Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до відповідача Кілійської міської ради про визнання права власності на спадщину. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , після смерті якого залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,83 га, яка розташована на території Кілійської міської ради, що належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серія Р1 № 493396, виданого 18 жовтня 2001 року на підставі рішення виконкому Кілійської міської ради народних депутатів Кілійського району Одеської області від 19 липня 2001 року № 159. Однак, оригінал правовстановлюючого документу за життя спадкодавця було втрачено. Після смерті спадкодавця Кілійською районною державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 171/2001, на даний час, спадкова справа знаходиться в Ренійській державній нотаріальній конторі. В матеріалах вищезазначеної спадкової справи є заповіт на ім`я позивача, складений його батьком, відповідно до якого він заповів позивачу вищевказану земельну ділянку. Окрім того, позивач фактично прийняв спадщину, оскільки на момент смерті проживав разом із своїм батьком. В свою чергу, інших спадкоємців, окрім позивача, у [PERSON] , немає. Для оформлення спадщини, позивач звернувся до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу, однак останній відмовив йому у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа. На підставі вищезазначеного, позивач просить суд: -встановити факт належності земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області, площею 2,83 га, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, серія Р1 № 493396, виданого 18 жовтня 2001 року, на підставі рішення виконкому Кілійської міської ради народних депутатів Кілійського району Одеської області від 19 липня 2001 року № 159 - [PERSON] , який помер [INFO] ; -визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,83 га, згідно державного акту на право приватної власності на землю, серія Р1 № 493396, виданого 18 жовтня 2001 року на підставі рішення виконкому Кілійської міської ради народних депутатів Кілійського району Одеської області від 19 липня 2001 року № 159 в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача, Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області, в підготовче судове засідання не з`явився, надав відзив в якому просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. На підставі письмових заяв усіх учасників справи, суд за відсутності сторін, ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні у зв`язку з визнанням відповідачем позову та на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 200, 223, 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне: Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 31.03.1983 року м. Кілія Рай ЗАГС Кілійського району Одеської області встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 307 від 10.11.1966 року, /а. с. 8/. Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 493396, виданого 18.10.2001 року Кілійською міською Радою народних депутатів встановлено, що [PERSON] на підставі рішення виконкому Кілійської міської Ради народних депутатів Кілійського району Одеської області від 19.07.2001 року № 159 передано у приватну власність земельну ділянку площею 2, 83 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Кілійської міської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі заисів державних актів на право приватної власності на землю за № 3088, /а. с. 11/. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , повторно виданого 24.06.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції в Одеській області встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 25 від 27.01.2001 року, /а. с. 9/. 07.05.2001 року за вх. № 200 до Кілійської державної нотаріальної контори Одеської області від [PERSON] надійшла заява від 07.05.2001 року, згідно якої вона відмовилась від прийняття спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 69277292 від 22.06.2022 року встановлено, що після смерті [PERSON] відкрита спадкова справа № 171/01. Відповідно до інформації за вих. № 74/01-16 від 30.07.2020 року, наданої приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу Одеської області встановлено, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно, /а. с. 12/. При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами: Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за ол захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», виникнення права власності на нерухоме майно підтверджується свідоцтвом про право власності і видається, зокрема, фізичним чи юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування. На підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 9 вересня 2013 року № 537 втратила чинність Інструкція про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затверджена наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 22 червня 2009 року № 325, якою було врегульовано, серед іншого, питання видачі нового державного акта взамін зіпсованого. Згідно ст. 315 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду. Зважаючи на встановлені з досліджених доказів обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, щодо встановлення факту належності земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області, площею 2,83 га, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, серія Р1 № 493396, виданого 18 жовтня 2001 року, на підставі рішення виконкому Кілійської міської ради народних депутатів Кілійського району Одеської області від 19 липня 2001 року № 159 - [PERSON] , який помер [INFO] . Стосовно визнання права власності на земельну ділянку за позивачем, суд виходить з наступного. У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки спадкодавець помер [INFO] , суд застосовує відповідні положення Цивільного кодексу УРСР, що діяли на момент смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу України, в редакції, яка діяла на час відкриття спадщини, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, в редакції, яка діяла на час відкриття спадщини, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, в редакції, яка діяла на час відкриття спадщини, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця ( стаття 17 цього Кодексу ), а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. 529 ЦК України, в редакції, яка діяла на час відкриття спадщини, перша черга спадкоємців за законом, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти ( у тому числі усиновлені), дружина і батьки ( усиновителі ) померлого. Статтею 548 ЦК України, в редакції, яка діяла на час відкриття спадщини, передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом також встановлено, що в зв`язку з тим, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та позбавлений можливості інакше ніж у судовому порядку оформити свої спадкові права, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу, та враховуючи, що він є єдиним спадкоємцем після смерті батька, таким чином його право на спадщину підлягає судовому захисту шляхом його визнання на підставі ст. 16 ЦК України, а позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved