Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-14 00:00:00

У лютому місяці 2022 року ТОВ «Інтеркеш Україна» звернулося до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором №4-33403 від 29 червня 2021 року в сумі 32379,62 гривень. В обґрунтування позову посилається на те, що 29 червня 2021 року між ТОВ «Інтеркеш Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір №4-33403, згідно якого останній отримав кредит в сумі 20000 грн. зі сплатою 127,5 % річних з кінцевим терміном повернення 29 червня 2022 року. Свої зобов`язання за договором позивач виконав повністю, що підтверджується видатковим касовим ордером з підписом позичальника про отримання кредитних коштів. В якості забезпечення виконання вказаного кредитного договору 29 червня 2021 року укладено договір поруки №33403/2 від між позивачем та відповідачами. Відповідно до умов Договору поруки поручитель [PERSON] зобов`язалася перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом та можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором №4-33403 від 29 червня 2021 року. Однак, відповідачі не виконали належним чином свої зобов`язання за кредитним договором та договором поруки, в результаті чого станом на 25 січня 2022 року за ними обліковується заборгованість за кредитним договором №4-33403 від 29 червня 2021 року в сумі 32379,62 гривень, а саме: 19100 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 9760,10 грн. - відсотки за користування кредитом; 2599 грн. - нараховані штрафні санкції (пеня); 637,94 грн. - нараховане інфляційне збільшення заборгованості; 282,58 грн. - 3 % річних згідно ст. 625 Цивільного кодексу України. Вичерпавши можливість досудового врегулювання спору, у зв`язку з невиконанням зобов`язання у добровільному порядку, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав в судовому порядку. За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідачів солідарно на його користь 32379,62 гривень заборгованості за кредитним договором №4-33403 від 29 червня 2021 року та судові витрати у розмірі 2481,00 грн. У строк, установлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачі відзив на позовну заяву не надали. Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 19 травня 2022 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадженняз повідомленням (викликом) осіб. У судове засідання представник позивача, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, не з`явився, у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні визнав позов повністю, підтвердивши, що дійсно отримав кредитні кошти в ТОВ «Інтеркеш Україна» на умовах укладеного з позивачем кредитного договору, зобов`язання щодо повернення кредитних коштів не виконував, за весь період здійснив лише один платіж, після чого, погашення по кредиту не здійснював. Ствердив, що суму заборгованості визнає повністю по всіх складових такої суми, що зазначена в рохрахунку. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні визнала позов повністю, підтвердивши, що дійсно підписувала договір поруки в якості забезпечення кредитного договору, укладеного між ТОВ «Інтеркеш Україна» та її чоловіком - [PERSON] , розуміла та розуміє наслідки підписання договору поруки, суму заборгованості визнає повністю. Суд, заслухавши пояснення відповідачів, встановивши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на таке. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, 29 червня 2021 року між ТОВ «Інтеркеш Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір №4-33403. Відповідно до умов кредитного договору [PERSON] отримав кредит в розмірі 20000 грн. зі сплатою 127,5 % річних з кінцевим терміном повернення 29 червня 2022 року, тип процентної ставки - фіксований (п.п. 1, 4 п.1 кредитного договору). Факт отримання кредиту підтверджується копією кредитного договору та копією видаткового касового ордеру від 29 червня 2021 року на суму 20000 грн., які містять підпис відповідача [PERSON] . Також за умовами кредитного договору ТОВ «Інтеркеш Україна» та [PERSON] домовились про таке. Відповідно до п.п. 2 п. 2.2.2. кредитного договору позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти в порядку визначеному Договором. Згідно з п. 3.1. кредитного договору визначено, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка розрахунків, що є невід`ємною частиною цього Договору. Згідно з п. 6. кредитного договору у кожному випадку невиконання (або неналежного виконання) позичальником своїх зобов`язань за договором (відносно повноти та строків сплати відсотків за кредитом та/або сплати відсотків та/або повернення кредиту не в повному обсязі) позичальник сплачує пеню в розмірі 1 % за календарний день від суми виданих грошових коштів та у разі порушення графіка погашення кредиту зазначеного в додатку № 1, позичальник сплачує пеню в розмірі 833 грн. Таким чином судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити неустойку за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором. Так, одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно з ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як передбачено п.п. 2.1.1 п. 2.1. кредитного договору, кредитодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту та сплати процентів за наявності хоча б однієї із зазначених обставин: 1) затримання сплати частини кредиту та/або процентів більш як на один календарний місяць; 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на 10 %; 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; 4) іншого істотного порушення умов договору. Так, судом також встановлено, що у зв`язку порушенням умов кредитного договору щодо повернення кредиту ТзОВ «Інтеркеш Україна» надсилало [PERSON] та [PERSON] досудові вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором. З огляду на зазначене, слід прийти до однозначного висновку, що ТзОВ «Інтеркеш Україна» відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та умов кредитного договору використало право достроково вимагати стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, надіславши [PERSON] письмові вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів. Більше того, слід зазначити про те, що за змістом ст.ст. 526, 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок відповідно до умов договору, тобто, як особа, яка порушила права або законні інтереси іншого суб`єкта - кредитора, зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи звернення до суду із відповідним позовом. Враховуючи, що вимоги кредитора та взяті позичальником зобов`язання за кредитним договором в добровільному порядку не виконані на час ухвалення судом рішення, а також ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Тому непред`явлення повідомлення (вимоги) про дострокове виконання зобов`язання з повернення кредиту, чи в разі її направлення: до встановленої дати дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або до закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення, саме по собі не є необхідною умовою подальшого задоволення позову. Таким чином, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів. Ненаправлення такого повідомлення кредитором не може свідчити про відсутність порушення його прав, а як наслідок, кредитор може вимагати їх захисту через суд - виконати боржником обов`язок з дострокового повернення кредиту. Матеріалами справи встановлено, що в якості забезпечення виконання зобов`язань по поверненню кредиту, сплати процентів за користування кредитом і сум штрафних санкцій, було укладено Договір поруки №33403/2 від 29 червня 2021 року між позивачем та відповідачами. Відповідно до умов Договору поруки відповідач [PERSON] , як поручитель, зобов`язалася перед кредитором відповідати у повному обсязі солідарно за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом та можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором №4-33403 від 29 червня 2021 року. Згідно діючого законодавства солідарна відповідальність передбачає, що кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо (ст.543 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Стаття 541 ЦК України передбачає, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом. Згідно з ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.2). Статтею 543 ЦК України визначено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч.1). Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі (ч.2). З наданого позивачем суду розрахунку слідує, що у зв`язку з порушенням відповідачами зобов`язань, станом на 25 січня 2022 року за ними наявна заборгованість в сумі 32379,62 гривень, а саме: 19100 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 9760,10 грн. - відсотки за користування кредитом; 2599 грн. - нараховані штрафні санкції (пеня); 637,94 грн. - нараховане інфляційне збільшення заборгованості; 282,58 грн. - 3 % річних згідно ст. 625 Цивільного кодексу України. Водночас суд зауважує, що розрахунок позивача є належним доказом розміру заборгованості, що виникла в зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором, оскільки відповідачами такий розрахунок не оспорений, останні в повному обсязі визнали суму заборгованості за позовом. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі порушили умови кредитного договору №4-33403 від 29 червня 2021 року та договору поруки №33403/2 від 29 червня 2021 року, внаслідок чого за ними утворилася заборгованість, розмір якої підтверджений документально. Судом враховуються аргументи позивача, наведені ним в позові на підтвердження підстав для його задоволення, оскільки такі знайшли своє підтвердження в ході дослідження зібраних по справі доказів, які, на переконання суду, є належними, допустимими та достовірними в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, та повністю визнаються відповідачами. З огляду на це, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для дострокового стягнення в примусовому порядку з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором. Оскільки відповідачі повністю визнали позов, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує прав інших осіб, то суд приймає визнання позову відповідачами, що згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України є підставою для його задоволення. З урахуванням наведеного, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеркеш Україна» підлягає задоволенню повністю. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує вимоги ч. 1 ст.141 ЦПК України та вважає, що з відповідачів на користь позивача слід стягнути 2481,00 грн. судового збору, сплаченого ним при поданні позову.

Outcome: approved