Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] вказує на те, що з 02 грудня 1991 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . За час сімейного життя у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Акта МСЕК від 22.06.2017 року [PERSON] безстроково встановлена І група (інвалідність встановлена з дитинства) та вказано, що остання потребує постійної сторонньої допомоги. Отже, з дня народження [PERSON] до дати звернення з цим позовом, [PERSON] здійснювала та досі здійснює постійний догляд за дочкою, а відповідач піклувався про належне матеріальне забезпечення сім`ї. У зв`язку з вищевикладеним, пенсійним органом [PERSON] зараховано до страхового стажу період догляду за дочкою та призначено пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] від 10.08.2021 року. Із самого початку сімейне життя між [PERSON] та [PERSON] не складалось, зокрема, через постійні зради відповідача, фізичне та моральне насилля щодо неї. Однак, задля благополуччя двох дітей та збереження сім`ї, вона вимушена була це терпіти. Проте зараз діти виросли, а шлюбні відносини між сторонами не змінились, а навпаки ще більше погіршились. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між подружжям постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає дочка [PERSON] , що тяжким чином впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє позивачам душевні страждання. На даний час між подружжям взагалі відсутнє порозуміння та повага, внаслідок чого відповідач взагалі перестав забезпечувати утримання спільної доньки та допомагати [PERSON] вести домашнє господарство. До 09.07.2021 року позивачі проживали разом із відповідачем у будинку, що належить батькам відповідача за адресою: [ADDRESS] . Однак, у зв`язку з викладеним вище, з 09.07.2021 року позивачі вимушені були переїхати та орендувати інше житло, в іншому місті, що підтверджується договором оренди квартири від 09.07.2021 року. Таким чином відповідач залишив без належної батьківської уваги доньку, унеможливив нормальне спілкування з дружиною та поклав обов`язок утримання сім`ї лише на неї. Ця поведінка відповідача продовжується протягом тривалого часу, вона нестерпна для позивачів, приносить їм лише негативні емоції, душевні страждання та значні фінансові витрати. Відповідач здоровий і працездатний, інших дітей та непрацездатних батьків не має, однак з моменту переїзду (з 09.07.2021 року) та до сьогодні відповідач взагалі не цікавиться життям позивачів. Просить стягнути з [PERSON] на корись [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної дитини-інваліда І групи у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет України», для осіб, які втратили працездатність, щомісячно, починаючи з дати звернення з цим позовом та довічно. Стягнути з [PERSON] , на корись [PERSON] аліменти на утримання матері, яка проживає з непрацездатною дитиною-інвалідом І групи, у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого Законом України "Про державний бюджет України", для осіб, які втратили працездатність, щомісячно, починаючи з дати звернення з цим позовом та довічно. До початку першого судового засідання та судового розгляду позивачі [PERSON] та [PERSON] на підставі ст.49 ЦПК України позовні вимоги змінили та просять стягувати з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду із позовом та довічно, від інших позовних вимог відмовились, про що підтвердили в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні змінені позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Вислухавши сторони, розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що змінені позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. [PERSON] та [PERSON] 02 грудня 1991 року зареєстрували шлюб, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 27). За час сімейного життя у них народилась донька [PERSON] , [INFO] , що стверджується її свідоцтвом про народження (а.с. 28). Відповідно до Акта МСЕК від 22.06.2017 року [PERSON] безстроково встановлена І-Б група інвалідності, інвалідність встановлена з дитинства та вказано, що остання потребує постійної сторонньої допомоги, що стверджується довідкою МСЕК (а.с. 29). Відповідач здоровий і працездатний, працює командиром відділення № 2 взводу охорони 5 відділу РВК РТЦК та СП, інших дітей та непрацездатних батьків не має, отже може надавати допомогу в утриманні повнолітньої дитини-інваліда. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповіднро до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Важливою є непрацездатність повнолітньої дитини за станом здоров`я, тобто наявність у дитини статусу інваліда. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» особа з інвалідністю - повнолітня особа зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність; інвалідність - міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. Відповідно до ст.2 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. Відповідно до Акта МСЕК від 22.06.2017 року [PERSON] безстроково встановлена І група (інвалідність встановлена з дитинства) та вказано, що остання потребує постійної сторонньої допомоги (а.с. 29). Відповідно до Медичного висновку №218 від 23.03.2006 року (а.с. 32), Медичного висновку №18 від 10.10.2013 року (а.с. 33), [PERSON] встановлено діагноз - залишкові явища мієлопатії поперекового рівня, нижня млява параплегія, нетримання сечі. Відповідно до висновку Лікарсько-консультаційної комісії ВКК від 28.01.2004 року, [PERSON] надано право на надання державної соціальної допомоги строком на 2 роки (а.с. 34). Враховуючи вищенаведене та з урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дітей, виходячи з закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Оскільки рішення ухвалено на користь позивачки, то з відповідача у відповідності до ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню на користь Держави судовий збір в розмірі 992, 40 грн.

Outcome: approved