Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

08 липня 2021 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (Відповідач -1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»(Відповідач -2), Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент»(Відповідач - 3), Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум лігал колекшн»(Відповідач -4), Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість-закон та порядок»(Відповідач -5), третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м.Київ Пономарьова Дар?я Володимирівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав № GL48N718070_blank від 05.08.2020 року, договору про відступлення прав вимоги № GL3N217215_ПВ від 30.04.2020 року та витребування майна з чужого незаконного володіння. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20 березня 2008 року між Позивачем, [PERSON] , та Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра», в подальшому перейменованого на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», було укладено кредитний договір № 01/2003/08-051 за умовами якого, Позивач отримав кредит в сумі 54 000,00 дол. США (далі - Кредит) на придбання квартири, зі сплатою 12,89% річних, строком до 17 березня 2028 року. Наданий кредит він використав для часткового проведення розрахунків по договору купівлі-продажу квартири № б/н від 20 березня 2008 року, згідно з яким він придбав у власність двохкімнатну квартиру [ADDRESS] . Належність права власності на вказану квартиру підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18641882 від 24 квітня 2008 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, 20.03.2008 між [PERSON] та банком було укладено договір іпотеки № 01/2003/08-051, згідно з яким в іпотеку Банку передано придбану Позивачем квартиру. Згідно з рішенням Рівненського міського суду у справі №569/14975/13-ц від 04 вересня 2013 року з Позивача було стягнуто солідарно на користь Банку заборгованість за договором у розмірі 93 603,58 дол. США, що станом на 25. 07. 2013 р. згідно офіційного курсу НБУ становило 748 173, 41 грн. Позивач також зазначає, що ухвалою суду від 24 грудня 2020 року було замінено стягувача у виконавчому провадженні АСВП №52632015 з примусового виконання виконавчого листа №569/14975/13-ц, виданого Рівненським міським судом на виконання заочного рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04.09.2013 року з ПАТ «КБ «Надра» на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент». У змісті ухвали суду від 24 грудня 2020 року про заміну стягувача у виконавчому провадження вказано, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» набуло право вимоги за Кредитним договором відповідно до договору про відступлення прав вимоги № GLA8N718070_blank_01 від 30.09.2020 року, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», яке у свою чергу набуло право вимоги за кредитним договором відповідно до договору про купівлю продаж майнових прав № GLA8N718070_blank_01 від 05. 08. 2020 року, укладеним з ПАТ «Комерційний банк «Надра». [PERSON] вказує, що 02 липня 2021 року його квартиру намагалися захопити представники Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість-закон та порядок», посилаючись на набуття права власності на квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 01.02.2021 року, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн». З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №264237926 , отриманої 03 липня 2021 року, йому стало відомо, що 03 серпня 2020 року державним реєстратором Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісік Сергієм Васильвичом на підставі договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №GL3N217215_ПВ від 30.04.2020 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» , до Державного реєстру іпотек внесено запис про реєстрацію іпотекодержателем ТзОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». Також із вказаної Інформаційної довідки слідує, що право власності на квартиру, у якій проживає Позивач зі своєю сім`єю понад 13 років належить ТОВ «Нерухомість-закон та порядок», яке він набув на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01.02.2021 року, укладеного з ТзОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Дар`єю Володимирівною. [PERSON] вважає, що договір купівлі-продажу майнових прав № GLA8N718070_blank_01 від 05.08.2020 року та договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № GL3N217215_ПВ від 30.04.2020 року в частині відчуження прав вимоги за кредитним договором, укладені з порушенням вимог чинного законодавства, а саме в порушення вимог Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Також зазначає, що вищевказані правочини належать до договорів факторингу, проте сторони цих договорів не мали ліцензій на вчинення операцій з валютними цінностями. Зважаючи на це, просить суд визнати договори недійсними, а квартиру [ADDRESS] витребувати з чужого незаконного володіння. Товариством з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» було подано відзив на позовну заяву про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав, договору про відступлення права вимоги та витребування майна з чужого незаконного володіння. В ньому Відповідач зазначає, що твердження Позивача щодо недійсності договору №GL3N217215_ПВ про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, не пітверджуються положеннями діючого законодавства. Відповідач зазначає, що ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» перед укладанням договору купівлі-продажу нерухомого майна посвідченого приватним нотаріусом КМНО Пономарьова Д.В. від 01.02.2021 року діяло в межах чинного законодавства України, дотримувалось визначеної законом процедури, яка передує перед зверненням стягнення на предмет іпотеки, а тому відсутні підстави для задоволення позовної вимоги щодо витребування майна з чужого незаконного володіння. Також зазначає, що за своєю природою спірний договір є договором купівлі-продажу майнового права, укладеним банком під час розпродажу активів у процедурі ліквідації з метою розрахунку з кредиторами, тому не може бути віднесений до договорів факторингу, а тому сторонами такого договору можуть бути будь-які фізичні або юридичні особи. ТОВ «Нерухомість-Закон ТА Порядок» було подано відзив на позовну заяву про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав, договору про відступлення права вимоги та витребування майна з чужого незаконного володіння, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що позивач та іпотекодержатель погодили право кредитора на примусове стягнення предмету іпотеки. Крім того, позивач надав свою згоду на примусове стягнення предмету іпотеки в разі порушення умов виконання зобов`язань за кредитним договором. Отже, майно не є таким, що вибуло власності без згоди позивача. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, що здійснює безпосереднє виведення ПАТ «КБ«Надра» з ринку, подав відзив на позовну заяву про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав, договору про відступлення права вимоги та витребування майна з чужого незаконного володіння, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначає, що права та інтереси Позивача не були порушені шляхом укладення між відповідачами договору відступлення, оскільки він не впливає на характер, обсяг і порядок виконання своїх зобов`язань боржником. Також він не створює обов?язку сплатити борг , а Позивач не позбавлений права захищати свої інтереси в межах справ про стягнення заборгованості. Ухвалою суду від 12 липня 2021 року було прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі №569/13824/21 за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент», Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум лігал колекшн», Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість-закон та порядок», третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м.Київ Пономарьова Дар?я Володимирівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав № GL48N718070_blank від 05.08.2020 року, договору про відступлення прав вимоги № GL3N217215_ПВ від 30.04.2020 року та витребування майна з чужого незаконного володіння. Ухвалою суду від 12 січня 2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент», Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум лігал колекшн», Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість-закон та порядок», третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м.Київ Пономарьова Дар?я Володимирівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав № GL48N718070_blank від 05.08.2020 року, договору про відступлення прав вимоги № GL3N217215_ПВ від 30.04.2020 року та витребування майна з чужого незаконного володіння до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги повністю підтримала, а також наголошувала на тому, що квартира [ADDRESS] , яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута під час дії мораторію, введеного на підставі Закону України № 1304-VII, у тому числі і шляхом продажу іпотекодержателем предмету іпотеки, як забезпечення виконання позивачем умов кредитного договору від 20 березня 2008 року, укладеного в іноземній валюті. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позову з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву. Також пояснив суду, що ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», ТОВ «Брайт Інвестмент» жодного відношення не мають до договору № 01/2003/08-051 від 20 березня 2008 року (а.с. 7-9), відповідно до якого [PERSON] був наданий кредит у розмірі 54 000 доларів США, зі строком повернення до 17 березня 2028 року та із сплатою відсотків в розмірі 12,89 % річних. В забезпечення виконання зобовязання в цей же день був укладений договір іпотеки № 01/2003/08-051, предметом іпотеки була двохкімнатна квартира [ADDRESS] . Заслухавши думку представників сторін, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що 20 березня 2008 року між Позивачем, [PERSON] , та Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра», в подальшому перейменованого на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», було укладено кредитний договір № 01/2003/08-051 за умовами якого, Позивач отримав кредит в сумі 54 000,00 дол. США (далі - Кредит) на придбання квартири, зі сплатою 12,89% річних, строком до 17 березня 2028 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним Кредитним договором, 20.03.2008 між [PERSON] та Банком було укладено договір іпотеки № 01/2003/08-051, згідно з яким в іпотеку Банку передано придбану Позивачем квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Належність права власності на вказану квартиру підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18641882 від 24 квітня 2008 року. Згідно з рішенням Рівненського міського суду у справі №569/14975/13-ц від 04 вересня 2013 року з Позивача було стягнуто солідарно на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 01/2003/08-251 у розмірі 93 603,58 дол. США, що станом на 25. 07. 2013 р. згідно офіційного курсу НБУ становило 748 173, 41 грн. На підставі постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 року № 83 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.02.2015 року № 26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Комерційний банк «Надра», згідно з яким запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра». Відповідно до постанови Правління НБУ від 04 червня 2015 р. № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА» 05.06.2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 113 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку». 30.04.2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн» було укладено договір № GL3N217215_ПВ про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за кредитним договором від 20.03.2008 року №01/2003/08-05I, що посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець. О.О. та зареєстровано в Реєстрі договорів, права вимоги за якими відступаються, та Боржників/Заставодавців/Дебіторів за такими договорами за №2891. 20 жовтня 2021 року Рівненським міським судом Рівненської області постановлено ухвалу, якою задоволено заяву ТОВ "Преміум Лігал Колекшн" про заміну сторони у справі шляхом заміни стягувача його правонаступником. Замінено стягувача у виконавчому провадженні АСВП №52632015 з примусового виконання виконавчого листа №569/14975/13-ц, що виданий Рівненським міським судом на виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 вересня 2013 року, з ПАТ "КБ "Надра" на правонаступника ТОВ "Преміум Лігал Колекшн". 24.11.2020 року [PERSON] було вручено вимогу від ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» про погашення заборгованості за кредитним договором, що пітверджуєтсья копією повідомлення з вимогою про усунення порушень в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку » від 16.11.2020 року. 01.02.2021 року між ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» та ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Договір був посвідчений приватним нотаріусом КМНО Понамарьової Д.В., за реєстровим номером №193. У своїй позовній заяві [PERSON] стверджує, що договір про відступлення права вимоги між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» №GL3N217215_ПВ, належать до договору факторингу. В зв?язку з чим зазначає, що відповідне товариство повинні мати ліцензію на здійснення фінансових послуг, зокрема факторингу. Позивач вважає, що умови договору про відступлення права вимоги не відповідають вимогам норм чинного законодавства щодо відповідних правочинів, в зв`язку з чим просить визнати такий договір недійсним. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). За змістом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Отже, Позивачем не доведено факту порушення його прав та охоронюваних інтересів в результаті укладення договору про відступлення прав вимоги між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» №GL3N217215_ПВ. Відповідно до статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України від 07 грудня 2000 року №2121-III «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. У статті 1077 Цивільного кодексу України зазначено, що, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Таким чином, у Цивільному кодексі України, як вбачається зі змісту його статей 512, 1077, проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу. З аналізу статей 512-518 Цивільного кодексу України можна зробити такий висновок щодо суб`єктного складу правочинів з відступлення права вимоги: відповідно до статті 2 цього Кодексу учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа. Разом з тим, із частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України, статті 350 Господарського кодексу України та частини п`ятої статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вбачається, що суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина друга статті 1079 Цивільного кодексу України), фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина третя статті 1079 Цивільного кодексу України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором. У статті 350 Господарського кодексу України зазначено, що фактором може бути лише банк, разом з тим, у пункті 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», норми якого є спеціальними, вказано, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг. У частинах першій, другій статті 7 Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій. Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ. Щодо розмежування за предметом договору, то під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Цивільний кодекс України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (статті 515 Цивільного кодексу України). Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 Цивільного кодексу України). Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. За змістом пункту 11 частини першої статті 4 Закону факторинг є фінансовою послугою. Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 Цивільного кодексу України). Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається. Згідно з частиною першою статті 1084 Цивільного кодексу України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Також розмежування розглядуваних договорів здійснюється за їх формою: правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (стаття 513 Цивільного кодексу України). Оскільки факторинг визначено пунктом 3 частини першої статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Таким чином, позивачем та його представником не доведено, що ТОВ «Преміум Лігал Колекшн»набуло право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається, і ціною вимоги, що передбачена договором купівлі-продажу майнових прав, що є основною ознакою договору факторингу. Наведене свідчить про те, що укладені оспорюваний договір за своєю юридичною природою є цесією. Постановою Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 було зроблено правовий висновок, згідно з яким договори які містять наступні суттєві ознаки, слід відносити до договорів про відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов 'язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3 ) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4 ) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов 'язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Так, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу. Зважаючи на це, договір між Публічним Акціонерним Товариством «Комерційний банк «НАДРА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» №GL3N217215_ПВ від 30.04.2020 року слід відносити до договорів про відступлення права вимоги. Це в свою чергу заперечує необхідність для отримання ліцензії на здійснення фінансових послуг сторонами договору. Щодо вимог позивача поставлених до відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт інвестмент», то суд їх вважає безпідставними виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що05.08.2020 року між Публічним Акціонерним Товариством «Комерційний банк «НАДРА» та товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» було укладено договір №GL48N718070_blank від 05.08.2020 про купівлю-продаж майнових прав. Зокрема було відступлено право вимоги за кредитним договором від 19.03.2008 року № 79348697 укладеного між ПАТ «КБ «НАДРА» та [PERSON] . Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 24 грудня 2020 року замінено стягувача у виконавчому провадженні АСВП №52632015 з примусового виконання виконавчого листа №569/14975/13-ц, що виданий на виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 вересня 2013 року ПАТ "КБ "Надра" на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Брайт Інвестмент" (далі - ТОВ "Брайт Інвестмент"). Однак, постановою Рівненського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 19 квітня 2022 року ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 24 грудня 2020 року скасовано. Товариству з обмеженою відповідальністю "Брайт Інвестмент" відмовлено в задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження АСВП №52632015 з примусового виконання виконавчого листа №569/14975/13-ц, що виданий на виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 вересня 2013 року. Суд встановив, що стягувачем у виконавчому провадженні АСВП №52632015 з примусового виконання виконавчого листа №569/14975/13-ц, що виданий Рівненським міським судом на виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 вересня 2013 року на користь ПАТ "КБ "Надра" є правонаступник ТОВ "Преміум Лігал Колекшн". Щодо вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння, суд приходитиь до висновку про її задоволення з наступних підстав. 01.02.2021 року між ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» та ТОВ «Нерухомість-Закон та Порядок» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: двокімнатної квартири загальною площею 48.6 кв.м., житловою площею 29.3 кв.м., яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Понамарьової Д.В. за реєстровим номером №193. В п.1 зазначеного договору вказано, що право на продаж вказаного майна належить іпотекодержателю на підставі договору іпотеки №01/2003/08-0541, посвідченого 20.03.2008 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарською Н.О. за реєстровим номером №675, укладеного між ВАТ «КБ«НАДРА» та [PERSON] , який містить іпотечне застереження, а також на підставі договору про відступлення права вимоги №GL3N217215_ПВ від 30.04.2020 року, укладеним між Публічним Акціонерним Товариством «Комерційний банк «НАДРА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О. за реєстровим номером №2891. Позивач зазначає, що дане нерухоме майно, використувувалось ним для постійного проживання, а отже квартира загальною площею 48.6 кв.м., житловою площею 29.3 кв.м., яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , не могла бути примусово стягнута на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як запезбечення кредитів в іноземній валюті». Стороною відповідача не було доведено зворотнього. Відповідно до статті 1 Закону України Про іпотеку іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України Про іпотеку ). За приписами частини першої статті 35 Закону України Про іпотеку у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями статті 37 Закону України Про іпотеку визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва (далі - Закон № 800-VI) норми статті 37 Закону України Про іпотеку передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Приписами статті 36 Закону України Про іпотеку (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону України Про іпотеку її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 5.1 договору іпотеки №01/2003/08-05I від 20.03.2008 року іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання в цілому або в тій чи іншій його частини, а також у випадку порушення іпотекодавцем будь-яких зобов`язань за цим договором або будь-яких гарантій та запевнень, наданих іпотекодержателю за цим договором. Відповідно до п. 5.3 договору, звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається в тому числі й шляхом права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому в статті 38 Закону України «Про іпотеку». 24.11.2020 року [PERSON] було вручено вимогу від ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» про погашення заборгованості за кредитним договором, що пітверджуєтсья копією повідомлення з вимогою про усунення порушень в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку » від 16.11.2020 року. 01.02.2021 року між ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» та ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Договір був посвідчений приватним нотаріусом КМНО Понамарьової Д.В., за реєстровим номером №193. 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті , підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України Про заставу та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України Про іпотеку , якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» , передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України Про іпотеку ). Отже, Закон України Про іпотеку прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог Водночас Закон України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження. Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Запроваджений законом мораторій зупиняє можливість реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання та є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, а отже, унеможливлює укладення такого договору та наступну реєстрацію за відповідачем права власності на предмет іпотеки, що є підставою для скасування відповідного рішення державного реєстратора. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved