Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-19 00:00:00

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] померла [PERSON] (спадкодавець), яка є матір`ю померлого [INFO] [PERSON] (спадкоємець) який, в свою чергу, є батьком [PERSON] (позивача), що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , свідоцтвом про смерть [PERSON] та свідоцтвом про смерть [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, в тому числі на квартиру [ADDRESS] , що належала померлій на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Першою київською державною нотаріальною конторою 03.11.1995 за реєстровим № 22-6588, зареєстрованого Бюро технічної інвентаризації м. Києва 18 грудня 1995 року в реєстрову книгу під № 5540. Спадкоємцем останньої був її син - [PERSON] , який прийняв спадщину фактично, але за життя не оформив своїх спадкових прав, а також її донька - [PERSON] , яка також прийняла спадщину та на підставі заяви якої Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 1387/2013. В свою чергу, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, в тому числі на 1/2 (одну другу) частину квартири [ADDRESS] , спадкоємцями якого є його дружина - [PERSON] , та його син - [PERSON] , які у встановлений законом строк прийняли спадщину, шляхом подання до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори відповідних заяв, на підставі яких заведено спадкову справу № 421/2020. 10 грудня 2020 року між спадкоємцями [PERSON] укладено Договір про поділ спадщини, посвідчений Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою, відповідно до якого, до [PERSON] на праві власності переходить певне спадкове майно, в тому числі 1/2 частина квартири [ADDRESS] . 09 лютого 2021 року позивач звернувся до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак 09 лютого 2021 року державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Ричок Р.М. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно з якою [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , та на 1/2 частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВ-ПАРИЖ-ДАКАР», що складає 30 відсотків статутного капіталу товариства належних [PERSON] , у зв`язку з відсутністю доказів прийняття спадщини [PERSON] після смерті його матері [PERSON] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Петрова Д.В. Ухвалою Подільського районного суду від 31.05.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в заяві на адресу суду просив розглядати справу в його відсутність, а позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в заяві на адресу суду проти задоволення позовних вимог не заперечувала, просила розгляд справи здійснити без її участі. Третя особа у справі про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у клопотанні на адресу суду просили розглянути справу в їх відсутність. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. Правовідносини між сторонами у справі врегульовано положеннями ЦК України. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Згідно із п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Водночас, згідно з наведеною Постановою при розгляді справ даної категорії слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи, наявність в матеріалах спадкової справи повідомлення нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Враховуючи викладене вище, приймаючи до уваги у сукупності письмові докази по справі, суд вважає, що факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем (його матір`ю [PERSON] ) на час відкриття спадщини встановлено. Так, відповідно до ч. 3, 4 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Позивачем заначено, що 09 лютого 2021 року він звернувся до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, згідно з якою повідомив, що [INFO] помер його батько - [PERSON] , [INFO] , що постійно проживав за адресою: [ADDRESS] , зі своєю матір`ю (бабусею позивача) [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на однокімнатну квартиру, загальною площею 25,2 кв. м, в тому числі житловою площею 18,7 кв. м, за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлій на праві власності згідно договору купівлі-продажу квартири від 03.11.1995. На день смерті своєї матері, [PERSON] доглядав за нею та постійно проживав разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , а тому після її смерті не звертався із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. За з ч. 3 ст. 1268 ЦК України тривалість спільного проживання до смерті спадкодавця для прийняття спадщини законом не визначається. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на зазначене, позивач має право успадкувати та оформити на себе частину нерухомого майна, що фактично належало за життя його батьку - [PERSON] , однак через відмову державного нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, він позбавлений можливості здійснити це в позасудовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в т.ч. шляхом визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а згідно ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, а тому Позивач вважає, що він, набувши право на спадкове майно, набув його правомірно, так як це відповідає законодавству України і на час розгляду справи відсутнє будь-яке рішення суду, що вказує на незаконність набуття позивачем такого права, а тому, з метою захисту прав позивача, необхідно визнати за позивачем право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та на 1/2 частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВ-ПАРИЖ-ДАКАР», що складає 30 відсотків статутного капіталу товариства належних [PERSON] , в порядку спадкування. Зважаючи на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved