Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ДЖОБЕР» про визнання Договору позики недійсним. Свої позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем укладено кредитний договір № 509522, який він не підписував. Відповідач всупереч вимогам ч. 2, 3\~ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів»,\~ч.ч.2, 3\~ст.9 Закону України «Про споживче кредитування»\~не надав йому як споживачу інформацію, необхідну для укладення договору: зокрема, своє найменування та місцезнаходження, реквізити ліцензії, предмет та умови договору: тип та суму кредиту, процентну ставку, строк кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту на дату надання інформації, порядок повернення кредиту та сплати процентів, наслідки прострочення виконання зобов`язання, чим ввів її в оману та позбавив можливості свідомого вибору при отриманні кредитних послуг, що є нечесною підприємницькою практикою. Відтак, цей правочин є недійсним відповідно до ч.6\~ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів»\~та ч.1\~ст.230 ЦК України. Крім того, встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором є несправедливими умовами та також можуть бути визнані недійсними. Зазначив, що прийняття пропозиції від відповідача укласти електронний договір (акцепт) здійснено шляхом зазначення у відповідному чекбоксі галочки на сторінці сервісу з надання онлайн позик та введення одноразового ідентифікатора без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, що не відповідає положенням абзацу третього частини шостої\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», а тому договір про надання позики, укладений між позивачем та відповідачем не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі та може бути визнаний недійсним відповідно до ст.215 ЦК України (недодержання письмової форми договору). Також зазначив, що відповідачем не надано розрахунку загальних витрат за кредитом, у зв`язку з чим нарахований відсоток за користування кредитними коштами став більшим за вказаний працівниками відповідача у розрахунку платежів та значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Посилаючись на вище викладене позивач просить суд визнати кредитний Договір №\~509522 від 13.07.2020, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДЖОБЕР» (код ЄДРПОУ: 41939706) та [PERSON] , [INFO] РНОКПП [NUMBER] недійсним. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 листопада 2020\~року за вказаним позовом відкрито загальне позовне провадження. 26.01.2021 відповідач надав відзив, у якому зазначив, що з позовними вимогами [PERSON] не згодний, вважає їх цілком надуманими та такими, що не підлягають задоволенню, обґрунтовуючи це тим, що відповідач є фінансовою установою, що надає кошти у позику. Позика надається на підставі Договору, укладення якого відбувається в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Джобер». Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Зазначив, що 13.07.2020 позивач прийняв умови електронного договору та підписав її, шляхом накладення електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, після чого позивачу було перераховано грошові кошти у розмірі 3 500 грн. на рахунок його банківської картки. Вважає, що відсутність письмового договору не є підставою для визнання такого договору недійсним, оскільки відповідачем пройдено процедуру ідентифікації, відповідно до якої його особу було встановлено, умови кредитування роз`яснені, а отже він мав розуміти наслідки прийняття (акцепту) такої угоди. Дослідивши докази, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно із статтею 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частин 1 та 2\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч.1\~ст.19 ЦПК України\~суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. У ч.2\~ст.207 ЦК України\~зазначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідності до ч. 1\~ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 2\~статті 639 ЦК України\~визначено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він уважається укладеним у письмовій формі. Згідно ч. 3\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Стаття\~215 ЦК України\~зазначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 1-3, 5, 6\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За положеннями\~ст. 626-628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом установлено, що 13 липня 2020 року між сторонами укладено договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферта) № 509522, за умовами якого позивач отримав позику в розмірі 3500 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 1,9% від суми позики за кожен день користування кредитом (693,5% річних), з кінцевим терміном повернення 10 серпня 2020, нарахований процент 1928,5 грн., а всього 5428,5 грн. Згідно зі\~ст.ст.6, 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Позивач вказує як підставу визнання недійним договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферта) від 13 липня 2020 року, недодержання встановленого законодавством порядку укладення договору на підставі не ознайомлення позивача з умовами кредитування та ризиками, правилами кредитування. Умови договору є несправедливими, так як в них встановлено вимогу щодо сплати непропорційної суми компенсації. Закон України «Про електронну комерцію», визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Як вбачається з матеріалів справи, договір, укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - веб-сайту ТОВ «Фінансова компанія «Джобер» (Позикодавця), в межах якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. Установлено, що [PERSON] в момент реєстрації на сайті ТОВ «Фінансова компанія «Джобер» створив власний Особистий кабінет, який є сукупністю захищених сторінок. Особистий кабінет забезпечує позивачу повну взаємодію з відповідачем, постійний доступ до інформації та документів, необхідних для укладення/виконання договору. Правилами надання грошових коштів у позику, які діяли на момент укладення Договору та є його невід`ємною частиною, встановлюється порядок укладення Договору між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Джобер», відповідно до яких позивач на сайті ТОВ «Фінансова компанія «Джобер» ознайомився з Політикою конфіденційності та захисту персональних даних, дав згоду на обробку своїх персональних даних, отримав пароль для входу в ІТС, зареєструвався на сайті із зазначенням своїх персональних даних, здійснив заповнення заявки на отримання позики, вказав всі дані, на підставі яких відповідач сформував пропозицію, яка відображалась в Особистому кабінеті із зазначенням суми, що підлягала поверненню разом із нарахованими процентами за період користування грошовими коштами. Відповідач проінформував позивача про прийняте рішення щодо видачі Кредиту з гіперпосиланням на пропозицію позивача щодо укладення Договору відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію»\~та ст.\~641,\~642 ЦК України; позивач в Особистому кабінеті ознайомився з пропозицією ТОВ «Фінансова компанія «Джобер» щодо укладання Електронного договору (офертою), яка була розміщена в Інформаційно- телекомунікаційній системі відповідача; позивач надав відповідь відповідачу електронним повідомленням про ознайомлення та повне і безумовне прийняття (акцепт) оферти Відповідача, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором (пароль надісланий Позивачу в смс-повідомленні), у відповідності до абз. 2 ч. 6\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»; ТОВ «Фінансова компанія «Джобер» надав підтвердження про укладання Договору шляхом розміщення інформації в Особистому кабінеті позивача. Як вбачається з вищенаведеного порядку, при укладенні Договору позивачем здійснені дії, які чітко свідчать про його ознайомлення з усіма умовами кредитного договору та його свідомий вибір щодо його укладення, без відповідних дій з боку позивача укладення договору було б неможливе. Крім того, відповідно до ч. 12\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~ст.12 цього Закону,\~є оригіналом такого документа. Такий порядок укладення Договору відповідає ч.12\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~та вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, що також підтверджується інформаційним повідомленням Нацкомфінпослуг (державного регулятора на ринку фінансових послуг) від 13.02.2019. До того ж, позивачем на сайті ТОВ «Фінансова компанія «Джобер» самостійно створено Особистий кабінет, логін та пароль до якого визначені самим позивачем, заповнено Заявку на отримання кредиту, надано підтвердження ознайомлення з офертою ТОВ\~«Фінансова компанія «Джобер». Вся актуальна інформація щодо діючої угоди постійно доступна в Особистому кабінеті позивача на сайті відповідача. Відповідно до ч.13\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із\~ст. 64 ЦПК України. На офіційному веб-сайті ТОВ «Фінансова компанія «Джобер» у вільному доступі для всіх клієнтів ТОВ «Фінансова компанія «Джобер» розміщена повна інформація щодо Договору кредиту (примірний Договір) та порядку його укладення, а саме, документи: Договір кредиту (примірний Договір на момент укладення); Правила надання грошових коштів у кредит (діючі на момент укладення Договору); Згода на обробку персональних даних; Публічна інформація; Положення про конфіденційність. Крім того на веб-сайті ТОВ «Фінансова компанія «Джобер» розміщена довідкова інформація з наданням розгорнутої інформації щодо порядку та умов надання послуг. Таким чином, посилання позивача на неознайомлення позивача з умовами кредитування та ризиками, правилами кредитування, те, що умови договору є несправедливими, є безпідставними та не відповідають дійсності. Безпідставним є також твердження позивача про те, що договір містить вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором, оскільки оспорюваний договір не передбачає жодних вимог щодо сплати будь-якої компенсації. Примірний договір передбачає лише сплату пені, яка є одним із видів неустойки, тобто способом забезпечення виконання зобов`язань відповідно до ст.546 ЦК України. За змістом ст.ст.11,18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до\~ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Згідно зі\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Наслідком недотримання цієї вимоги при укладенні договору споживчого кредиту, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, є заміна або визнання такого положення недійсним. На вимогу споживача договір може бути визнаний недійсним в цілому у випадку, якщо у разі коли зміни положення або визнання недійсним зумовлює зміну інших положень договору. ( п.2 ч.6 ст. 18 зазначеного Закону). Проте, [PERSON] в позовній заяві викладає лиш зміст ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» без зазначення того, які саме умови договору він уважає несправедливими та не ставить питання про визнання їх недійсними, не наводить мотивів, що ці умови зумовлюють недійсність договору в цілому. Відтак, підстави для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним в повному обсязі через невідповідність його умов вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» щодо застосування несправедливої підприємницької практики, на переконання суду теж відсутні. Не наведено позивачем обставини, які мають істотне значення, існування яких замовченні відповідачем та обізнаність про які перешкодили б споживачу укласти договір. Тому суд також не убачає підстав, передбачених ст.230 ЦК України, для визнання недійсним кредитного договору. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферта) від 13.07.2020 року укладений у спосіб, визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо їх укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги\~Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам\~Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно усі підстави, зазначені позивачем для визнання оспорюваного правочину недійсним, на переконання суду, відсутні. Тому у задоволені позовних вимог [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним в цілому слід відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: dismissed