Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-14 00:00:00

1. Короткий зміст позовних вимог. В лютому 2021 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що на підставі наказу ІРГТ ім. М.В. Зубця НААН №80-к від 11 грудня 2020 року вона була звільнена з посади провідного юрисконсульта на підставі п.4 ст.40 КЗпП України у зв`язку з відсутністю на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин. Згідно вимог КЗпП України ІРГТ ім. М.В. Зубця НААН не здійснив повний розрахунок з [PERSON] в день звільнення. Лише 14 грудня 2020 року на картковий рахунок [PERSON] була перерахована грошова сума у розмірі 7719 гривень 34 копійки. Враховуючи, що з наказом «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення» №80-к від 11 грудня 2020 року позивач ознайомилась лише 17 грудня 2020 року шляхом отримання поштового відправлення, вважає, що розрахунок сум, належних їй до виплати при звільненні, повинен був здійснюватися згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, в редакції зі змінами від 09 грудня 2020 року. Відтак позивачу мали бути нараховані: компенсація за невикористану відпустку у розмірі 34422 гривні, заробітна плата у розмірі 478 гривень, оплата лікарняних у розмірі 4262 гривні 07 копійок, що у загальному розмірі становить 39162 гривні 07 копійок. В той час як при звільненні їй були нараховані грошові кошти в якості компенсації за невикористану відпустку, заробітну плату та оплату лікарняних у розмірі 10478 гривень 08 копійок. У зв`язку з цим, [PERSON] просила стягнути з ІРГТ ім. М.В. Зубця НААН недонараховану суму, що належала їй при звільненні, у розмірі 28683 гривні 99 копійок, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11 по 17 грудня 2020 року у розмірі 957 гривень 28 копійок, а також завдану їй моральну шкоду у розмірі 6000 гривень. Крім цього, [PERSON] також просила покласти матеріальну відповідальність на директора, винного у свідомому зменшенні грошових коштів, виплачених їй при звільненні. В листопаді 2021 року [PERSON] подала заяву про збільшення позовних вимог, якою просила стягнути з ІРГТ ім. М.В. Зубця НААН недонараховану суму, що належала їй до виплати при звільненні, у розмірі 26331 гривень 51 копійки, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 79932 гривні 88 копійок, а також моральну шкоду у розмірі 21000 гривень. 2. Процесуальні дії у цивільній справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2021 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання. Крім цього, [PERSON] була звільнена від сплати судового збору за пред`явлення даного позову (т.1 а.с.17-18). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2021 року було задоволено клопотання позивача про витребування доказів (т.2 а.с.204-205). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, було задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про виклик та допит свідка [PERSON] (т.2а.с.222-223). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2021 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (т.2 а.с.224). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, було задоволено клопотання позивача про повернення до підготовчого провадження та прийняття заяви про збільшення позовних вимог (т.2 а.с.230-231). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2022 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (т.2 а.с.248). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2022 року, занесеною до протоколу судового засідання, було прийнято відмову представника відповідача [PERSON] від допиту свідка [PERSON] . 3. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач підтримала пред`явлений позов та наполягала на його задоволенні у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, яким просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень вказав, що позивач була ознайомлена з наказом про звільнення в день його видання, тобто 11 грудня 2020 року. При звільненні позивача їй була нарахована заробітна плата за листопад та грудень 2020 року відповідно у розмірі 990 гривень 21 копійки та 478 гривень 63 копійки, виходячи наступного розрахунку: посадовий оклад 4050+надбавка за складність, напруженість роботи 1215 / норму тривалості робочого часу за листопад 2020 року 168 год. ? фактично відпрацьовану кількість годин 60,25 год., з урахуванням утримання військового збору 1,5% - 28,32 гривень та податку з доходів фізичних осіб 18% - 339 гривень 87 копійок, а також 5265 гривень / 22 робочі дні грудня ? 2 робочих дні грудня = 478 гривень 63 копійки. Розрахунок лікарняного, згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1266 від 26 вересня 2001 року, а саме: 1629 гривень 64 копійки (заробітна плата за фактично відпрацьований час перед настанням страхового випадку (лікарняного) / 22 дні (кількість календарних днів перед настанням страхового випадку) = 74,07 гривень (середньоденна заробітна плата для розрахунку лікарняного). Тому заробітна плата за п`ять перших днів тимчасової непрацездатності становить 370 гривень 35 копійок (74,07 гривень ? 5 календарних днів), та заробітна плата за рахунок коштів фонду соціального страхування 888 гривень 84 копійки (74,07 гривень ? 12 днів). Розрахунок компенсації за невикористану відпустку: 2222 гривень 20 копійок (заробітна плата за листопад) ? 30 днів (кількість календарних днів листопада) ? 74,07 гривень (середньоденна заробітна плата для розрахунку компенсації за невикористану відпустку), 74,07 гривень ? 118 календарних днів невикористаної відпустки = 8740 гривень 25 копійок. Крім цього, позивачу був нарахований середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 1 робочий день, оскільки остаточний розрахунок проведено не в день звільнення 11 грудня 2020 року, а 14 грудня 2020 року. Таким чином загальна сума нарахування заробітної плати позивачу склала 10478 гривень 08 копійок, а з урахуванням військового збору та податку з доходів фізичних осіб, позивачу було перераховано 7719 гривень 34 копійки. Крім цього, позивачем не доведено та не надано суду жодних доказів спричинення їй моральної шкоди. Позивач заперечувала проти доводів представника відповідача [PERSON] , про що надала відповідь на відзив. За змістом якої зазначила, що наданий нею розрахунок сум, належних їй до виплати при звільненні, проведений згідно норм чинного трудового законодавства. В той час як в розрахунку відповідача прослідковується свідоме намагання уникнути відповідальності. Представником відповідача [PERSON] були направлені заперечення на відповідь на відзив. За змістом яких проведеною аудиторською перевіркою ТОВ «Аудиторська фірма «Олеся» та внутрішньою аудиторською перевіркою встановлено, що ІРГТ ім. М.В. Зубця НААН в повному обсязі розрахувався перед [PERSON] та заборгованості немає. Крім цього, ІРГТ ім. М.В. Зубця НААН в день звільнення позивача направив, а казначейством (банком) були отримані платіжні доручення. Тому представник відповідача просив залишити позовні вимоги без задоволення. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що на [PERSON] працювала в ІРГТ ім. М.В. Зубця НААН на посаді провідного юрисконсульта. Наказом директора ІРГТ ім. М.В. Зубця НААН №80-к від 11 грудня 2020 року [PERSON] була звільнена з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України у зв`язку з прогулом без поважних причин (відсутність на роботі 12 листопада 2020 року більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин) (т.1 а.с.11). Згідно письмового повідомлення від 11 грудня 2020 року (т.1 а.с.13) на виконання вимог ст.116 КЗпП України позивачу буди нараховані наступні суми: заробітна плата за відпрацьований час у грудні 2020 року, лікарняні та компенсація з 01 грудня 2015 року по 11 грудня 2020 року за 118 календарних днів невикористаної щорічної відпустки, разом всі суми з податками і зборами становлять 10478 гривень 08 копійок. 14 грудня 2020 року на картковий рахунок [PERSON] були зараховані грошові кошти у розмірі 7719 гривень 34 копійок, тобто за вирахуванням військового збору у розмірі 143 гривні 84 копійки та податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1726 гривень 06 копійок. Правовідносини, що виникли між сторонами по справі, врегульовані главою VII «Оплата праці» та главою XV «Індивідуальні трудові спори» КЗпП України. 5. Норми права та судова практика Верховного Суду, якими суд керується при вирішенні спору. 5.1. норми матеріального права. Згідно з ч.1 ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. У відповідності\~до ст.116\~КЗпП України\~при звільненні\~працівника виплата\~всіх сум,\~що належать\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організації,\~провадиться в\~день звільнення.\~Якщо працівник\~в день\~звільнення не\~працював,\~то зазначені\~суми мають\~бути виплачені\~не пізніше\~наступного дня\~після пред`явлення\~звільненим працівником\~вимоги про\~розрахунок.\~Про нараховані\~суми,\~належні працівникові\~при звільненні,\~власник або\~уповноважений ним\~орган повинен\~письмово повідомити\~працівника перед\~виплатою зазначених\~сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно положення ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. 5.2. судова практика зі спірних правовідносин. За змістом постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 жовтня 2020 року у справі №359/3889/18 (провадження №61-6951св19) визначено, що статтею 617\~ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталось внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263\~ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. Відповідно до статті 117\~КЗпП України підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника. Аналогічний висновок\~викладений у\~постанові Верховного\~Суду у\~складі Об`єднаної\~палати Касаційного\~цивільного суду\~від 10\~жовтня 2019\~року у\~справі №243/2071/18\~(провадження\~№61-48088сво18)\~та від\~27\~січня 2020\~року у\~справі №682/3060/16-ц (провадження №61-23170сво18). Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», вина роботодавця у затримці розрахунку презюмується, оскільки саме роботодавець має довести відсутність своєї вини. Згідно п.1.1 Інструкції про міжбанківський переказ коштів в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління\~Національного банку\~України від\~16\~серпня 2006\~року №320, банківський день у системі електронних платежів Національного банку - позначений календарною датою проміжок часу, протягом якого виконуються технологічні операції, пов`язані з проведенням міжбанківських електронних розрахункових документів через систему електронних платежів Національного банку (далі - СЕП), за умови, що підсумки розрахунків за цими документами відображаються на кореспондентських рахунках банків у Національному банку на ту саму дату. Банківський день може включати два і більше календарних днів, якщо міжбанківський переказ через СЕП здійснюється у вихідні, святкові та неробочі дні, що передують даті цього банківського дня. Підсумки розрахунків за міжбанківськими електронними розрахунковими документами, проведеними через СЕП у вихідні, святкові та неробочі дні, відображаються на кореспондентських рахунках банків у Національному банку в перший робочий (операційний) день після вихідних, святкових та неробочих днів. 5.3. норми процесуального права. Згідно з ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. 6.1. щодо стягнення недонарахованої суми належної працівникові при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Встановлено, що [PERSON] не погоджується з розміром грошової суми, виплаченої їй при звільненні. З доводів позивача, під час обчислення компенсації за невикористану відпустку, лікарняних та заробітної плати ІРГТ ім. М.В. Зубця НААН необхідно було застосувати Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, з урахуванням змін, внесених до цього Порядку від 09 грудня 2020 року. З тієї підстави, що про звільнення з роботи їй стало відомо лише 17 грудня 2020 року, тобто після отримання копії наказу про звільнення. Дійсно, в наказі «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення» №80-к від 11 грудня 2020 року відсутній підпис [PERSON] про ознайомлення з його змістом (т.1 а.с.64). В той же час, згідно акту від 11 грудня 2020 року вбачається, що [PERSON] була ознайомлена з наказом «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення» №80-к від 11 грудня 2020 року, наказ зачитано директором ІРГТ ім. М.В. Зубця НААН [PERSON] , в присутності свідків: провідного інспектора з кадрів [PERSON] , вченого секретаря Мільченка Ю.В. та в.о. головного бухгалтера [PERSON] . При цьому, [PERSON] відмовилась ставити підпис про ознайомлення з наказом про її звільнення та з письмовим повідомленням про нараховані суми при звільненні. Належним чином оформлену трудову книжку та копію наказу про звільнення [PERSON] також відмовилась отримувати (т.1 а.с.68) . Тому твердження позивача стосовно того, що її не було ознайомлено з наказом про звільнення з роботи в день звільнення, тобто 11 грудня 2020 року, не відповідає фактичним обставинам справи та спростовується вищевказаними письмовими доказами. Суд погоджується з доводами представника відповідача [PERSON] щодо правомірності застосування Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року без урахування змін, внесених до цього Порядку на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1213 від 09 грудня 2020 року, під час нарахування позивачу сум, належних до виплати при звільненні. Зважаючи на те, що згідно відомостей офіційного веб-порталу парламенту України постанова Кабінету Міністрів України №1213 від 09 грудня 2020 року « Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100» набрала чинності 12 грудня 2020 року після публікації в газеті «Урядовий кур`єр». Тому в силу положення ст.58 Конституції України постанова у вказаній редакції не підлягала застосуванню до спірних правовідносин. На підтвердження вказаного висновку щодо правильності обчислення сум, які підлягали виплаті позивачу під час звільнення, слід також звернути увагу на висновок спеціаліста №273 від 25 березня 2021 року, складений ТОВ «Аудиторська фірма «Олеся» (т.1 а.с.182-193) та довідку про проведення аудиторської перевірки правильності та повноти проведеного розрахунку при звільненні 11 грудня 2020 року колишнього працівника ІРГТ ім. М.В. Зубця НААН [PERSON] , складену начальником відділу внутрішнього аудиту НААН (т.1 а.с.121-160). Вказаними письмовими доказами спростовуються доводи позивача щодо не донарахування грошових коштів, належних їй при звільненні. Зокрема, за наслідками проведеного внутрішнього аудиту було встановлено зайво нараховану суму заробітної плати [PERSON] за грудень 2020 року у розмірі 258 гривень 55 копійок, помилково нараховану завищену суму лікарняних 1259 гривень 19 копійок, помилково нараховану завищену суму компенсації за невикористану щорічну відпустку 8740 гривень 26 копійок та помилково нараховану суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 1 робочий день 258 гривень 55 копійок. В той же час, ТОВ «Аудиторська фірма «Олеся» також було встановлено зайво нараховані суми [PERSON] , а саме: лікарняні у розмірі 102 гривні 88 копійок та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 8592 гривні 12 копійок. З копій платіжних доручень №782 про сплату військового збору у розмірі 143 гривні 84 копійки (т.1 а.с.178), №783 про сплату податку з доходів фізичних осіб у розмірі 1726 гривень 06 копійок (т.1 а.с.179), №784 кінцевий розрахунок при звільненні у розмірі 2248 гривень 30 копійок (т.1 а.с.180) та №785 кінцевий розрахунок при звільненні у розмірі 7719 гривень 34 копійок (т.1 а.с.181) вбачається, що вказані платіжні доручення одержані банком 11 грудня 2020 року, тобто в день звільнення позивача, що в повній мірі відповідає вимогам ч.1 ст.116 КЗпП України. Разом з цим, згідно відмітки Державної казначейської служби України система дистанційного обслуговування «Клієнт Казначейства-Казначейство» вказані грошові суми були оплачені, тобто перераховані на користь [PERSON] лише 14 грудня 2020 року. Враховуючи, що 12 та 13 грудня 2020 року припадали на вихідні дні, тобто суботу та неділю, в перший банківський день. Аналізуючи вищевказані письмові докази, суд приходить до переконання щодо відсутності вини ІРГТ ім. М.В. Зубця НААН в затримці виплати [PERSON] грошових коштів при звільненні. Оскільки, сума грошових коштів, належна їй при звільнені, була вчасно нарахована відповідачем та відповідні платіжні доручення на переказ такої суми були вчасно подані до банківської установи для їх переказу. У зв`язку з цим, перерахунок грошових коштів, який здійснений Державною казначейською службою України, з урахуванням положень п.1.1 Інструкції про міжбанківський переказ коштів в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 16 серпня 2006 року №320, не може бути підставою для притягнення ІРГТ ім. М.В. Зубця НААН до відповідальності на підставі ст.117 КЗпП України. У зв`язку з цим, у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід відмовити. 6.2. щодо стягнення моральної шкоди. Зважаючи на ту обставину, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, є похідними від вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у задоволенні яких [PERSON] відмовлено. Тому підстави для стягнення з ІРГТ ім.\~М.В.\~Зубця НААН\~на користь\~ [PERSON] моральної\~шкоди у\~розмірі 21000\~гривень, відсутні. 6.3. щодо покладення на відповідача матеріальної відповідальності. При зверненні до суду з даною вимогою позивач не обґрунтувала та не надала суду доказів на підтвердження тієї обставини, що директором ІРГТ ім. М.В. Зубця НААН були вчинені дії щодо свідомого зменшення коштів, належних їй при звільненні. Дане твердження є виключно припущенням позивача, яке не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду справи. Крім цього, право на звернення до суду з вимогою про покладення на службову особу матеріальної відповідальності в порядку, передбаченому ст.237 КЗпП України, належить саме роботодавцю, а не працівнику. 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2021 року (а.с.17-18) [PERSON] була звільнена від сплати судового збору за пред`явлення даного позову. У задоволенні пред`явленого нею позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для розподілу судових витрат відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed