Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-28 00:00:00

04 липня 2022 року позивач звернувся з вищеназваною позовною заявою до відповідачки, яка проживає на території Одеського (кол. Овідіопольського) району Одеської області. Позиція сторін В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивач зазначив, що після розірвання шлюбу з відповідачкою, яка проживає окремо, та дитина від шлюбу [PERSON] , [INFO] , постійно проживає з позивачем. Між сторонами виник спір, щодо проживання малолітньої дитини, з урахуванням ставлення відповідачки до виховання дитини, матеріального становища позивача, він просить визнати місце проживання малолітньої дитини разом з позивачем, без позбавлення її батьківських прав. В ході судового розгляду позивач позов підтримав та направив заяву в якій зазначив, що на позові наполягає, просить справу розглянути в його відсутність. Відповідачка копію позову отримала належним чином, та направила заяву з якої видно, що позов вона визнає. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування до суду не з`явився. Рух справи. 05 липня 2022 року судом першої інстанції, було відкрито цивільне провадження. Дослідивши матеріали справи суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч.1\~ст.150 СК України\~батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Відповідно до ч.2\~ст.150 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до\~ст.161 СК України\~якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Обставини, які встановлені судом Позивач [PERSON] , [INFO] , громадянин України, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] у нарколога та психіатра на обліку не перебуває, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався. Відповідачка [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , у нарколога та психіатра на обліку не перебуває, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувалась, офіційно не працює, є матір`ю малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Неповнолітня дитина [PERSON] , 03.02.2021 року фактично мешкає разом з позивачем [PERSON] , у якого житлово-побутові умови відповідають санітарним та іншим будівельним нормам, а саме у власності позивача є нерухоме майно у вигляді трьох кімнатної квартири, яка складається з: житлова площа 39.9 кв.м., загальна 58.0 кв.м. Між сторонами виник спір щодо проживання дитини, що підтверджуються запереченнями з боку відповідачки. Думка неповнолітніх дітей в порядку ст. 171 СК України під час судового розгляду не з`ясувалась, з урахуванням позиції сторін та з урахуванням інтересів віку дітей, стану їх здоров`я та розумового розвитку. Орган опіки та піклування висновок щодо місця проживання не надали посилаючись на те, що позивачка та неповнолітня дитина не проживає по місцю своєї реєстрації. \~ \~ \~ \~З урахуванням того, що позивач піклується про розвиток дитини, прихильність дитини до кожного з батьків, вік дитини стан його здоров`я, способу життя позивача, наявність у позивача постійного місця проживання та відсутність постійного місця проживання у відповідачки. Суд вважає необхідним визнати місце проживання дитини за місцем проживання позивача (батька). Даний висновок суду не суперечить принципу 6 Декларації про права дитини від 20 листопада 1959 р.: малолітня дитина не повинна бути розлученою з матір`ю, крім випадків, коли є виключні обставини. Виключними обставинами можуть бути: відсутність самостійного доходу, зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, аморальна поведінка, що може зашкодити розвиткові дитини, дані обставини не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Декларація прав дитини не є міжнародним договором, не є нормативним документом обов`язкового характеру у правовій системі України, у той час, відповідно до ст. 9 Конституції України, ЗУ «Про міжнародні договори України» та Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, Конвенція про права дитини є частиною національного законодавства. \~ \~ \~ \~Позивач фактично ставить питання про відбирання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав, неповнолітня дитина фактично проживає разом з позивачем, а тому підстав для розгляду позовних вимог в цій частині відсутні та права та інтереси позивача не порушуються. Виходячи з вищевказаного, суд вважає, що позов є обґрунтований та підлягає задоволенню. Судові витрати При поданні позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 992.40 грн., суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтований, а тому відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в повному обсягу.

Outcome: approved