Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що 08 вересня 1989 року уклав шлюб із [PERSON] . Так сталося, що у 1993 році їх шлюбні стосунки були розірвані. Але, восени 2006 року вони знову зійшлися і почали проживати разом, так як мали один до одного почуття любові. Наслідком їх відносин, стало укладання шлюбу вдруге, дана подія відбулась 22 травня 2018 року. 11 травня 1989 року його дружина стала головним наймачем квартири [ADDRESS] , на підставі протоколу виконкому Дзержинської районної ради народних депутатів № 14 від 11 травня 1989 року про зміну договору найму. Зауважує, що одразу після укладання шлюбу вони почали проживати у квартирі дружини. [INFO] у них народилась донька, [PERSON] . Позивач наголошує, що з вересня 1989 року по 1993 рік, та з 2006 року по сьогоднішній день, його постійним місцем проживання стала квартира дружини, однак без реєстрації у ній. Більше 17-ти років подружжя проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, відповідно, мали спільний бюджет, спільно утримували, прибирали та дбали про квартиру, одним словом користувалися її житлом нарівні із нею. [INFO] його дружина померла. Позивач звернувся до відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Металургійної районної у місті ради з проханням зареєструвати його місце проживання за адресою квартири дружини. Однак, позивачу було відмовлено у даній дії, з посиланням на те, що такі питання вирішує суд, адже особи які мають право користування квартирою (зареєстровані у ній), і, відповідно, можуть надати згоду на цю дію, відсутні. У квартирі довгий час був зареєстрований син [PERSON] від першого шлюбу, [PERSON] . З останнім позивач не має дружніх стосунків, вони не контактують. У зв`язку з викладеним, позивач просив суд визнати за ним право користування квартирою [ADDRESS] , як членом сім`ї померлого наймача вищевказаної квартири. До початку судового засідання від сторони позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, на задоволенні позовних вимог наголошують. Відповідач неодноразово викликався до суду за останнім відомим місцем мешкання, що підтверджується матеріалами справи. Однак, в судове засідання не з`явився, заяв про перенесення судового засідання не надав. Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У зв`язку з викладеним, суд доходить до висновку про можливість розгляду справи без участі сторін. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить до наступних висновків: Так, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , а також вдруге після розірвання шлюбу 22.05.2018 року уклав шлюб із [PERSON] (а.с. 11, 13). 11 травня 1989 року моя [PERSON] стала головним наймачем квартири [ADDRESS] на підставі протоколу виконкому Дзержинської районної ради народних депутатів № 14 від 11 травня 1989 року про зміну договору найму (а.с. 15,16). [INFO] [PERSON] померла, про що відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Інгулецькому та Металургійному районах у місті Кривому Розі Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області склав відповідний актовий запис за № 646 (а.с. 14). Позивач [PERSON] мешкав за адресою: [ADDRESS] без реєстрації з вересня 2006 року, що встановлено із акту сусідів від 05.02.2020 року (а.с. 17). За вказаною адресо., а саме: [ADDRESS] , також зареєстрований [PERSON] . Однак до зали суду відповідач [PERSON] не з`явився, жодних письмових заяв по суті позовних вимог не надав. У відповідності до ст. 64 Житлового Кодексу України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Письмовими матеріалами справи встановлено, що вселення позивача було у встановленому ст. 65 ЖК України порядку, яка передбачає, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину (чоловіка), дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Отже, позивач після вселення до наймача, [PERSON] , у встановленому ст. 65 ЖК України порядку, набув право користування квартирою [ADDRESS] . Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений\~у праві\~користування жилим\~приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 106 ЖК України передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість поперднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь - якому членові сім`ї наймача. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 р. № 2, зокрема пунктом 9 визначено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 01.11.1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Право на житло тісно пов`язане з обов`язками інших фізичних та юридичних осіб і державних органів щодо створення відповідних умов охорони, захисту й відтворення житлових прав людини і громадянина. Конституція України покладає на державу обов`язок створювати умови, за яких кожен громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. За вищевикладених обставин, суд доходить до обґрунтованого висновку, що позивач має всі підстави для визнання за ним права користування квартирою [ADDRESS] оскільки його вселення до [PERSON] , відбулось у порядку ст. 65 ЖК України; з 2006 року по сьогоднішній день місцем його постійного проживання є спірна квартира; померла наймачка не заперечувала проти його проживання, про що свідчить відсутність вимог та рішень про виселення; з померлою наймачкою позивач був однією сім`єю, тобто мав спільний побут та бюджет, що відповідає змісту ст. 3 Сімейного Кодексу України. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями свідків. За вищевикладених обставин, зважаючи що викладені заявником обґрунтування знайшли своє підтвердження в письмових матеріалах справи, суд доходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного

Outcome: approved