Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-07 00:00:00

у січні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив: - визнати квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 963189580000, номер запису про право власності № 15955103 від 17.08.2016 року), придбану [PERSON] за час перебування у шлюбі з [PERSON] , об?єктом спільної сумісної власності подружжя; - у порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 963189580000, номер запису про право власності № 15955103 від 17.08.2016 року); - у порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 963189580000, номер запису про право власності № 15955103 від 17.08.2016 року); - припинити право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено про те, що 07.06.2008 року між сторонами у справі укладено шлюб, під час перебування у якому придбано квартиру [ADDRESS] . 03.03.2020 року шлюб між сторонами розірвано. Позивач зазначає, що спірну квартиру придбано сторонами за спільні грошові кошти, відтак на вказане майно розповсюджується режим права спільної сумісної власності подружжя. Однак, відповідач не визнає за позивачем права власності на квартиру, фактично позбавила позивача права користування та володіння квартирою, у зв?язку із чим позивач звернувся до суду з позовом. 21.01.2021 року до суду надійшла заява про забезпечення позовних вимог, в якій позивач просить накласти арешт на квартиру [ADDRESS] (т. 1 а.с. 120-125). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Кахно І.А. від 25.01.2021 року відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (т. 1 а.с. 133). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.01.2021 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS] (т. 1 а.с. 134-135). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27.01.2021 року виправлено описку в ухвалі Голосіївського районного суду м. Києва від 25.01.2021 року (т. 1 а.с. 143). 23.02.2021 року до суду надійшов відзив на позов від відповідача, в якому остання заперечує проти задоволення позовних вимог (т. 2 а.с. 2-9). В обґрунтування заперечень відповідач зазначає, що вказана квартира є її особистою приватною власністю, оскільки придбана у період шлюбу, однак за особисті приватні кошти з огляду на наступні обставини. 27.11.2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування 35/100 частин квартири [ADDRESS] . 24.06.2015 року між громадянином Британських островів [PERSON] та співвласниками квартири [ADDRESS] укладено договір купівлі-продажу квартири, за умовами якої відповідач отримала за продаж належних їй 35/100 частин квартири грошові кошти у розмірі 90 020 доларів США, що складало еквівалент 1 937 230,40 грн., які було перераховано 30.06.2015 року на відкритий рахунок у АТ «Райффайзен Банк Аваль». 10.07.2015 року між ТОВ «Фірма Діброва» та відповідачем укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого сторони зобов?язались в обумовлені строки укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . На виконання умов попереднього договору купівлі-продажу, 10.07.2015 року відповідачем сплачено на користь ТОВ «Фірма Діброва» забезпечувальний платіж у розмірі 1 790 829 грн. 17.08.2016 року між ТОВ «Фірма Діброва» та відповідачем укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, та здійснено доплату у розмірі 26 892,06 грн. Відповідач зазначає, що сплатила за спірну квартиру свої особисті кошти, отримані від продажу майна, що належало їй за договором дарування, у розмірі 1 817 721,06 грн., відтак, вважає спірну квартиру своєю особистою приватною власністю. 22.02.2021 року відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] , в якій просила визнати особистою приватною власністю [PERSON] квартиру [ADDRESS] (т. 3 а.с. 1-7). В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначено аналогічні обставини, викладені у відзиві на позов [PERSON] (т. 2 а.с. 2-9). 03.03.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив позивача за зустрічним позовом, в якій зазначено, що докази, додані до відзиву, не підтверджують факт перерахування громадянином Британських островів [PERSON] на вказаний у відзиві банківський рахунок відповідача грошових коштів у розмірі 90 000 доларів США. Зазначає, що додатковим підтвердженням того, що спірна квартира придбана за спільні сумісні кошти подружжя, є відсутність шлюбного договору. 10.03.2021 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив (т. 3 а.с. 113-119). 04.11.2021 року в порядку повторного автоматизованого розподілу справи, цивільну справу передано в провадження судді Шевченко Т.М. (т. 4 а.с. 1-3). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.06.2021 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті (т. 4 а.с. 63). У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом, первісні позовні вимоги підтримав повністю, просив його задовольнити; у задоволенні зустрічного позову просив відмовити повністю. Представник відповідача за первісним позовом просив відмовити у задоволенні первісних позовних вимог та задовольнити зустрічні позовні вимоги повністю. Заслухавши позиції представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд надходить до наступних висновків. Судом встановлено наступні обставини по суті справи. 07.06.2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 356, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 07.06.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві (т. 1 а.с. 18). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 31.01.2020 року розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] (т. 3 а.с. 18-19). 10.07.2015 року між ТОВ «Фірма Діброва» та [PERSON] укладено попередній договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Драною Н.М. за реєстровим номером 1177 (т. 3 а.с. 31-37). Відповідно до умов вказаного попереднього договору купівлі-продажу, сторони зобов?язуються в строки, встановлені умовами п. 1.2 цього попереднього договору, укласти в майбутньому договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , з урахуванням майбутньої поштової адреси (п. 1.1 попереднього договору купівлі-продажу). Згідно п. 1.4 попереднього договору купівлі-продажу, орієнтовна ціна основного договору складає 1 790 829 грн., що на момент укладення становить еквівалент 81 000 доларів США. 10.0.2015 року [PERSON] здійснено платіж на суму 1 790 829 грн. на виконання умов попереднього договору купівлі-продажу від 10.07.2015 року, що стверджується копією платіжного доручення № 1 від 10.07.2015 року (т. 3 а.с. 40). 17.08.2016 року між ТОВ «Фірма Діброва» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Драною Н.М. за реєстровим номером 1103 (т. 3 а.с. 45-46). Відповідно до п. 7 зазначеного договору купівлі-продажу, загальна ціна продажу квартири визначена сторонами у розмірі 1 817 721,06 грн. 17.08.2016 року за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , що стверджується даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкту нерухомого майна від 17.08.2016 року (т. 3 а.с. 47). 17.08.2016 року [PERSON] здійснено доплату за квартиру [ADDRESS] на користь ТОВ «Фірма Діброва», що стверджується рахунком-фактурою № 102 від 17.08.2016 року (т. 3 а.с. 49) та платіжним дорученням № 13Р659695 від 17.08.2016 року (т. 3 а.с. 50). Звертаючись до суду з первісним позовом позивач [PERSON] стверджує, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбана за спільні кошти сторін. Заперечуючи проти первісних позовних вимог та звертаючись до суду з зустрічними позовними вимогами позивач за зустрічним позовом [PERSON] зазначає, що спірна квартира придбана за її особисті кошти, відтак є її приватною власністю. Таким чином, відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] заперечує проти презумпції спільності майна подружжя. Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України та ЦК України зокрема, в частині щодо права особистої приватної власності на майно, яке набуте під час шлюбу, спільної сумісної власності подружжя, здійснення останнім цього права, способів та порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно частини першої статті 21 СК України шлюб - сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Згідно з частиною першою статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 2 статті 60 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерелота часйого придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Такий правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. На противагу цьому слід зазначити, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). З матеріалів справи вбачається, що 27.11.2002 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування частини квартири, посвідчений державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Цопіним Л.О. за реєстровим номером 1-654, відповідно до умов якого у власність [PERSON] перейшли 35/100 частин квартири [ADDRESS] (т. 3 а.с. 13-14). 12.06.2015 року [PERSON] відкрито поточний рахунок у АТ «Райффайзен Банк Аваль» № [NUMBER] у національній валюті - гривня (т. 3 а.с. 21). Також, 22.06.2015 року [PERSON] відкрито поточний рахунок у АТ «Райффайзен Банк Аваль» № [NUMBER] у валюті - долар США (т. 3 а.с. 22). 24.06.2015 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони, та громадянином Британських островів [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сибіга С.Е. за реєстровим номером 711,712, відповідно до умов якого [PERSON] відчужено 35/100 частин квартири [ADDRESS] , за ціною 90 020 доларів США, що складає еквівалент 1 937 230,40 грн. (т. 3 а.с. 24-29). Відповідно до виписки по рахунку № [NUMBER] АТ «Райффайзен банк Аваль» 30.06.2016 року на вказаний рахунок здійснено зарахування грошових коштів у розмірі 90 000 доларів США (т. 3 а.с. 30). З повної роздруківки по рахунку клієнта № [NUMBER] АТ «Райффайзен банк Аваль» вбачається наступне: 25.06.2015 року здійснено переказ у валюті - долар США, у розмірі 90 000, платник - [PERSON] , отримувач [PERSON] ; інформація про платіж - купівля нерухомості за адресою: [ADDRESS] , (т. 4 а.с. 43-44). З наведеного вбачається, що 24.06.2015 року [PERSON] відчужено належні останній на праві приватної власності (за договором дарування) 35/100 частин квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та отримано грошові кошти від продажу вказаного майна у розмірі 90 020 доларів США, що складало еквівалент 1 937 230,40 грн. Суд враховує, що між датою отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів від продажу частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та датою укладення останньою попереднього договору купівлі-продажу спірної квартири 10.07.2015 року, минуло приблизно два тижні. Вказаними обставинами відповідач за первісним позовом обґрунтовує позицію щодо відсутності презумпції спільності майна подружжя у вигляді спірної квартири та належність такої відповідачу на праві особистої приватної власності. Суд погоджується з доводами відповідача за первісним позовом, та зазначає, що судовим розглядом встановлено, що спірна квартира хоча і була придбана у період шлюбу сторін спору, однак джерелом походження коштів для придбання зазначеного нерухомого майна було відчуження майна, що належало відповідачу [PERSON] на праві особистої приватної власності - на підставі договору дарування від 27.11.2002 року. Суд враховує, що від продажу належного відповідачу на праві приватної власності майна, останньою отримано грошові кошти у розмірі 90 020 доларів США, що складає еквівалент 1 937 230,40 грн., що повністю охоплюєвартість придбаної спірної квартири (1 817 721,06 грн.). При цьому придбання спірного майна відповідачем за первісним позовом вчинено через два тижні після отримання грошових коштів від продажу належного їй майна. Доводи позивача за первісним позовом, щодо наявності у останнього доходу у зв?язку із працевлаштуванням у Об?єднанні ветеринарної медицини у м. Києві у період з січня 2010 року по грудень 2018 року, не спростовують встановлених судом обставин, оскільки надана в розпорядження суду довідка лише відображає сукупній дохід позивача за первісним позовом за період 8 років. Відтак, суд надходить до висновку про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічних позовних вимог. Питання про розподіл судових витрат слід вирішити в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved