Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-07 00:00:00

Позивач Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернулося до Дарницького районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [PERSON] перебуває на пенсійному обліку в ГУПФУ в м. Києві. 16.11.2015 року йому було призначено пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмір якої обчислено відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пізніше, на підставі заяви [PERSON] від 29.08.2016 року йому було призначено пенсію за вислугу років згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з 10.08.2016 року. При виконанні звірки баз даних отримувачів пенсії на предмет подвійного отримання пенсійних виплат, позивачем було встановлено подвійна виплата пенсії. На цій підставі Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві провело перевірку наданої інформації та ними було встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку в Лівобережному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України м.Києва та з 01.04.2017 року припинили виплату пенсії на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Головне управління пенсійного фонду України в м.Києві неодноразово листами зверталось до [PERSON] про повернення надміру сплачених коштів пенсійного забезпечення в сумі 82 801,94 грн. Пізніше, на підставі протоколу від 29.05.2017 року [PERSON] було відновлено виплату пенсійного забезпечення з 15.05.2017 року. У зв`язку з чим за відповідачем утворилась переплата, яка виникла в період з 10.08.2016 року по 31.03.2017 року в розмірі 82 80,94 грн. Рішенням від 22.08.2017 року за №1977 було вирішено стягувати з [PERSON] переплату пенсії в сумі 82 801,94 грн., проте згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 17.05.2018 року, яка залишена без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.10.2018 року позивачем було припинено стягнення надмірно свиплачених коштів, а відтак залишок непогашеної переплати становить 57 733,94 грн., яку позивач і просить стягнути з відповідача. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06 січня 2022 року, провадження у цивільній справі відкрито за правилами спрощеного провадження, без повідомлення (виклику) сторін. 21 червня 2022 від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на їх необгрунтованість та зазначає, що рішення управління про стягнення надмірно виплачених коштів визнано протиправним відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2018 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.10.2018 року. Позивачем відповідь на відзив не подана. Також не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що що 16.11.2015 року [PERSON] було призначено пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмір якої обчислено відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Із заявою про призначення пенсії [PERSON] звертався до Управління пенсійного фонду України Дарницького району 16.11.2015 року. Пізніше, на підставі заяви [PERSON] від 29.08.2016 року відповідачу було призначено пенсію за вислугу років згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з 10.08.2016 року. Пенсійний фонд України повідомив Головне управління пенсійного фонду України що при виконанні звірки баз даних отримувачів пенсії на предмет подвійного отримання пенсійних виплат, встановлено подвійна виплата пенсії. На цій підставі Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві провело перевірку наданої інформації та ними було встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку в Лівобережному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Києва та з 01.04.2017 року припинили виплату пенсії на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Головне управління пенсійного фонду України в м.Києві неодноразово листами зверталось до [PERSON] про повернення надміру сплачених коштів пенсійного забезпечення в сумі 82 801,94 грн. Пізніше, на підставі протоколу від 29.05.2017 року [PERSON] було відновлено виплату пенсійного забезпечення з 15.05.2017 року. Рішенням від 22.08.2017 року за №1977 було вирішено стягувати з [PERSON] переплату пенсії в сумі 82 801,94 грн., яка виникла в період з 10.08.2016 року по 31.03.2017 року. Вирішено стягнення здійснювати з пенсії [PERSON] в розмірі 20% пенсії щомісячно до повного погашення переплати. Причиною виникнення переплати, згідно із рішенням зазначено - неповідомлення про працевлаштування. Проте згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 17.05.2018 року, яка залишена без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.10.2018 року позивачем було припинено стягнення надмірно свиплачених коштів, а відтак залишок непогашеної переплати становить 57 733,94 грн. З метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача направлялись листи проте дані вимоги залишись без виконання. Так, згідно із ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до ст.1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналась або могла дізнатись про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає за допущене нею погіршення майна. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Таким чином, зайво сплачені суми пенсії можуть бути утримані позивачем лише за умови зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним, а отже можливості для прийняття рішення про стягнення сум переплати у випадку неправильного обчислення розміру пенсії працівником пенсійного органу чи у зв`язку з автоматизованою помилкою, законодавством не передбачено. При цьому, обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч. 1 вищевказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Позивач в розпорядження суду не надав жодних доказів на підтвердження обставин зловживання та недобросовісності з боку [PERSON] . Натомість, відповідачем надано рішення рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2018 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.10.2018 року, відповідно до якого було частково задоволено позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення. Визнано протиправним та скасувано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 22.08.2017 року №1977 про стягнення з [PERSON] переплати пенсії в сумі 82 801,94 грн. в розмірі 20% його пенсії щомісячно до повного погашення переплати. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до постанови Верховного Суду від 16.06.2020 року в справі №756/6984/16-а обов`язковою умовою для стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера, однак вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення пенсії на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера - в такому разі суми зайво виплаченої пенсії стягуються зі страхувальника. При цьому, оцінюючи докази, що свідчать про можливе зловживання, судам слід виходити з презумпції дійсності документів, наданих для призначення/перерахунку пенсії, та презумпції добросовісності заявника. Ці презумпції може бути спростовано на підставі доказів, що доводять умисел заявника на отримання пенсії без законних для цього підстав. На підставі вищевикладеного, зважаючи на наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що стороною позивача не доведено правомірність пред`явленого позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України у разі відмови в задоволені позову покладаються на позивача.

Outcome: dismissed