львівської області 29 жовтня 2011 року, актовий запис № 182 визнано недійсним. Змінено прізвище відповідача з " [PERSON] " на " [PERSON] ", Визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] та залишено дитину на її вихованні. З досліджених судом доказів вбачається, що відповідач [PERSON] не бере участі у вихованні своєї доньки, не цікавиться її життям, не піклується про її здоров`я, духовний та моральний розвиток та матеріально не допомагає позивачці утримувати доньку. Крім цього, слід звернути увагу на те, що дитина не пам`ятає свого батька, оскільки, він не спілкується з нею та не відвідує її. Згідно характеристики, виданої класним керівником Бердихівської НВК «ЗОШ І-ІІ ст. ДНЗ» на ученицю другого класу [PERSON] , така зарекомендувала себе як доброзичлива у стосунках дитина, вміє вирішувати конфлікт, слухняна, уважна, виявляє інтерес до навчання. Значну допомогу у навчанні і вихованні дитини надає мама, яка часто відвідує школу, батько у вихованні дитини в межах школи участі не приймає. Відповідно до довідки від 22 січня 2020року про склад сім`ї №51, виданої Бердихівською сільською радою Яворівського району Львівської області у житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно розрахунку заборгованості по аліментах, виданного державним виконавцем Яворівського РВ ДВС ЗМУ МЮ (м.Львів) Гірою О.В., станом на 28.02.2019року у відповідача існує заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 30588грн 47коп. З висновку Яворівської районної державної адміністрації щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Новояворівської міської ради від 15 червня 2022року №212, як органу опіки та піклування яка вважає, за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Крім цього, зазначила що [PERSON] на засідання комісії не з`явився, однак, членам комісії вдалося поспілкуватися з ним у телефонному режимі, під час телефонної розмови останній повідомив що він проти позбавлення його батьківських прав заперечує, однак на запитання з яких причин він продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки та чому не цікавиться дитиною, пояснив, що у нього не має часу. 05 червня 2022року виконавчим комітетом Новояворівської міської ради було прийнято рішення «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав» враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини" яким затвержено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 6 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. За змістом принципів 2, 4, 6, 7 Декларації прав дитини від 20.11.1959 дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки. Суспільство та органи публічної влади повинні докладати зусиль для сприяння реалізації зазначеного права. У ст.150 Сімейного Кодексу України закріплені, наступні обов`язки батьків по вихованню дитини: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав У статті 164 Сімейного кодексу України є вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав. Зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини (ЄСПЛ) було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини». При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Згідно ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що [PERSON] будучи батьком неповнолітньої доньки самоусунувся від виховання, спілкування та утримання своєї дитини, а відтак з урахуванням як найкращих інтересів дитини позовні вимоги слід задовольнити.Позбавити відповідача батьківських прав, відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved