Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-25 00:00:00

15.6.2021 позивач звернулася до суду з позовом до відповідача та просить стягнути суму боргу у розмірі 2 833 430,00 грн., інфляційні втрати в розмірі 271 309, 46 грн., три відсотки річних у розмірі 58 397,42 грн., пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 1 422 381,80 грн., а також судовий збір у розмірі 11350,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 04.10.2018 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком О.В. та зареєстровано в реєстрі за №1815, за яким позивач за згодою її чоловіка - [PERSON] надала відповідачу за згодою її чоловіка - [PERSON] у позику 2 973 605,78 грн. (два мільйони дев`ятсот сімдесят три тисячі шістсот п`ять гривень сімдесят вісім копійок), що на день укладання цього договору відповідає еквівалентові суми 105 000,00 (сто п`ять тисяч доларів США 00 центів) у строк до 04.10.2020. Однак, до 04.10.2020 відповідачем повернуто лише 141 600,00 грн., що на день повернення даної суми позики відповідає еквівалентові 5000,00 дол. США. Таким чином позивач посилається, що станом на 04 жовтня 2020 року, відповідач не виконала у повному обсязі взяті на себе зобов`язання на суму 2 833 430,00 грн., що становить еквівалент 100 000,00 доларів США за курсом НБУ станом на 04.10.2020 ( 100 дол.США = 28,3343 грн.). У зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 2 833 430,00 грн., що на день повернення становить еквівалент 100 000,00 доларів США. Крім цього, посилаючись на вимоги ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача інфляційну складову суми боргу у розмірі 271 309, 46 грн., а також 3% річних за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 58 397,42 грн. за період з 04.10.2020 по 11.06.2021. Крім цього, позивач вказує, що відповідно до п.5 Договору позики, за прострочення виконання зобов`язання за цим договором, позичальник виплачує пеню в розмірі 0,2% від простроченої суми за кожен день прострочення, а сума несплаченої позики має бути виплачена з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача за період з 04.10.2020 по 11.06.2021 пеню у розмірі 1 422 381,80 грн. З урахуванням наведеного, просить задовольнити позов у повному обсязі. 15.06.2021 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 07.07.2021 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні . Відповідачем відзиву у передбаченому законом порядку подано не було. Ухвалою суду від 04.10.2021 підготовче судове засідання було закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити. Третя особа- [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач, треті особи- [PERSON] та приватний нотаріус Бойко О.В. у судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Представник відповідача у судовому засіданні з метою узгодження правової позиції та можливості укладання мирової угоди з позивачем просив відкласти розгляд справи, у зв`язку з перебуванням відповідача за межами України та відсутності відповідного зв`язку з останньою. Вислухавши думку позивача та її представника, третьої особи-1, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача та третіх осіб - [PERSON] та приватного нотаріуса Бойко О.В., оскільки їх неявка перешкоджає розгляду справи. Разом з цим, суд вважає, що оскільки у судове засідання з`явився уповноважений представник відповідача, правові підстави для відкладення розгляду справи, виходячи з вимог ст. 223 ЦПК України, відсутні. У передбаченому законом порядку відповідачем відзиву на позов не подано. Проте, у судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову за недоведеністю заявлених вимог посилаючись на те, що позивачем не надано належних доказів в підтвердження боргових зобов`язань за спірним договором. На думку представника відповідача, уповноваженим представником позивача до суду надано копію договору, який посвідчений не належним чином. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 статті 1047 ЦК України встановлює, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що 04.10.2018 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком О.В. та зареєстровано в реєстрі за №1815, за яким позивач за згодою її чоловіка - [PERSON] надала відповідачу за згодою її чоловіка - [PERSON] у позику 2 973 605,78 грн. (два мільйони дев`ятсот сімдесят три тисячі шістсот п`ять гривень сімдесят вісім копійок), що на день укладання цього договору відповідає еквівалентові суми 105 000,00 (сто п`ять тисяч доларів США 00 центів) у строк до 04.10.2020. Відповідно до п.1 Договору, вказані вище кошти були отримані відповідачем до підписання вказаного договору та не оспорюється відповідачем. Як встановлено у судовому засіданні та не заперечувалося представником відповідача, до 04.10.2020 відповідачем повернуто лише 141 600,00 грн., що на день повернення даної суми позики відповідає еквівалентові 5000,00 дол. США. Вказані обставини не оспорюються відповідачем. Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Оригінал договору позики наявний у позивача та був оглянутий судом під час слухання справи по суті. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доводи представника відповідача щодо подання до суду доказу у формі наданої копії договору, який не належним чином посвідчений, а тому є наслідком відмови у задоволенні позову, суд не приймає до уваги. Як вбачається з матеріалів справи, копію вказаного договору позики було додано до позову та посвідчено адвокатом Паншиним Д.Д., як уповноваженим представником позивача, що не заперечувалося останній у судовому засіданні. З огляду на заперечення представника відповідача щодо належності, допустимості та достовірності вказаного доказу, які були висловлені представником відповідача лише під час розгляду справи по суті, судом на виконання вимог ч.5 та 6 ст.95 ЦПК України було витребувано у позивача оригінал договору позики від 04.10.2018 для його огляду в судовому засіданні. Оцінюючи матеріали справи на відповідність їх нормам чинного законодавства, суд вважає, що договір позики від 04.10.2018 у розумінні вимог ст. 1047 ЦК України є належним доказом у справі в підтвердження наявності боргових зобов`язань перед позивачем на суму 2 973 605,78 грн.,а надана його копія до позову відповідає оригіналу, що встановлено судом під час його огляду у суді. За вказаних вище обставин, суд вважає, що доводи представника відповідача в обґрунтування своїх заперечень проти позову не спростовують наявність боргових зобов`язань перед позивачем та суті укладеного між сторонами договору позики від 04.10.2018. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 525 ЦК України закріплено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Аналізуючи матеріали справи та приймаючи до уваги те, що відповідачем не в повному обсязі виконані взяті на себе зобов`язання, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу у розмірі 2 833 430, 00 грн., що станом на 04.10.2020 становить еквівалент 100 000,00 дол. США ( 100 дол.США=28,3343), підлягає задоволенню. Статтею 525 ЦК України закріплено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Зокрема, частина друга цієї статті передбачає, що «боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, при застосуванні цієї правової норми необхідно встановити, що є зобов`язанням і які зобов`язання є грошовими. Частина перша статті 509 ЦК України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається у грошовій одиниці України (або у грошовому еквіваленті у іноземній валюті). Оскільки між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору позики грошових коштів, то зазначені правовідносини є зобов`язальними, а зобов`язання - грошовим. Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія статті 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зі змісту договору позики встановлено, що відповідач мав повернути суму позики не пізніше 04.10.2020. Таким чином, прострочення виконання грошового зобов`язання з боку відповідача починається з наступного числа строку повернення позики, тобто з 05.10.2020, а тому доводи позивача щодо початку нарахування штрафних санкцій, саме з 04.10.2020 є необгрунтованими. З огляду на викладене вище, суд вважає, що в даному випадку відповідач допустив прострочення виконання взятих на себе зобов`язань перед позивачем, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за період з 05.10.2020 по 11.06.2021, в порядку ст. 625 ЦК України, яка за розрахунком судом за допомогою офіційної бази «Ліга Закон» складає 58 165,17 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення інфляційної складової суми боргу, слід зазначити. Умовами договору передбачено, що запозичені кошти мають бути повернуті відповідачем не пізніше 04.10.2020 у сумі еквівалентній 105 000,00 дол. США за курсом Національного банку України на день передачі грошей ( п.2 Договору). Таким чином, сторони визначили між собою, що кошти мають бути повернуті у національній грошовій одиниці у відповідному еквіваленті за курсом НБУ, що у свою чергу свідчить, що таким шляхом сторона позивача забезпечила себе від настання ризиків щодо знецінення грошових коштів, які надавалися у національній валюті. Вказане свідчить про відсутність правових підстав для здійснення нарахування індексу інфляції за вимогами позивача, у порядку ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до п.5 Договору позики, за прострочення виконання зобов`язання за цим договором, Позичальник виплачує пеню в розмірі 0,2 % від простроченої суми за кожен день прострочення, а сума несплаченої позики має бути виплачена з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції. Суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 0,2 %, що передбачена умовами укладеного Договору є обґрунтованими. У той же час, період, за яким позивачем визначено заборгованість є необґрунтований щодо строку прострочення виконання взятих зобов`язань, що наведено судом вище. Згідно розрахунком, здійсненим судом за допомогою офіційної бази «Ліга Закон» розмір пені за період з 05.10.2020 по 11.06.2021 становить 1 416 715,00 грн. Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявністю інших обставин , які мають істотне значення. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. На думку суду, розмір нарахованої пені є значним для відповідача, в той же час, не може тлумачитися як виявлення ознак недобросовісності, оскільки не перевищує розмір основного боргу та передбачений умовами укладеного договору та погоджений сторонами у справі. Проте, у світлі міркувань та тлумачення вимог чинного законодавства, фактичних обставин справи, суд вважає за можливе ухвалити рішення щодо зменшення розміру пені до 798 357, 50 грн. у порядку ст. 551 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 11 350,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial