Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, мотивуючи позов тим, що 10.06.2014 позивач зареєструвала шлюб з відповідачем, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.10.2016 розірвано. Від спільного проживання сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , який по теперішній час проживає з позивачем. Батько дитини проживає окремо, оскільки 29.09.2015 відповідач залишив сім`ю. До 08.06.2016 відповідач приходив до дитини раз в декілька тижнів. Остання зустріч з дитиною відповідача була в травні 2018 року. За час з припинення сумісного проживання позивача і батька дитини однією сім`єю відповідач станом здоров`я, потребами дитини, її здібностями, схильностями не цікавився. Весь цей час відповідач не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. Добровільної допомоги на утримання сина відповідач не надавав. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.04.2017 (справа №127/19162/16-ц) з відповідача стягуються аліменти в розмірі 900,00 грн, щомісячно, починаючи з 08.09.2016 року до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.09.2021 змінено спосіб стягнення аліментів, який було встановлено рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.04.2017 з твердої грошової суми на частину від доходу. Станом на 31.11.2021 існує заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 5159,00грн. Як стало відомо позивачу, відповідач згідно наданих пояснень викладених в постанові Вінницького міського суду Вінницької області від 16.08.2021 вживає психотропні речовини. Крім того, позивач постійно отримує погрози від відповідача фізичною розправою, в зв`язку з чим змушена звертатися до правоохоронних органів. На підставі викладеного, позивач звернулась до суду з даним позовом у якому просила позбавити батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 грудня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в загальному позовному провадженні, залучено до участі в справі Службу у справах дітей Вінницької міської ради та, відповідно до ч. 6 ст. 56 ЦПК України, ст. 19 СК України, зобов`язано Службу у справах дітей Вінницької міської ради надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. 13.05.2022 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області (без винесення окремого процесуального документа із занесенням до протоколу підготовчого засідання) викликано для допиту у судовому засіданні свідків [PERSON] [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 червня 2022 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Службою у справах дітей Вінницької міської ради надано висновок Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 21.03.2022 року №01/00/011/14149 відповідно до якого орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає недоцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні позивач та її представник адвокат Кондратова О.В., яка діє на підставі довіреності від 29.06.2021, позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, на електронну адресу суду направив заяву від 28.03.2022року (вх. № ЕП-4717) про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнав, заперечував щодо їх задоволення. Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради у судове засідання не з`явився, однак 22.03.2022 року до суду надійшла заява (вх. №18684) відповідно до якої представник просила справу розглядати та виносити рішення по ній у її відсутність, підтримала висновок органу опіки і піклування по даній справі, який надано суду. Допитана в судовому засіданні 15 червня 2022 року як свідок [PERSON] вказала, що вона є хрещеною [PERSON] . Пояснила, що до 24 лютого 2022 року кілька разів на тиждень бачилась із позивачкою та її сином [PERSON] , так як їх діти відвідували один і той же дитячий садочок, а також спільно провадили дозвілля їх дітей та святкували родинні свята. Вказала, що у 2020 році випадково зустрілась із відповідачем [PERSON] , однак останній, знаючи, що вона спілкується із дитиною [PERSON] , не поцікавився у неї дитиною. У 2018 році позивачка не знала як взяти у відповідача дозвіл на виїзд дитини за кордон, оскільки два роки як не бачила та не спілкувалась із відповідачем. Вказала, що із відповідачем була знайома ще до одруження сторін, на хрещенні дитини він був присутнім, а на інших родинних святах його не було. Клопотання про виклик свідків у частині виклику свідків [PERSON] та [PERSON] за заявою представника позивача було залишено без розгляду. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Між сторонами виникли правовідносини, які ґрунтуються на вимогах ст. ст. 19, 150, 151-154, 164 - 166, 171 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 23.09.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №3733 (а.с. 11). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.10.2016 у справі №127/19159/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] відновлено прізвище, яким вона користувалася до реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». Рішення набрало законної сили 04.11.2016 (а.с. 12). 04.04.2017 рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/19162/16-ц стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 900 грн. 00 коп., щомісячно, починаючи з 08 вересня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 26.06.2017 згідно ухвали апеляційного суду Вінницької області від 26.06.2017 (а.с. 13-15). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.09.2021 у справі №127/17004/21 змінено спосіб стягнення аліментів, який було встановлено рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/19162/16-ц від 04.04.2017 року з твердої грошової суми на частину від доходу. Стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 16-17). Постановою Вінницького апеляційного суду від 30.11.2021 рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09.09.2021 залишено без змін (а.с. 18-20). Крім того, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.06.2017 у справі №127/8172/17 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1207,03 грн. Рішення набрало законної сили 24.06.2017 (а.с. 23-25). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №67235921 відкритому на підставі виконавчого листа №127/17004/21 виданого 21.10.2021 Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частини доходу, за період із жовтня 2021 року по листопад (включно) 2021 року, заборгованість [PERSON] станом на 31.11.2021 становить 5159,50 грн (а.с. 21). Відповідно до довідки МКП «УК «Житло-Гарант» №1693 від 25.06.2021 [PERSON] зареєстрований та проживає разом із матір`ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 37), що також підтверджується довідками №11861 від 19.03.2018, №19121 від 14.07.2017, виданими Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради (а.с. 38, 59). Відповідно до свідоцтва про право власності від 20.08.2020 року, виданого згідно рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради «Про приватизацію державного житлового фонду в м. Вінниці» №1683 від 20.08.2020, [PERSON] та [PERSON] є власниками по 1/5 частки квартири [ADDRESS] (а.с. 34, 35). Відповідно до довідки КЗ «ДНЗ №35 Вінницької міської ради» №20 від 08.11.2021 [PERSON] відвідує заклад санаторного типу для дітей з малими та згасаючими формами туберкульозу з 2017 року, є вихованцем групи №10. Дитина проживає разом з мамою і вітчимом [PERSON] . Вихованням дитини займається мама і вітчим. Вони відвідують батьківські збори, беруть активну участь у житті дитини, у житті групи. Батько не бере участі у вихованні дитини, не спілкується з вихователями, не забирає дитину додому, не бере участі у батьківських зборах. В садочку жодного разу не був (а.с. 41). Згідно довідки КЗ «Вінницького міського палацу дітей та юнацтва імені Лялі Ратушної» №197 від 25.11.2022 [PERSON] відвідує гурток «Дошколярик» на госпрозрахунковій основі (а.с. 43). Відповідно до довідки ТОВ «-ВізарД-» №01/11 від 09.11.2021 [PERSON] відвідував заняття у логопеда у структурному підрозділі Школи Іноземних мов «WizarD» у центрі «Смайл» з червня по грудень 2020 року. Оплату за навчання здійснювала мати [PERSON] (а.с. 44). [PERSON] з травня 2021 по вересень 2021 відвідував секцію кікбоксингу ФЕВ «Взаємодія», що підтверджується довідкою ФЕ «Взаємодія» від 10.11.2021 (а.с.46). Згідно характеристики ФЕ «Взаємодія» від 10.11.2021 за час тренувань у секції кікбоксингу ФЕВ [PERSON] зарекомендував себе як вихований, цілеспрямований та доброзичливий хлопець. Тренування відвідував регулярно. На заняттях завжди були присутні мати або вітчим хлопчика (а.с. 45). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25.05.2022 у справі №127/34145/21 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 9469,11 грн На підставі вказаного рішення суду 28.06.2022 видано виконавчий лист Вінницьким міським судом Вінницької області №127/5177/22, який перебуває на виконанні у Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (ВП №69308427). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №67235921 відкритому на підставі виконавчого листа №127/17004/21 виданого 21.10.2021 Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частини доходу, за період з 01.02.2022 по 31.06.2022, заборгованість [PERSON] станом на 30.06.2021 становить 17878,00 грн. Крім того, в межах виконавчого провадження №67235921 відносно боржника [PERSON] винесено ряд постанов, зокрема: постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 06.07.2022, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів,споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 06.07.2022, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 06.07.2022, постанову про розшук майна боржника від 06.07.2022. Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтями 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно положень ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Відповідно до п. 16 зазначеної постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п. 15 Постанови). Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. Як на підстави для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав позивач послалася на те, що батько дитини ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та має наркотичну залежність. Разом з тим, суд звертає увагу на наступне. [PERSON] характеризується позитивно, був неодноразово відряджений в зону проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. В БПСПОП «Вінниця» ГУНП у Вінницькій області до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Дисциплінарних стягнень не мав, що підтверджується службовою характеристикою командира БПСПОП «Вінниця» ГУНП у Вінницькій області Гурняк Р. від 07.02.2022року (а.с. 85). При цьому, позивачем не надано суду достатніх доказів того, що [PERSON] зловживає наркотичними засобами. Як на доказ вказаного позивач посилається на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 16 серпня 2021 (справа №127/18315/21) зі змісту якої вбачається, що [PERSON] надав пояснення відповідно до яких вживав психотропну речовину за тиждень до освідування в КНП ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР» м. Вінниця. Натомість, на спростування вказаних обставин відповідачем надано сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду 2 серії РРУ №040950, виданий КНП ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР» 02.02.2022, згідно якого у [PERSON] відсутні наркологічні протипоказання (а.с. 87). Окрім того, на підтвердження ухилення батька дитини від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини позивачем було надано довідку про наявну заборгованість по сплаті аліментів. Разом з тим, суд наголошує на тому, що поняття виховання та утримання не є тотожними, а підставою для позбавлення батьківських прав є ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини, що включає не лише її утримання. Разом з тим, як вбачається із наданої відповідачем довідки про сплату аліментів від 08.02.2022 №17617/15.26-25/38, виданої Першим відділом державної виконавчої служби у місті Вінниці, яку долучено до матеріалів справи, станом на 08.02.2022 заборгованість зі сплати аліментів відсутня (а.с. 86), що свідчить про часткову сплату аліментів відповідачем. А також доказами бажання відповідача брати участь у вихованні дитини та такої участі є і долучені до справи фотоматеріали (а.с. 88-94). Водночас, із долученої до матеріалів справи конфіденційної переписки між батьками дитини вбачається лише обговорення сторін щодо отримання та оформлення дозволу на виїзд дитини закордон. Крім того, обговорення порядку відмови від отримання аліментів на утримання сина в обмін на визнання позовних вимог про позбавлення батьківських права не знайшло жодного відображення на підтвердження вказаногоу матеріалах справи та розцінюється судом як особисте з`ясування відносин між сторонами (а.с. 61-63, 110-113). При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, не виконує свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Сам відповідач Службі у справах дітей Вінницької міської ради пояснив, що заперечує проти позбавлення його батьківських прав та бажає брати участь у вихованні сина. Водночас, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вінницької міської ради [PERSON] зазначив, що протягом 2014-2016 рокуів перебував у зоні АТО, захищав Батьківщину, а протягом 2017-2018 років пребував на заробітках за кордоном, тому не міг регулярно зустрічатися з сином. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно сина в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дитини. Однак, позивачем та представником не доведено, що поведінка відповідача відносно сина є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо нього. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Натомість, сам факт подачі відповідачем заперечення щодо задоволення позову вже свідчить про небайдужість відповідача у відношенні його сина та те, що він має інтерес до дитини. Саме такого висновку дійшов ВС у справі № 753/2025/19 від 06.05.2020 року. Також, в зазначеній постанові ВС вказав, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У постанові Верховного Суду від 21.08.2019 р. у справі №661/4038/17 зазначено, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Аналогічна позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 23.11.2021 р. (справа №592/17972/19). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позивачем та її представником не доведено, що поведінка відповідача відносно сина є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та наявність в його діях вини. Крім того, враховуючи, характеристику відповідача, його бажання брати участь у вихованні дитини, зважаючи на те, що орган опіки і піклування Вінницької міської ради вважає недоцільним позбавлення батьківських прав батька [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] , а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд прийшов до висновку, що не втрачена можливість зміни поведінки батька - відповідача [PERSON] на краще в стосунках із малолітнім сином [PERSON] , його участі у вихованні дитини, тому суд вважає, що на теперішній час відсутні підстави для позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Позивач та її представник не довели та не надали суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до сина батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно сина. Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю за необґрунтованості позовних вимог. Інші, наведені учасниками справи доводи в обґрунтування своїх позицій, не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Таким чином, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в зв`язку з відмовою в задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору при подачі позову до суду, слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed