Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд, з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог від 12.07.2021, 17.06.2022, стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, пов`язаного із затримкою виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11.10.2019 у справі №761/41033/18, у період з 12.10.2019 по 16.06.2022 у сумі 320228,16 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він працював на посаді завідувача стоматологічного відділення - лікаря поліклініки ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області». На підставі наказу ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області» від 16 жовтня 2018 року № 168 о/с його було звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у зв`язку зі скороченням штату. [PERSON] вважає, що наказ є незаконним, оскільки ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області» не повідомило його завчасно про зміни в організації виробництва, скорочення штату, тому порушено порядок його звільнення. Також у порушення вимог статті 43 КЗпП України, його звільнення відбулося без погодження із профспілковою організацією, членом якої він був. У зв`язку з його незаконним звільненням підлягає стягненню з ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області» на підставі статті 235 КЗпП України середній заробіток за час вимушеного прогулу. Крім того, зазначеними діями, які проявились в його незаконному звільненні, здійсненні на нього психологічного тиску та незаконної кадрової політики, йому було завдано моральну шкоду. Ураховуючи викладене, [PERSON] просив визнати його звільнення на підставі пункту 1 частини першої ст. 40 КЗпП України незаконним та поновити його на роботі в ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області» на посаді завідувача стоматологічного відділення-лікаря; стягнути з ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 16 272,36 грн та компенсацію за заподіяну моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року, позов [PERSON] задоволено частково. Визнано незаконним наказ ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області» від 16 жовтня 2018 року № 168 о/с про звільнення [PERSON] з посади завідувача стоматологічного відділення - лікаря у зв`язку із відмовою від переведення на іншу роботу. Поновлено [PERSON] на посаді завідувача стоматологічного відділення - лікаря ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області» з 16 жовтня 2018 року. Стягнуто з ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 118 179,44 грн (за період з 17 жовтня 2018 року до 11 жовтня 2019 року), з утриманням податків і інших обов`язкових платежів. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення суми середнього заробітку за один місяць. У іншій частині позовних вимог відмовлено. Враховуючи, що станом на 16.06.2022 відповідачем в частині поновлення позивача на роботі не виконано рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11.10.2019, залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 06.07.2020 та постановою Верховного Суду від 08.12.2021, період з 12.10.2019 по 16.06.2022, позивач вважає, періодом вимушеного прогулу позивача пов`язаного із затримкою виконання відповідачем судового рішення. Ухвалою суду від 23.06.2021 було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 21.09.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у позові з огляду на те, що на даний час у Верховному Суді у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду знаходиться на розгляді касаційна скарга ДУ ТМО, де оскаржується рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11.10.2019. 01.10.2021 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач вказав, що невиконання начальником Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Київській області» Сак Ю.А. рішення суду, яке набрало законної сили, вважає умисним, що передбачає кримінальну відповідальність передбачену ч. 2 ст. 382 КК України. 20.10.2021 на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких відповідач зазначив, що не відмовляється від виконання рішення суду, але через низку законодавчих обмежень, не може виконати його самостійно у зв`язку з відсутністю аналогічних посад в структурі ДУ ТМО та відсутністю в штатному розписі посади завідувача стоматологічного відділення - лікаря. 16.07.2021 на адресу суду надійшли пояснення щодо позовної заяви, в яких Київська обласна профспілкова організація атестованих працівників органів внутрішніх справ України повністю підтримує позовні вимоги [PERSON] . Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд встановив. 12.06.2015 позивач переведений до ДУ «ТМО МВС України по Київській області», з 07.11.2015 призначений на посаду лікаря-стоматолога поліклініки. На підставі наказу ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області» від 16 жовтня 2018 року № 168 о/с позивача було звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у зв`язку зі скороченням штату. Вказане рішення позивач вважав незаконним, а тому звернувся до суду з позовом про поновлення його на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року, позов [PERSON] задоволено частково. Визнано незаконним наказ ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області» від 16 жовтня 2018 року № 168 о/с про звільнення [PERSON] з посади завідувача стоматологічного відділення - лікаря у зв`язку із відмовою від переведення на іншу роботу. Поновлено [PERSON] на посаді завідувача стоматологічного відділення - лікаря ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області» з 16 жовтня 2018 року. Стягнуто з ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 118 179,44 грн (за період з 17 жовтня 2018 року до 11 жовтня 2019 року), з утриманням податків і інших обов`язкових платежів. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення суми середнього заробітку за один місяць. У іншій частині позовних вимог відмовлено. У серпні 2020 року ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області» було подано до Верховного Суду касаційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, просило скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Постановою Верховного Суду від 08.12.2021 касаційну скаргу Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області» залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року залишено без змін. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У п. 18, абз. 3 п. 32 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року за № 9 вказано, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Згідно п. 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Таким чином, враховуючи, що відповідачем не надано суду доказів виконання ним рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11.10.2019, що набрало законної сили в частині поновлення позивача на роботі, тому позов [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, пов`язаного із затримкою виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11.10.2019 у справі №761/41033/18, у період з 12.10.2019 по 16.06.2022 у сумі 320228,16 грн., підлягає задоволенню. Відповідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved