Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-14 00:00:00

Позивачі звернулися\~до суду\~з позовною\~заявою до[PERSON] \~про визнання\~особи такою,\~що втратила\~право користування\~житловим,\~ обґрунтовуючи свої вимоги тим, що їм, [PERSON] та [PERSON] , на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом серія НМС № 562137 від 10.03.2021 р., НМС№ 562138 від 10.03.2021 р. на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] . В будинку [ADDRESS] крім [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , також зареєстрований їхній рідний брат [PERSON] , [INFO] . Цей факт підтверджується довідкою про склад сім`ї, виданої Виконавчим комітетом Славгородської селищної ради від 24.05.2021 року № 373 у будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 27.06.2019р.; [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 27.05.2002р., [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 25.05.2015р., [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 27.05.2002 р. Однак, [PERSON] не проживає в житловому приміщенні, про що складено Акт про встановлення факту б/н від 24.05.2021 року. Відповідач не проживає в даному будинку близько десяти років, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей у будинку не має і взагалі будинком не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням вони не чинили. Місце проживання відповідача невідомо. Факт реєстрації відповідача порушує їхнє право на вільне розпорядження і користування майном. Вони позбавлені можливості оформити субсидію, а також розпорядитися будинком за власним розсудом. У зв`язку з цим, просять визнати [PERSON] [INFO] таком, що втратив право користування будинком [ADDRESS] Позивачі до початку судового засідання надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не з`явився, так як за зазначеною в позові адресою реєстрації не проживає. Згідно ч.1\~ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов : відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням згоди позивача, суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та винести заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до\~ст.41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1ст. 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1,3ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС в Дніпропетровській області від 09.12.2021 року, [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 29.07.1997 року. Згідно ч.1ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 319 ЦК України, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.1ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно дост.379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Відповідно до п.34 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї , а також членами сім`ї попереднього власника житла. Згідно з ч.1,2ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.\~79\~ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд бере до уваги, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року). Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенції), якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року). У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63). За змістом ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Власник має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому рішенню (ст. 386 ч. 2 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1, 3ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В обґрунтування своїх позовних вимог позивачами не надано суду належних та допустимих доказів, що відповідач не проживає в спірному будинку без поважних причин, що передбачено ч. 2 ст. 405 ЦК України. Надані позивачами акт та довідки підтверджують лише факт не проживання [PERSON] в спірному будинку. Відповідно до положень ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, в задоволенні позовних вимог [PERSON] \~та [PERSON] слід відмовити, оскільки позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. На підставі викладеного та\~ст.41 Конституції України, ст.ст.316,319,321,374,405 ЦК України,\~

Outcome: dismissed