Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-28 00:00:00

14 лютого 2022 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягувати з [PERSON] на його користь аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років. Позовні вимоги обґрунтував тим, що [PERSON] є батьком позивача. На даний час позивач навчається на 3-му курсі денного відділення, комерційної форми навчання в ВСП «Компаніївський фаховий коледж ветеринарної медицини Білоцерківського національного аграрного університету» І-ІІ рівня акредитації. Навчання у вказаному навчальному закладі потребує фінансових витрат. Матір`ю позивача сплачуються витрати на навчання, проживання, харчування, купівлю одягу, проїзд в міських громадських транспортних засобах та міжміських, витрати на придбання засобів гігієни, купівлю канцелярських виробів необхідних для навчання, побутової техніки та інші необхідні речі для навчання, а також здійснюється переказ коштів на картковий рахунок. Так як позивач навчається та потребує грошової допомоги, а всі витрати здійснюються матір`ю позивача, останній звернувся до відповідача, щоб вирішити питання надання коштів в позасудовому порядку. Відповідач на даний час отримує дохід і може надавати матеріальну допомогу, однак добровільно цього робити не бажає, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.\~\~ Ухвалою судді від 08 квітня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено її судовий розгляд, відповідача роз`яснено право на подання до суду відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив. 19 квітня 2022 року на адресу суду, у встановлений судом строк, надійшов відзив відповідача [PERSON] на позов [PERSON] , в якому відповідач зазначив, що позовні вимоги [PERSON] визнає частково. Так, 15 вересня 2020 року [PERSON] вступив дна комерційну форму навчання до денного відділення ВСП «Компаніївський фаховий коледж ветеринарної медицини Білоцерківського національного аграрного університету», І-ІІ рівня акредитації. Однак, син відповідача мав намір навчатися у іншому навчальному закладі, про що було відомо відповідача від самого позивача. Відповідач стверджує, що ним надавалися та надаються позивачу кошти особисто. Окрім надання матеріальної допомоги, оскільки син проживав у іншій області під час навчання, а саме в гуртожитку, ним надавалися йому продукти харчування для зменшення витрат на них. Вважає, що позивач не несе витрат на оплату проїзду у громадському транспорті, оскільки гуртожиток розташований безпосередньо біля навчального закладу. Крім того, позивачем не надано доказів понесення витрат пов`язаних з навчання, а саме на придбання побутової техніки, канцелярських виробів для навчання та одягу. З врахуванням роз`яснень Міністерства освіти та науки України, всі заклади освіти, у період воєнного стану, здійснюють навчання в дистанційній формі. З доданих до позовної заяви документів та визначення у позовній заяві не вбачається доказів в потребі саме в такому розмірі аліментів на період навчання. Також, позивачем при визначені розміру аліментів не враховано, що відповідач має хронічне захворювання та проходить щорічне лікування, що в свою чергу є значним витрачанням коштів, з відповідача на користь матері позивача щомісячно стягується заборгованість по аліментах, жодної соціальної допомоги від держави не отримує та отримує мінімальне пенсійне забезпечення, де після всіх відрахувань до виплати йому залишається 1050 гривень, що на даний час є сумою, яка унеможливлює понесення навіть мінімальних витрат на проживання. Крім того, відповідач з квітня 2017 року проживає у цивільному шлюбі з [PERSON] та неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Тобто при задоволенні 1/4 частини, яку просить позивач, вся пенсія буде переведена на сплату аліментів, залишаючи відповідача взагалі без коштів для існування. Відповідач зазначає, що повідомляв позивачу про наявність у нього невеликої можливості надавати періодично кошти та просив його ставитися до такої ситуації з розумінням і до цього часу позивач жодного разу не заперечував цього. Відповідач просив позов задовольнити частково та стягувати з нього аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/10 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. У встановлений судом строк позивачем [PERSON] відповіді на відзив до суду не направлено.\~ Позивач [PERSON] у судовому засіданні зменшив заявлені позовні вимоги та просив стягувати з [PERSON] на його користь аліменти на його утримання у розмірі 1/7 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] , з врахуванням зменшення розміру частки аліментів, які підлягають стягненню з нього, визнав. Після оголошеної перерви, сторони у судове засідання не з`явилися, просили розгляд справи провести без їх участі. Враховуючи, що розгляд справи після оголошеної перерви відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу після закінчення оголошеної перерви за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, заслухавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Так, відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.3 ст.199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає донька, син, а також самі донька, син, які продовжують навчання. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Виконкомом Ташлицької сільської ради Смілянського району Черкаської області 11 серпня 2003 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , про що 11 серпня 2003 року в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за №6.\~ Згідно ст.53 Конституції України, кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Так, між ВСП «Компаніївський фаховий коледж ветеринарної медицини Білоцерківського національного аграрного університету» та [PERSON] укладено типовий договір про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою (надалі Договір). Відповідно до п.1 Договору, предметом договору є надання освітньої послуги. Виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання одержувачу освітньої послуги, а саме: навчання на денній формі ВСП «Компаніївський фаховий коледж ветеринарної медицини Білоцерківського національного аграрного університету», за спеціальністю ветеринарна медицина. Згідно п.4 Договору, замовник зобов`язаний своєчасно вносити плату за освітню послугу в розмірах та в порядку, встановлених цим договором. Відповідно до п.8 Договору, розмір плати за надання освітньої послуги у повному обсязі встановлюється в національній валюті, при цьому виконавець має право змінювати розмір плати за навчання не частіше\~ одного разу на рік і не більше як на офіційно визначений рівень інфляції за попередній календарний рік з обов`язковим інформуванням про це замовника. Згідно п.9 Договору, загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 18 000 гривень. У разі коли платна послуга надається протягом кількох років, у договорі зазначається вартість освітньої послуги за кожний календарний рік окремо. Відповідно до п.10 Договору, замовник вносить плату щомісячно в сумі 600 гривень не пізніше ніж до 15 числа.\~\~ Як вбачаться з довідки №750, виданої директором ВСП «Компаніївський фаховий коледж ветеринарної медицини Білоцерківського НАУ» 11 лютого 2022 року, [PERSON] є студентом ІІІ курсу ВМ-32 групи факультету ветмедицини ВСП «Компаніївський фаховий коледж ветеринарної медицини Білоцерківського національного аграрного університету», І-ІІІ рівня акредитації, комерційна форма навчання, денне відділення. Навчається з 15 вересня 2020 року по 30 червня 2023 року. Дана особа не відносить до категорії осіб, які перебувають на повному державному утриманні. Крім того, 01 вересня 2021 року між ВСП «Компаніївський фаховий коледж ветеринарної медицини Білоцерківського НАУ» та [PERSON] укладено договір на проживання в гуртожитку ВСП «Компаніївський ФКВМ БНАУ» (надалі Договір на проживання). Згідно п.2.1 Договору на проживання, ВСП «Компаніївський ФКВМ БНАУ» зобов`язаний надати мешканцю ліжко-місце в гуртожитку на визначений термін (п.5.1). Відповідно до п.3.1 Договору на проживання, мешканець гуртожитку зобов`язаний сплачувати за проживання в гуртожитку авансовано за навчальний рік або з дозволу адміністрації коледжу за пів року чи щомісячно, але не менше ніж за місяць вперед до дати фактичного проживання гуртожитку. Згідно п.5.1 Договору на проживання, договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 01 червня 2023 року, а відшкодування збитків до моменту повного виконання мешканцем своїх обов`язків. Враховуючи, що позивач [PERSON] , якому, станом на день розгляду даної справи, виповнилося повних 18 років, навчається на комерційній формі навчання, на денному відділенні, стипендії не отримує, безкоштовним гуртожитком за місцем навчання не забезпечується, джерел доходу не має, суд приходить до висновку, що він потребує матеріальної допомоги зі сторони батьків. Як стверджує позивач [PERSON] у позовній заяві та це частково визнається відповідачем, він перебуває на повному утриманні своєї матері, якою сплачуються витрати на навчання, проживання, харчування, купівлю одягу, проїзд в міських громадських транспортних засобах та міжміських, витрати на придбання засобів гігієни, купівлю канцелярських виробів необхідних для навчання, побутової техніки та інші необхідні речі для навчання, а також здійснюється переказ коштів на картковий рахунок. Додані до позовної заяви квитанції до прибуткового касового ордера, фіскальні чеки на проїзд у міжміському транспорті та придбання продуктів харчування, квитанції про пересилку продуктів харчування, а також виписки по рахункам [PERSON] та позивача [PERSON] у повному обсязі підтверджують доводи позивача про те, що саме матір позивача здійснює витрати на навчання, проживання, харчування, купівлю одягу, проїзд у міжміському транспорті, витрати на придбання засобів гігієни, купівлю канцелярських виробів необхідних для навчання та інші необхідні речі для навчання, а також здійснює переказ коштів на картковий рахунок. При цьому, доводи відповідача [PERSON] про те, що позивач не несе витрат на проїзд в міських громадських транспортних засобах та придбання побутової техніки є такими, що заслуговують на увагу, оскільки понесення позивач витрат у цій частині жодним доказом не підтверджено. Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як вбачається з позовної заяви, позивач [PERSON] стверджує, що відповідач на даний час отримує дохід і може надавати матеріальну допомогу на його утримання. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, будь-яких доказів, які свідчать про наявність у відповідача [PERSON] постійного місця роботи, матеріали справи не містять та позивачем [PERSON] не надано, при цьому останній не зазначав про неможливість надання доказів матеріального стану та не звертався до суду з клопотанням про їх витребування у відповідача або у державних органів. Як вбачається з довідки №251/06/5, виданої Управління соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області 20 квітня 2022 року, [PERSON] на обліку в управління соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації не перебуває, ніяких видів державних соціальних допомог не отримує. Відповідно до довідки №2300-0503-8/18574, виданої відділом з питань відрахувань з пенсій Управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області 22 квітня 2022 року, на підставі постанови державного виконавця Смілянського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 28 травня 2021 року ВП №7172839 з пенсії [PERSON] здійснюється відрахування у розмірі 50 відсотків: з них 25 відсотків до виплати загальної суми боргу 162626 гривень, 25 відсотків поточний платіж аліментів до повноліття дитини. За період з липня 2021 року по квітень 2022 року здійснені відрахування: липень 2021 року 269 гривень 13 копійок розмір поточних аліментів, 657 гривень 87 копійок заборгованість по аліментах; з серпня 2021 року по лютий 2022 року 967 гривень 00 копійок заборгованість по аліментах; з березня 2022 року по квітень 2022 року 1050 гривень 00 копійок заборгованість по аліментах. Станом на 01 травня 2022 року залишок суми боргу по аліментах становить 153259 гривень 13 копійок. Суд звертає увагу, що стягнення з пенсії відповідача [PERSON] на даний час відбувається виключно внаслідок заборгованості по аліментам, яка утворилася внаслідок несвоєчасної їх сплати, в зв`язку з чим не може бути підставою, яка повинна враховуватися під час визначення розміру аліментів на утримання позивача, який продовжує навчання. Відповідно до довідки №97, виданої поліклінічним відділенням КНП «Смілянська багатопрофільна лікарня ім. Софії Бобринської» 19 квітня 2022 року, [PERSON] перебуває на обліку у лікаря-психіатра. Згідно довідки серії 12ААВ №352795 до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, виданої Спеціалізованою психіатричною МСЕК м. Черкаси 20 грудня 2021 року, [PERSON] з 01 грудня 2021 року встановлена ІІ група інвалідності за загальним захворюванням. Інвалідність встановлена на строк до 01 січня 2023 року. Висновок про умови та характер праці працепристосування в спеціально створених умовах. Рекомендовані заходи щодо відновлення працевлаштування консультування у психіатра, проведення постійного підтримуючого психофармакологічного лікування, психотерапія і психокорекція. Також, [PERSON] щороку проходить індивідуальну програму реабілітації особи з інвалідністю, що підтверджується відповідними програмами, які приєднані до матеріалів справи. Суд звертає увагу, що комісією МСЕК не встановлена неможливість відповідача [PERSON] працювати, а надано висновок про те, що йому необхідне працепристосування в спеціально створених умовах. Доводи відповідача [PERSON] про те, що ним витрачаються значні кошти на проходження щорічного лікування внаслідок вищевказаного захворювання, суд не приймає до уваги, оскільки доказів понесення таких витрат відповідачем не надано.\~ Як вбачається з довідки №355, виданої Ротмістрівською сільською радою 18 квітня 2022 року, [PERSON] , 1973 року народження, [PERSON] , 1986 року народження, [PERSON] , 2016 року народження, та [PERSON] , 2021 року народження, проживають разом в [ADDRESS] з квітня 2017 року. Однак, вищевказана довідка не підтверджує доводи відповідача [PERSON] про те, що він перебуває у цивільному шлюбі з [PERSON] , оскільки сам по собі факт проживання осіб за однією адресою не свідчить про їх проживання однією сім`єю та наявність у них взаємних прав та обов`язків. При цьому, доказів перебування зазначених у вищевказаній довідці сільської ради осіб на утриманні відповідача [PERSON] матеріали справи не містять та останнім не надано. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина, який продовжує навчання. У постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №208/3075/16, від 10 жовтня 2018 року у справі №216/3757/16-ц та від 05 грудня 2018 року у справі № 701/699/16-ц акцентовано увагу на тому, що витрати на навчання дітей, після досягнення ними повноліття покладаються на обох батьків незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Такий правовий висновок ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків, встановленому Сімейним кодексом України. Згідно ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення донькою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідачем визнані позовні вимоги, які були зменшені позивачем, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивача, який продовжує навчатися, аліменти на його утримання, при цьому, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню, враховує стан здоров`я дитини, який хвороб не має, та його матеріальне становище, який після досягнення повноліття продовжує навчатися у начальному закладі, відтак потребує матеріальної допомоги, зокрема, по оплаті навчання, проживання у гуртожитку, проїзду у громадському транспорті від місця проживання до місця навчання та у зворотному напрямку, для придбання продуктів харчування, одягу та необхідних речей для навчання, а також стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, який є інвалідом ІІ групи, однак непрацездатним не визнавався, та отримує стабільний дохід у виді пенсії, розмір якої є невеликим, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що розмір аліментів, які підлягають стягненню починаючи з дати подання позову та до закінчення терміну навчання позивача, має становити 1/7 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця. Відповідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п.3 та п.5 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі\~ у справах про стягнення аліментів;\~ особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Враховуючи, що позивач при зверненні до суду з даною позовною заявою, відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», був звільнений від сплати судового збору, та приймаючи до уваги, що з відповідача, з урахуванням положень п.5 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», оскільки він є інвалідом ІІ групи судовий збір стягненню не підлягає, на підставі вимог ч.1, ч.6\~ ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати по сплаті судового збору віднести на рахунок держави. На підставі викладеного, відповідно до ст.53 Конституції України, ст.184, 191, 199, 200, 201 СК України, та

Outcome: approved