Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Моторно (транспортне) страхове бюро України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 08.09.2018 року приблизно о 22 годині 40 хвилин по вул. Калнишевського, 14 в м.Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій автомобіль марки OPEL ASTRA номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , здійснив наїзд на припаркований автомобіль Lexus ES 350 номерний знак [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданого 01.03.2017 ТСЦ №8044. На місце події було викликано наряд патрульної поліції для оформлення ДТП. 08.09.2018 Інспектором УПП м.Київ 2 роти 3 батальйону Яхновським П.В. складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД 164384 та схему місця ДТП, яким зафіксували скоєння ДТП, встановивши вину особи - [PERSON] , [INFO] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] . У результаті ДТП автомобіль Lexus ES 350 номерний знак [NUMBER] зазнав значних механічних пошкоджень, а власнику [PERSON] заподіяно значну матеріальну шкоду. Позивач зазначає, що відповідно до інформації з сайту Моторно (транспортного) страхового бюро України (надалі «МТСБУ») транспортний засіб марки OPEL ASTRA номерний знак [NUMBER] , на момент ДТП був застрахований у ПрАТ СК «Галицька», поліс № АМ 2976613. 10.09.2018 року позивачем до ПрАТ СК «Галицька» було здійснено Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, що сталася 08.09.2018 року із зазначенням про всі обставини, за яких сталася вказана дорожньо-траспортна пригода. Листом від 03.10.2018 вих.№4.2.-10/31115 МТСБУ повідомило, що останнім отримано звернення позивача стосовно зволікань ПрАТ СК «Галицька», у здійсненні страхового відшкодування та направлено відповідний запит з метою врегулювання справи. ПрАТ СК «Галицька» проігнорувало повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, пригоду, що сталася 08.09.2018 року за участю автомобіля OPEL ASTRA номерний знак [NUMBER] під керування [PERSON] , який здійснив наїзд на припаркований автомобіль Lexus ES 350 номерний знак [NUMBER] , який належить позивачу, а також запити МТСБУ, та не здійснило жодної страхової виплати потерпілій особі - позивачу. З сайту МТСБУ, позивачу стало відомо, що розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.06.2019 року №1060, анульовано ліцензію ПрАТ СК «Галицька» на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Зазначається, що оскільки позивачу жодних страхових виплат не було виплачено, він звернувся до Управління патрульної поліції у м.Києві, щодо надання можливості ознайомитися з матеріалами адміністративного правопорушення, яке мало місце 08.09.2018. Листом Управління патрульної поліції у м.Києві від 15.05.2020 року №695аз/41/11/4/02- 2020 управлінням було повідомлено, що супровідним листом за вих.№30635/41/11/5/02-2018 від 22.10.2018 року, матеріали дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08.09.2018 за адресою: м.Київ, вул. Калнишевського,14 за участю автомобіля OPEL ASTRA номерний знак [NUMBER] під керування [PERSON] , було направлено до Оболонського УП ГУНП у м.Києві, для проведення перевірки та прийняття рішення в порядку ст. 214 КПК. Однак, згідно листа Оболонського УП ГУНП у м.Києві від 05.06.2020 року №3679/125/51/04-2020 слідчим відділом СВ Оболонського УП ГУНП у м.Києві було повідомлено, що оскільки в даній ДТП ніхто не отримав тілесних ушкоджень слідчо-оперативна група на місце події не викликалась, та зібрані працівниками поліції адміністративні матеріали одразу скеровані до УПП Національної поліції у м.Києві для притягнення до адміністративної відповідальності винної особи, за порушення ПДР України. Також повідомлено, що матеріали по даному факту в Оболонському УП відсутні. З метою встановлення обставин ДТП, у жовтні 2020 року позивач повторно звернувся до Управління патрульної поліції у м.Києві, щодо надання копії матеріалів адміністративної справи, сформованої у результаті скоєння 08.09.2018 року за адресою: м.Київ, вул. Калнишевського, 14 дорожньо-транспортної пригоди, в якій автомобіль марки OPEL ASTRA номерний знак [NUMBER] під керування [PERSON] , здійснив наїзд на припаркований автомобіль Lexus ES 350 номерний знак [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] , зафіксованої протоколом про адміністративне правопорушення серії БД 164 384 від 08.09.2018 року. Разом з тим, листом від 29.10.2020 року №1692оз/41/11/4/02/-2020 Управління патрульної поліції у м.Києві повідомило, що адміністративні матеріали ДТП, яка мала місце 08.09.2018 року за автомобіль марки OPEL ASTRA номерний знак [NUMBER] під керування [PERSON] , 22.10.2018 року скеровані до Оболонського УП ГУНП України у м.Києві. Згідно листа Оболонського УП ГУНП України від 07.11.2020 №7910/51/04/-2020, останнім підтверджено, що матеріали адміністративного правопорушення, з приводу дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 08.09.2018 по вул. Калнишевського,14 надійшли до СВ Оболонського УП ГУНП у м.Києві, розгляд яких було доручено старшому слідчому СВ Оболонського УП ГУНП у м.Києві капітану поліції Якимчуку Р.В. Також повідомлено, що де на даний час перебувають матеріали, вказати не можуть. З огляду на те, що автомобіль Lexus ES 350 номерний знак [NUMBER] зазнав значних механічних пошкоджень, з метою встановлення вартості матеріального збитку позивач звернувся до ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЕКСПЕРТНО-АСИСТУЮЧА КОМПАНІЯ» із відповідною заявою про проведення авто товарознавчого дослідження, за результатами чого ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЕКСПЕРТНО-АСИСТУЮЧА КОМПАНІЯ» 24.10.2018 здійснено Звіт № 772-2018 року. Відповідно до звіту №772-2018 року від 24.10.2018 року загальна вартість збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу становить 284 242,25 грн., із яких: вартість відновлювального збитку, завданого власнику автомобіля Lexus ES 350 номерний знак [NUMBER] в результаті його пошкодження в ДТП складає - 79 521, 40 грн; вартість відновлювального ремонту автомобіля Lexus ES 350 номерний знак [NUMBER] в результаті його пошкодження в ДТП складає - 204 720,85 грн. Згідно рахунку-фактури №772-2018 від 03.10.2018 року вартість робіт ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЕКСПЕРТНА -АСИСТУЮЧА КОМПАНІЯ» з виготовлення Звіту №772-2018 року від 24.10.2018 року та відправлення телеграми зацікавленим особам становить 2900,00 грн. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача 307 142,25 грн. із яких: 79 521,40 грн - вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Lexus ES 350 номерний знак [NUMBER] в результаті його пошкодження в ДТП; 204 720,85 грн - вартість відновлювального ремонту автомобіля Lexus ES 350 номерний знак [NUMBER] в результаті його пошкодження в ДТП; 2900,00 грн -витрати на виготовлення Звіту №772-2018 від 24.10.2018 року; 20 000,00 - моральної шкоди. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 05.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Моторно (транспортне) страхове бюро України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, розгляд справи постановлено здійснювати у порядку загального позовного провадження. 30.04.2021 на адресу суду від третьої особи надійшли письмові пояснення по справі, в яких проти позову заперечує, з підстав викладених у поясненнях. Протокольною ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 24.11.2021 підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Моторно (транспортне) страхове бюро України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди закрито, призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача в судову засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував посилаючись серед іншого, на те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу була застрахована, в даному випадку страхова компанія повинна нести відповідальність у межах страхового ліміту, а інша сума підлягає стягненню з винної в ДТП особи чи власника транспортного засобу. Крім того, позивачем не доведено той факт що [PERSON] є власником автомобіля OPEL ASTRA номерний знак [NUMBER] , оскільки у матеріалах справи є дані про те що власником автомобіля OPEL ASTRA номерний знак [NUMBER] є компанія з Вільнюса. Документів, що даним транспортним засобом керував [PERSON] чи надано йому доручення на право керування даним транспортним засобом в матеріалах справи відсутні. До того ж, вина [PERSON] не встановлена, лише є дані про те, що складався адміністративним матеріал відносно [PERSON] , протокол і схема ДТП, а що з ним, яка подальша його доля чи прийняте рішення невідомо. У ДТП може бути винна як одна особа так і дві особи та інше. Питання позивачем до кінця не було з`ясовано чи доведена винна [PERSON] чи ні. Щодо самих пошкоджень транспортного засобу представник відповідача зазначив, що хотів звернути увагу на те, що спочатку позивач звернувся до СК «Галицька» з заявою про відшкодування, в зв`язку з страховим випадком, однак жодних оглядів страховою компанією здійснено не було. Лише через місяць 02.10.2018 позивач звернувся до незалежного оцінювача, з метою оцінювання транспортного засобу саме для розрахунку страхового відшкодування. Протокол огляду транспортного засобу проводився без осіб, крім того в ньому не зазначено які саме деталі підлягають заміні, які ремонту чи фарбування. У звіті зазначено, що заміні підлягає пошкодження з правої частини автомобіля, хоч в матеріалах справи є схема ДТП складена працівниками поліції де зазначено що пошкоджена ліва частина автомобіля. За таких обставин, вважає позов безпідставним і не обгрутованим і таким, що не підлягає задоволенню. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (ч. 6 ст. 11 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 8 та 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Водночас, ст. 1188 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки кожному з їх володільців за рахунок іншого із них. Відповідно до цієї статті шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. При цьому, вина у завданні шкоди, згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди. Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року в справі № 522/11610/15-ц (провадження № 61-13624св18), в постанові Верховного Суду від 18 листопада 2019 року в справі № 344/9572/16-ц (провадження № 61-17552св18), в постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року в справі № 345/4614/16-ц (провадження № 61-31818св18) та інших. З відповіді Управління патрульної поліції у м.Києві ДПП від 30.06.2021 №2332641/11/5/02-2021 та відповіді від Оболонського УП ГУНП у м.Києві від 14.07.2021 №7404/125/51/0Z2021, вбачається, що 08.09.2018 в м.Києві по вул. Калнишевського, 14 мала місце дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля марки OPEL ASTRA номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Lexus ES 350 номерний знак [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] . Власником транспортного засобу Lexus ES 350 номерний знак [NUMBER] , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] є [PERSON] (а.с.8). Відповідно до схеми ДТП власником автомобіля марки OPEL ASTRA номерний знак [NUMBER] є UAB «Automobiliy enorvisa» Vilnius (а.с.10). Відповідно до інформації з єдиної центральної бази даних МТСБУ цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] транспортного засобу - автомобіля марки OPEL ASTRA номерний знак [NUMBER] , на момент ДТП, була застрахована в ПрАТ СК «Галицька», відповідно до Полісу №АМ 2976613, з лімітом страхової суми за шкоду, заподіяну майну в розмірі 100 000, 00 грн. (а.с.116). У той же час, матеріали справи не містять докази керування [PERSON] транспортним засобом - автомобілем марки OPEL ASTRA номерний знак [NUMBER] , на момент ДТП. На підтвердження розміру заподіяної в результаті ДТП майнової шкоди, позивач надав звіт ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЕКСПЕРТНО-АСИСТУЮЧА КОМПАНІЯ» №772-2018 про оцінку колісного транспортного засобу від 24.10.2018 (а.с.27-58). Згідно із відповіді Управління патрульної поліції у м.Києві ДПП від 02.08.2021 №1572д/41/11/5/02-2021 в результаті оформлення матеріалів ДТП, яка мала місце 08.09.2018 в м.Києві по вул. Калнишевського, 14 , за участю автомобіля марки OPEL ASTRA номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Lexus ES 350 номерний знак [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД №164384 від 08.09.2018 за ст.124 КУпАП, який відповідно до ст.ст.221,257, 276 КУпАп з усіма матеріалами ДТП був направлений до Оболонського районного суду м.Києва, для подальшого розгляду та прийняття рішення (а.с.138, зі зворотньої сторони) . Слід зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення є документом, який лише фіксує певні обставини, і не є рішенням, а тільки підставою для подальшого вирішення питання щодо притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності. Факт складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення і направлення цього протоколу на розгляд до суду, ще не свідчить про вчинення саме відповідачем адміністративного правопорушення. Як убачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, постанова у справі про адміністративне правопорушення про визнання відповідача винуватим у вчиненні зазначеної вище дорожньо-транспортної пригоди не постановлялась. Слід зазначити, що у випадку ухвалення постанови у справі про адміністративне правопорушення про визнання відповідача винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, вона була б преюдиційним судовим рішенням у цивільній справі про відшкодування ним шкоди і, відповідно, преюдиційним доказом. Проте, у разі відсутності преюдиційного доказу вини особи у завданні шкоди, зазначена обставина підлягає встановленню у ході розгляду цивільної справи. Не притягнення особи до адміністративної відповідальності з будь-яких причин за порушення Правил дорожнього руху не свідчить про відсутність підстав для її притягнення до цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду. Винність особи у вчиненні ДТП та завданні шкоди у цивільній справі повинна бути доведена у загальному порядку. Така позиція, крім іншого, узгоджується і з висновками, викладеними у Постанові Верховного Суду від 18.12.2019 (справа № 569/13962/17). Отже, при вирішенні даного спору, вина у діях відповідача, підлягає встановленню у порядку цивільного судочинства та підлягає доведенню у порядку, визначеному ЦПК України. Не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зазначений процесуальний обов`язок кореспондується і з положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). З аналізу зазначених положень, вбачається, що учасники справи мають передбачені процесуальним законом права та обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх недоведеністю. Пред`явлення позову одним із власників джерела підвищеної небезпеки до іншого не надає йому перевагу у змагальності сторін і не звільняє від обов`язку доведення своїх позовних вимог (постанова ВС від 27 лютого 2020 року у справі № 560/898/16-ц). Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження вартості матеріального збитку завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди надано звіт ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЕКСПЕРТНО-АСИСТУЮЧА КОМПАНІЯ» №772-2018 про оцінку колісного транспортного засобу від 24.10.2018. Метою даної оцінки було встановити вартість матеріального збитку, завданого власнику Lexus ES 350 номерний знак [NUMBER] в результаті пошкодження в ДТП. На підставі виконаних досліджень, зроблений висновок, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Lexus ES 350 номерний знак [NUMBER] в результаті його пошкодження в ДТП, складає 79 521,40 грн; вартість відновлювального ремонту автомобіля Lexus ES 350 номерний знак [NUMBER] в результаті його пошкодження в ДТП, складає 204 720,85 грн (а.с.27-58). Відповідно до рахунку- фактури №772-2018 від 03.10.2018 вартість виконаних робіт становить 2500,00 грн, відправлення телеграм зацікавленим особам 400,00 грн. Відповідно до п. 5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена спільним Наказом МЮ України та ФДМ України №142/5//2092 від 24.11.2003 р. (далі у тексті - Методика) у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з зиконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. Даних про те, що про проведення вказаного огляду було повідомлено страхову ПрАТ СК «Галицька», іншого учасника ДТП, матеріали справи не містять. Наявність в матеріалах справи рахунку-фактури №772-2018 від 03.10.2018 про відправлення телеграм зацікавленим особам, не доводить факту належного повідомлення відповідача про дату та час огляду автомобіля. При цьому, як вбачається зі Звіту про оцінку колісного транспортного засобу від 24.10.2018, оцінювачем встановлено, що на момент огляду потребують заміні запчастини з правої частини транспортного засобу, тоді як згідно схеми ДТП складеної працівниками патрульної поліції вбачається, що в автомобіля Lexus ES 350 номерний знак [NUMBER] пошкоджена ліва частина (деформація передньої лівої частини автомобіля в т.ч. розбита передня ліва фара, вм`ятина на передньому лівому крилі, розломаний бампер та решітка радіатора). До того ж, як убачається із матеріалів ДТП сталося 08.09.2018, а огляд транспортного засобу проводився 02.10.2018, тобто з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди прошло майже місяць. З долучених до звіту матеріалів, вбачається, що пошкодження автомобіля не впливали на можливість його експлуатації, а отже з моменту ДТП 08.09.2018 по день його огляду 02.10.2018 автомобіль позивача міг експлуатуватися та міг зазнати пошкоджень, які не пов`язані з пошкодженнями, які він зазнав внаслідок ДТП 08.09.2018. У матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б свідчили про причини, що заважали позивачу провести оцінку відразу після ДТП, так само як і відсутні відомості про те, що автомобіль позивача не експлуатувався в період часу з 08.09.2018 по день огляду 02.10.2018. За таких обставин, вказаний звіт не підтверджує поза розумним сумнівом обставини причинно-наслідкового зв`язку усіх описаних і оцінених експертом пошкоджень з подією ДТП, що сталася 08.09.2018, а не інших пошкоджень від експлуатації чи інших ДТП. З огляду на викладене, суд не може взяти до уваги звіт про оцінку колісного транспортного засобу від 24.10.2018, як належний та допустимий доказ по справі. Клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи з метою визначення дійсного розміру матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, яким керував позивач на момент ДТП та судово автотехнічної експертизи для визначення наявності або відсутності вини учасників ДТП, сторонами не заявлялись. Отже, позивач не довів вину відповідача у вчиненні ним ДТП за вищевказаних обставин, що, у свою чергу, є обґрунтованою підставою для пред`явлення вимог до відповідача про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. У той же час суд вважає за необхідне відзначити, що частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до підпункту 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження №61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19). В постанові Верховного суду від 25 березня 2019 року у цивільній справі №591/3152/16-ц, зазначено, що факт проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля та проведення позивачем оплати за його проведення підтверджується актом виконаних робіт та квитанцією про сплату грошових коштів. При цьому в постанові від 30 жовтня 2019 року в справі №753/19288/14-ц, Верховний Суд також зазначив, що «...у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі не проведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому. При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, шо понесла відповідні витрати». Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України). Згідно частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Зважаючи на те, що стороною позивача не доведено винуватості [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, протиправність його дій, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням, тому суд не знаходить підстав для покладення на нього цивільно-правової відповідальності за шкоду. З огляду на зазначене вище, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати у відповідності до ст.141 ЦПК України, слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed