Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

16.09.2021 року позивач звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] та просить суд: - стягнути з відповідача на його користь завдані збитки в порядку регресу в розмірі 12678,24 грн., витрати по оплаті судового збору в розмірі 908,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн. В обґрунтування позову позивач зазначає, що між Приватним акціонерним товариством „Страхова компанія „ВУСО" та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №6999509-02-22-01 від 12.04.2019 року, за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, предметом якого були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Toyota Rav4» державний реєстраційний номер « [NUMBER] » . 01.06.2020 року о 16.30 год. на автодорозі Т2202 Нова Каховка - Армянськ сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Iveco 35C15» державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Toyota Rav4» державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] . В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Toyota Rav4» державний реєстраційний номер « [NUMBER] », відповідно до чого власник зазнав матеріального збитку. Постановою Новокаховського міського суду Херсонської області 24.07.2020 року по справі №661/2285/20, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення відповідачем вимог Правил дорожнього руху України, чим останній скоїв правопорушення, передбачене ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Згідно розрахунку на оплату №1485 від 04.06.2020 року, загальна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota Rav4» державний реєстраційний номер « [NUMBER] » склала 12678,24 грн. Виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору страхування, на підставі страхового акту №2032809-1 від 16.06.2020 року, ПрАТ „СК „ВУСО" виплатило Страхувальнику страхове відшкодування у загальному розмірі 12678,24 коп., що підтверджується платіжним дорученням №16109 від 16.06.2020 року. Згідно зі ст.27 Закону України «Про страхування», ст.ст.22,993,1166,1187,1191,1192 ЦК України у відповідача виникло зобов`язання перед ПрАТ „СК „ВУСО" відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого останнім страхового відшкодування. 02.08.2021 року між ПрАТ „СК „ВУСО" та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено Договір №02/08/2018 про відступлення права вимоги у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування. 03.08.2021 року відповідачу було направлено регресну вимогу, однак у добровільному порядку збитки не були відшкодовані, тому позивач вимушений звернутись до суду із зазначеним позовом. Ухвалою про відкриття провадження від 25.10.2021 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Вказана ухвала з копією позову та додатками до нього була направлена за зареєстрованим місцем проживання відповідача. До суду повернувся конверт, як не вручений. Ухвала про відкриття провадження та копія позовної заяви з додатками , у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважаються доставленими. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Стаття 12\~ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3\~ст. 13 ЦПК України). Під час розгляду даної справи, судом було забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості(стаття 129 Конституції України). Судом встановлено, що між Приватним акціонерним товариством „Страхова компанія „ВУСО" та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 6999509-02-22-01 від 11.04.2019 року. 01.06.2020 року о 16.30 год. на автодорозі Т2202 Нова Каховка - Армянськ сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Iveco 35C15» державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Toyota Rav4» державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] . В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний «Toyota Rav4» державний реєстраційний номер « [NUMBER] ». Постановою Новокаховського міського суду Херсонської області 24.07.2020 року по справі №661/2285/20 водія [PERSON] визнано винним у скоєному ДТП та було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.\~124\~КУпАП. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу встановлено, що власником пошкодженого в ДТП автомобіля «Toyota Rav4» д/н [NUMBER] , є [PERSON] . Відповідно до розрахунку страхового відшкодування до страхового акту № 2032809-1 від 16.06.2020 року до суми страхового відшкодування входить: розмір збитку 12678,24 грн. Згідно з платіжними дорученнями № 16109 від 16.06.2020 року Приватне акціонерне товариство „Страхова компанія „ВУСО" виплатило [PERSON] страхове відшкодування в сумі 12678, 24 грн. 02.08.2021 року між ПрАТ „СК „ВУСО" та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] був укладений Договір №02/08/2021 про відступлення права вимоги. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512\~ЦПК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Зі ст. 514\~ЦПК України\~вбачається, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, до Фізичної особи-підприємця [PERSON] перейшло право вимоги у порядку регресу збитків завданих [PERSON] у вигляді виплаченого страхового відшкодування в розмірі 12678,24 грн. З огляду на вищезазначене, у відповідача [PERSON] виникло зобов`язання відшкодувати завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого страховиком страхового відшкодування. На момент настання ДТП, цивільно-правова відповідальність відповідача не була забезпечена полісом, що підтверджується витягом з єдиної бази МТСБУ. 03.08.2021 року відповідачу було направлено вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди, однак відповіді отримано не було. Відповідно до ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. Згідно з вимогами ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України вбачається, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Вимогами п. 1 ст. 990 ЦК України регламентовано, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, спричинена джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання чи утримування якого створює підвищену небезпеку; особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Таким чином, суд приходить до висновку, що учасники справи розпорядилися своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. З врахуванням встановлених судом обставин справи, зокрема, того, що відповідача [PERSON] в передбаченому законом порядку визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, та той факт, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована, суд дійшов висновку, що фізична особа-підприємець [PERSON] має право регресної вимоги до страхувальника, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. З огляду на зазначене, приймаючи до уваги те, що відповідач винний у вчинені дорожньо-транспортної пригоди, за наслідками якої пошкоджено транспортний засіб, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Стосовно стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Цивільним процесуальним кодексом України\~визначено види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга\~статті 133 ЦПК України). Частиною 8\~ст.141 ЦПК України\~передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі. Згідно змісту позовної заяви, попередній розрахунок судових витрат позивача 4000,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надано копію договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019 року, копію додаткової угоди №809 від 03.08.2019 року згідно якої загальна сума гонорару надання правової допомоги склала 4000,00 грн., копію акта здачі-прийняття робіт від 03.08.2021 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серії КВ № 6314, виданого 24.01.2019 року, копію посвідчення адвоката України. За змістом\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно,\~ЦПК України\~передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Суд приймає до уваги положення частини третьої\~статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню. Також, суд, враховуючи обґрунтованість розміру понесених витрат, та критерії розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи, складність даної справи та ціну позову в ній, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, приходить до висновку, що витрати [PERSON] на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню у розмірі 4000,00 гривень, оскільки саме ця сума підтверджується доказами надання адвокатом правничих послуг у справі. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 4000,00 грн. На підставіч.1\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп., сплачений останнім при подачі позову.

Outcome: approved