Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він 19 серпня 2011 року зареєстрував шлюб з відповідачкою, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №114. Спільних дітей не мають. Позивач зазначає, що подружні стосунки не склалися та припинені з 2017 року, мешкають окремо, спільного господарства не ведуть, а подальше подружнє життя є неможливим. Тому просив розірвати шлюб. Позивач у судове засідання не з`явився, а його представник в судовому засіданні 20 липня 2022 року позов підтримала та пояснила, що у зв`язку з мобілізацією позивача до ЗСУ розірвання шлюбу в органах РАГСу на даний час не можливе, а тому позивач перебуваючи у відпустці подав відповідний позов. Згідно поданої заяви просила проводити розгляд справи без її участі. Відповідачка в судовому засіданні 20 липня 2022 року не заперечувала проти задоволення позову пояснивши, що разом з позивачем не мешкають з 2017 року, фактично мають інші сім`ї та намагалися в 2022 році розірвати шлюб через органи РАГС, подавши відповідну заяву. Проте у зв`язку з мобілізацією позивача до ЗСУ шлюб не було розірвано, оскільки останній не зміг з`явитися до РАГСу через службу. Згідно поданої заяви просила проводити розгляд справи без її участі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 19 серпня 2011 року, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №114 (а.с.5). Спільних дітей не мають, мешкають окремо, що підтверджується Актом підтвердження фактичного місця проживання відповідачки (а.с.18). Сімейно-шлюбні стосунки між подружжям припинені з 2017 року. Спір про поділ майна - відсутній. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та до цього часу не поновили їх, а також відповідачка не заперечувала проти розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Згідно вимог ст. 106 СК України подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу. Порядок державної реєстрації розірвання шлюбу передбачений Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року, а також Порядком ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1064 від 22 серпня 2007 року. Відповідно до п.п. 3,10,14 Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі за заявою про розірвання шлюбу між подружжям, що не мають неповнолітніх дітей, суди мають враховувати, що воно проводиться органами РАЦС незалежно від наявності між подружжям майнового спору. Розірвання шлюбу судом відбувається: за наявності в подружжя спільних неповнолітніх дітей; за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу та за спільною заявою подружжя, яке має дітей. У п.п. 10, 14 вказаної постанови зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до відомостей, наданих Другим відділом Дніпровського РТЦК та СП від 28 червня 2022 року № 1/2015, [PERSON] призваний на військову службу за мобілізацією на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію» з 08 березня 2022 року (а.с.38). Суд вважає, що перебування позивача в складі Збройних Сил України перешкоджає йому розірвати шлюб у порядку, встановленому ст. 106 СК України та не є підставою для зупинення провадження у справі через те, що позов ініційований саме позивачем та спрямований на захист його прав та інтересів, а відповідачка не заперечувала проти розірвання шлюбу за вказаних обставин. За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача так і відповідачки, а тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, у зв`язку із визнанням відповідачкою позову до початку розгляду справи по суті і задоволенням позовних вимог, з неї підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 496 гривень 20 копійок, сплачений під час звернення з позовом до суду, а інші 50% судового збору в розмірі 454 гривні 00 копійок слід повернути позивачу з державного бюджету (а.с. 4). На підставі викладеного, ст.ст. 105, 112 СК України,

Outcome: approved