Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-11 00:00:00

Представник заявника [PERSON] адвокат Книш Р.В., заінтересована особа Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, а саме, трудової книжки - серії [NUMBER] виданої 25 грудня 2000 року на ім`я « [PERSON] »; архівної довідки - виписки №47 від 01.11.2021 року, виданої трудовим Архівом комунальної установи «Центр надання соціальних послуг Васильковецької сільської ради» Чортківського району Тернопільської області та військового квитка серії [NUMBER] від 17.05.1977 року. Посилається на те, що у вказаних документах допущені помилки у написанні його ім`я, невірно записано « [PERSON] » замість вірно « [PERSON] », у військовому квитку прізвище записано з помилкою записано « [PERSON] », а правильно « [PERSON] ». Встановлення факту належності правовстановлюючих документів необхідно заявнику для зарахування трудового стажу для призначення пенсії по віку. Ухвалою судді від 04.05.2022 року відкрито провадження у справі та прийнято до розгляду за правилами окремого провадження. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоч належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи. Представник заявника адвокат Книш Р.В. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в судове засідання не з`явився. Згідно заперечення, представник заінтересованої особи І.Москалик вважає заявлені вимоги безпідставними та просить залишити без розгляду заяву [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення. Посилається на те, що встановлення юридичного факту необхідне заявнику для призначення пенсії, а, отже, встановлення даного факту пов`язане з вирішенням спору про право, а саме, права на призначення пенсії. Заявлені вимоги про встановлення факту належності, зокрема, військового квитка, у відповідності до ч.3 ст.315 ЦПК України, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають. Суд, вислухавши представника заявника адвоката Книша Р.В., проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини, суд приходить до переконання, що заявлені вимоги підлягають до задоволення частково. У паспорті громадина України № [NUMBER] від 31.08.2021 року, повторно виданому свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 13.04.1990 року, посвідченні водія серії [NUMBER] від 11.02.2000 року, прізвище ім`я та по батькові заявника вказано « [PERSON] », [INFO] . (а.с.3,5,6). Згідно копії військового квитка серії [NUMBER] від 17.05.1977 року, прізвище ім`я та по батькові заявника вказано « [PERSON] » (а.с.7). Відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] , яка заповнена 25.12.2000 року, прізвище ім`я та по батькові заявника зазначено [PERSON] та в ній містяться записи про роботу в колгоспі «Світанок», СФГ «Пшебило», ПП «Гусятин», перебування на обліку в Гусятинському районному центрі зайнятості. (а.с.8-9). Згідно копії архівної довідки - виписки №47 від 01.11.2021 року виданої трудовим Архівом комунальної установи «Центр надання соціальних послуг Васильковецької сільської ради» Чортківського району Тернопільської області, у документах трудового архіву комунальної установи «Центр надання соціальних послуг Васильковецької сільської ради» знаходяться документи колгоспу «Світанок» с. Целіїв, Гусятинського району, які містять відомості про роботу «Панчишин Зеновій Микол» (так в документах) з січня 1983 по вересень 1983 року, з вересня 1985 року по березень 1991 року, з жовтня 1993 року по листопад 1999 року(а.с.10). Згідно відповіді №1900-0207-8/9696 від 08.04.2022 року виданої Відділом обслуговування громадян №4 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на заяву заявника та копії рішення про відмову у призначенні пенсії від 06.04.2022 року №192550005329, [PERSON] відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (а.с.11, 12). Згідно ст.ст. 293, 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 вказаної постанови, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Згідно із п.12 Постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни за № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» на підставі п. 6 ст.273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 348/576/18 відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КабінетуМіністрів Українивід 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України. Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Відтак, у судовому порядку, відповідно до пункту 26 зазначеного Порядку, встановлюється лише факт приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження. У постанові Верховного Суду від 20 серпня 2018 року зроблено висновок про те, що записи у книгах обліку трудового стажу, заробітку колгоспника, у розрахунково-платіжних відомостях нарахування заробітної плати є правовстановлюючими документами (справа № 545/1472/17). Відповідно до листа Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст.256 ЦПК України (в редакції, яка діяла до редакції відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Судом встановлено, що в трудовій книжці та в архівній довідці-виписці невірно зазначено ім`я заявника « [PERSON] » замість вірно- « [PERSON] », що зумовило необхідність звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності трудової книжки. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт належності [PERSON] , [INFO] , правовстановлюючих документів, а саме: трудової книжки - серії [NUMBER] виданої 25 грудня 2000 року на ім`я « [PERSON] » та архівної довідки - виписки №47 від 01.11.2021 року, виданої трудовим Архівом комунальної установи «Центр надання соціальних послуг Васильковецької сільської ради» Чортківського району Тернопільської області, тому заявлені вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Метою встановлення юридичного факту є необхідність реалізації права на призначення пенсії, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту належності правовстановлюючих документів, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Доводи представника Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо наявності спору між заявником та заінтересованою особою, що тягне за собою залишення заяви без розгляду, суд вважає необгрунтованими, оскільки само по собі посилання заінтересованої особи на існування між ним та заявником спору про право не може беззаперечно свідчити про наявність такого спору та бути підставою для застосування наслідків, передбачених частиною шостою статті 294 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст. 315 ЦПК України справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне у задоволенні заявленої вимоги про встановлення факту належності заявнику військового квитка серії [NUMBER] від 17.05.1977 року, виданого на ім`я « [PERSON] »- відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: partial