Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] , у якому просить стягнути із відповідача на її користь аліменти на сина - [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 гривень, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення сином двадцяти трьох років. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. Від шлюбу [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2014 року стягнуто із відповідача на її користь аліменти на неповнолітнього сина у розмірі 500 гривень щомісячно, до досягнення сином повноліття. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 лютого 2018 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] . На даний час син досягнув повноліття та є студентом другого курсу ВСП «Фаховий коледж економіки, права та інформаційних технологій Західноукраїнського національного університету», спеціальність «Підприємництво, торгівля та біржова діяльність», форма навчання - денна, умови навчання - держзамовлення, термін навчання з 01 вересня 2021 року по 30 червня 2023 року. Окрім того, син навчається на першому курсі заочної форми навчання за спеціальністю «Готельно-ресторанна справа» Відокремленого структурного підрозділу закладу вищої освіти «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» Миколаївський фаховий коледж, де навчається на контрактній формі навчання, термін навчання з 01 жовтня 2021 року по 30 липня 2023 року, загальна вартість освітньої послуги 23000 гривень, оплата проводиться щомісячно по 1200 гривень. Таким чином, [PERSON] позбавлений можливості працевлаштуватися та самостійно отримувати доходи, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги від батьків, зокрема на харчування, проїзд, придбання канцелярського приладдя, одягу, тощо. Крім цього, для навчання сину необхідно придбати ноутбук, однак самостійно вона не може належним чином забезпечувати сина усім необхідним. Зазначає, що до введення воєнного стану на території України, відповідач їздив на заробітки за кордон, аліментів нікому не сплачує, інших неповнолітніх дітей не має, батьки на його утриманні не перебувають. За вказаних обставин позивачка вважає, що відповідач може сплачувати аліменти на сина, який продовжує навчання у сумі 4000 гривень, щомісячно. З цих підстав просила позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 травня 2022 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Від представника відповідача - адвоката Сампари Н.М. надійшов до суду відзив на позов, у якому відповідач заперечує проти позовних вимог та викладених у позові обставин. В обґрунтування своїх доводів покликається на те, що позивачкою не надано жодних доказів того, що [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, як і не надано доказів працевлаштування відповідача чи отримання ним доходів такого розміру, щоб дозволити собі утримувати повнолітню дитину. На утриманні [PERSON] знаходиться мама - [PERSON] , яка є інвалідом третьої групи, довічно. Також позивачкою не надано доказів наявності у повнолітнього сина потреби у матеріальній допомозі, тобто неможливості працювати самостійно. Самою позивачкою зазначено, що [PERSON] є студентом 1-го курсу заочної форми навчання спеціальності 241 «Готельно - ресторанна справа» Відокремленого структурного підрозділу закладу вищої освіти «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «України» Миколаївський фаховий коледж 1 рівня акредитації, навчання на контрактній основі. Разом із цим, відсутні докази того, що [PERSON] брав участь у конкурсі на місце державного замовлення. Таким чином він не проявив достатнього рівня знань за даною спеціальністю, а тому відсутня необхідність вступу на платне навчання, коли є державні альтернативні заклади освіти. Щодо витрат на побутові потреби: харчування, проїзд, канцелярія, одяг, то слід зазначити, що навчання не триває цілий день, більше того, навчання зараз відбувається в спрощеному порядку (дистанційно) і у сина є можливість здійснювати підробіток, враховуючи його вік (повноліття). Так, [PERSON] , якому виповнилося 19 років може працювати, оскільки відповідно до ст. 188 КЗпПУ, не допускається прийняття на роботу осіб молодше шістнадцяти років. Таким чином, вік сина сторін дозволяє працевлаштування, а щодо проходження останнім навчання - чинним законодавством що регулює суспільні відносини в сфері праці та працевлаштування надано цілий ряд пільг щодо осіб які поєднують роботу з навчанням. Також, представник відповідача зазначає, що стягнення витрат на ноутбук, про які вказує позивачка, скоріше за своєю природою є стягненням додаткових витрат, а ніж стягнення аліментів на повнолітнього сина, що продовжує навчання. Згідно норм Сімейного кодексу України додаткові витрати стягуються на неповнолітніх дітей. Можливість стягнення додаткових витрат на повнолітніх доньку/сина законодавством не передбачена. Таким чином, у позивачки відсутні правові підстави для звернення з даним позовом, оскільки [PERSON] досяг 18 річного віку, а відтак не є дитиною, а тому додаткові витрати на його утримання не підлягають стягненню. Окрім цього, бабуся зі сторони батька - [PERSON] надала своєму внуку [PERSON] кошти на ноутбук в розмірі 700 євро. Також, зазначає, що відповідач позбавлений батьківських прав відносно сина [PERSON] , а з позбавленням батьківських прав, припиняються сімейні правовідносини між батьками і дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надається сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. За вказаних обставин представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак, її представник - адвокат Трачук З.І. подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала, що згідно позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просила задовольнити. Також, у поданій заяві представник позивачки зазначила, що позивачка не заперечує той факт, що у 2019 році бабуся надала онукові кошти на придбання комп`ютера у розмірі 700 євро, однак, строк корисного використання комп`ютера складає два роки. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак, його представник - адвокат Сампара Н.М. подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності,у якій згідно заперечила проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Судом установлено: Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 вересня 2006 року. Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 серпня 2005 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 100 гривень. Відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2014 року змінено розмір аліментів, встановлених рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, і стягнуто аліменти з відповідача в користь позивачки на утримання сина в розмірі 500 гривень, щомісячно, починаючи з 01 жовтня 2013 року до досягнення повноліття. Вказані обставини установлені заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 лютого 2018 року, ухваленим у цивільній справі №607/91/17. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 17 листопада 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, [PERSON] народився [INFO] , про що складено актовий запис №2002 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України. Батьками [PERSON] у вказаному свідоцтві про народження зазначені [PERSON] та [PERSON] . Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 лютого 2018 року, ухваленим у цивільній справі №607/91/17 [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . На даний час, [PERSON] , [INFO] досяг повноліття. Згідно Довідки №770, виданої 25 серпня 2021 року Відокремленим структурним підрозділом «Фаховий коледж економіки, права та інформаційних технологій Західноукраїнського національного університету» [PERSON] навчається на ІІ курсі у ВСП «Фаховий коледж економіки, права та інформаційних технологій Західноукраїнського національного університету» (спеціальність - «Підприємництво, торгівля та біржова діяльність»). Форма навчання - денна. Умови навчання - держзамовлення. Термін навчання: 01 вересня 2021 року - 30 червня 2023 року. Відповідно до Договору про навчання у коледжі №242-К/21 від 14 вересня 2021 року, укладеного між Закладом вищої освіти «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» неприбутковим закладом приватної форми власності в особі директора Миколаївського фахового коледжу університету «Україна», з однієї сторони, вступника - [PERSON] та законного представника - [PERSON] , Заклад бере на себе зобов`язання зарахувати вступника на навчання на 1 курс після виконання вимог умов прийому на навчання для здобуття фахової перед вищої освіти; здійснити підготовку вступника за заочною формою здобуття освіти за освітньою програмою Готельно-ресторанна справа за спеціальністю Готельно-ресторанна справа. Згідно пунктів 1, 2 розділу ІІІ Договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців від 14 вересня 2021 року №242-К/21, укладеного між Закладом вищої освіти «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» неприбутковим закладом приватної форми власності в особі директора Миколаївського фахового коледжу університету «Україна», з однієї сторони та замовником освітньої послуги [PERSON] для здобувача вищої освіти [PERSON] , який є невід`ємним додатком до Договору про навчання у коледжі від 14 вересня 2021 року №242-к/21, загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 23000 гривень. Термін навчання з 01 вересня 2021 року по 30 червня 2023 року. Замовник вносить плату щомісячно. Відповідно до п.3 розділу ІІІ Договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців від 14 вересня 2021 року №242-К/21 вартість освітньої послуги за роками навчання становить: 2021-2022 навчальний рік - 11500 гривень; 2022-2023 навчальний рік - 11500 гривень. Згідно Довідки №259, виданою 14 квітня 2022 року Закладом вищої освіти «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна», [PERSON] є студентом І курсу заочної форми навчання, спеціальності 241 «Готельно-ресторанна справа» Відокремленого структурного підрозділу закладу вищої освіти «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» Миколаївський фаховий коледж, І рівня акредитації. Навчається на контрактній основі, стипендії не отримує, вартість навчання за рік складає згідно договору, строк навчання з 01 жовтня 2021 року по 30 липня 2023 року. Як убачається із долучених позивачкою копій квитанцій про оплату, виданий АТ «Райффайзен Банк» [PERSON] щомісячно здійснює переказ коштів на рахунок Університету «Україна» за навчання [PERSON] . Вказане стверджується копіями квитанцій, виданими АТ «Райффайзен Банк», зокрема: №102210685 від 23 серпня 2021 року на суму 1150 гривень; №105353569 від 16 вересня 2021 року на суму 1150 гривень; №109851452 від 17 жовтня 2021 року на суму 1150 гривень; №115530858 від 23 листопада 2021 року на суму 1150 гривень; №119589419 від 18 грудня 2021 року на суму 1450 гривень; №125953654 від 26 січня 2022 року на суму 1150 гривень; №128998671 від 14 лютого 2022 року на суму 1150 гривень; №133989172 від 19 березня 2022 року на суму 1150 гривень. До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права: Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина. Відповідно до вимог ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Згідно зі статтею 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу вимог чинного законодавства вбачається, що при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Статтею 201 Сімейного кодексу України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження своїх доводів щодо відсутності у відповідача можливості сплачувати аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання, оскільки на утриманні відповідача перебуває матір [PERSON] , відповідачем долучено копію Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №66854, з якої убачається, що у [PERSON] , [INFO] встановлено третю групу інвалідності, довічно. Однак, суд критично сприймає зазначені доводи представника відповідача, оскільки доказів щодо того, що [PERSON] перебуває на утриманні у свого сина - відповідача [PERSON] та відповідач здійснює витрати на утримання матері, стороною відповідача суду не надано. Також, суд вважає неспроможними доводи представника відповідача про відсутність підстав для стягнення із відповідача аліментів, оскільки особа, позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання. Так, суд наголошує, що частина 2 статті 166 Сімейного кодексу України визначає, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Крім цього, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що у позовній заяві позивачка зазначає про необхідність стягнення витрат на ноутбук, що за своєю природою є стягненням додаткових витрат, а ніж стягнення аліментів на повнолітнього сина, що продовжує навчання. Суд звертає увагу на те, що у даному випадку предмет спірних правовідносин направлений в першу чергу на забезпечення інтересів повнолітнього сина, який продовжує навчання, так як обов`язок по його утриманню покладається на обох батьків. Стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки/сина, які продовжують навчання, є одним із способів захисту інтересів повнолітніх дочки/сина, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка). Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження. Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17. Відтак з системного аналізу вказаних норм слідує, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідач є особою працездатного віку та не надав доказів на підтвердження того, що за своїм майновим становищем те, що він не може надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання. При визначенні суми аліментів, суд враховує, що повнолітній син сторін навчається у двох навчальних закладах та потребує матеріальної допомоги. Також судом беруться до уваги, обставини, визначені в ст. 182 Сімейного кодексу України, а саме стан здоров`я та матеріальне становище повнолітнього сина сторін, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, те, що він є працездатним, розмір прожиткового мінімуму, який існує в державі для працездатних осіб на час винесення судом рішення. Разом із цим, суд враховує розмір вартості витрат на навчання, оплату переїзду до місця навчання та у зворотному напрямку; необхідність здійснення витрат на засоби індивідуальної гігієни, на харчування та на одяг, а також ту обставину, що обов`язок щодо надання матеріального утримання покладається рівною мірою на обох батьків, та те, що син сторін, як повнолітня особа, повинен також самостійно приймати заходи до власного матеріального забезпечення, а тому, суд приходить до переконання, що сума аліментів, яка підлягає стягненню із відповідача у розмірі 2000 гривень щомісячно, буде достатньою для утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Відтак, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Пунктом 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, із відповідача у дохід держави слід стягнути 992,40 гривень судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: partial