Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

В грудні 2019 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із позовом до відповідачів Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа [PERSON] , в якому просили суд визнати припиненою поруку за договором поруки № 04/П-177 від 05.04.2007 року, укладеного між АКБСР «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», АТ «Укрсоцбанк»), [PERSON] та [PERSON] та договорами про внесення змін до цього договору поруки; визнати припиненою поруку за договором поруки № 04/П-178 від 05.04.2007 року, укладеного між АКБСР «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», АТ «Укрсоцбанк»), [PERSON] та [PERSON] та договорами про внесення змін до цього договору поруки В обгрунтування позову зазначено, що 05.04.2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», АТ «Укрсоцбанк»), [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки № 04/П-177, відповідно до умов якого [PERSON] забов`язалась перед кредитором в повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником [PERSON] зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих санкцій в розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту № 405/21/07-Ж від 05.04.2007 року. Крім того, 05.04.2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», АТ «Укрсоцбанк»), [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки № 04/П-178, відповідно до умов якого [PERSON] забов`язалась перед кредитором в повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником [PERSON] зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих санкцій в розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту № 405/21/07-Ж від 05.04.2007 року. 23.12.2016 року Солом`янським районним судом м. Києва було відкрито провадження у цивільній справі № 760/20298/16-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. При пред`явленні позову до суду, банком було зроблено розрахунок заборгованості по кредиту станом на 05.08.2015 року, та прострочена заборгованість по кредиту та відсоткам за користування кредитом виникла, починаючи із 21.03.2013 р. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27.11.2018 року, позов було залишено без розгляду. Позивачі вказують, що порука за вказаними договорами поруки припинена, оскільки, банк вчасно в установлені терміни не скористався своїм правом на пред`явлення вимоги до поручителів, що призвело до припинення поруки. Позов до суду про стягнення заборгованості банком було пред`явлено лише 24.11.2016 року, тобто вже з пропуском шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України, а тому порука є припиненою, що банком не визнається, в зв`язку з чим позивачі вимушені звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30.12.2019 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В лютому 2020 року до суду від представника відповідача АТ «Альфа-Банк» надійшли пояснення, відповідно до яких сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на безпідставність позовних вимог та відсутність обставин, які вказують на те, що порука є припиненою. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.02.2020 року, було вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. У справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.06.2020 року, клопотання позивачів по даній цивільні справі було задоволено. Витребувано від Акціонерного товариства «Альфа-Банк» письмову інформацію про дату (число, місяць, рік) виникнення заборгованості за договором кредиту № 405/21/07-Ж від 05 квітня 2007 року, укладеним між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] , а також детальний розрахунок заборгованості за даним договором кредиту станом на 24.06.2020 року. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.03.2021 року, позов було залишено без розгляду. Постановою Київського апеляційного суду від 10.06.2021 року, ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 10.06.2021 року, було скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. В листопаді 2021 року стороною позивачів було змінено підстави позову про визнання поруки припиненою, та сторона позивачів просила визнати поруку за договорами поруки припиненою з огляду на те, що 27.01.2020 року право власності на квартиру, яка належала [PERSON] було зареєстровано за АТ «Альфа-Банк». Звернувши стягнення на квартиру, яка була предметом іпотеки в якості забезпечення зобов`язань третьої особи за кредитним договором, АТ «Альфа-Банк» тим самим на власний розсуд зміни в умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів та користування кредитом. На час звернення такого стягнення на предмет іпотеки вважається, що настав строк виконання договору кредиту в повному обсязі. При цьому, після звернення стягнення на предмет іпотеки, АТ «Альфа-Банк» жодної вимоги до поручителів, позивачів у справі, не пред`явив. Враховуючи наведене, позивачі вказують, що порука за договорами поруки, укладеними між позивачами, банком та третьою особою припинились із моменту звернення стягнення банком на предмет іпотеку (квартиру) в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та здійснення реєстрації права власності на квартиру за АТ «Альфа-Банк» (ч. 4 ст. 559 ЦК України), а відтак вимоги позивачів підлягають задоволенню. В грудні 2021 року до суду від представника відповідача АТ «Альфа-Банк» надійшла заява про застосування до позовних вимог строків позовної давності, в обґрунтування якої сторона позивача вказувала на те, що позивачами було пропущено строк позовної давності, а відтак в позові слід відмовити. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17.02.2022 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Одночасно вказала , що клопотання сторони відповідача про застосування до позовних вимог строків позовної давності є безпідставним. Представник відповідач в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову. Третя особа в судове засідання не з`явилась. Судом про розгляд справи повідомлялись належним чином, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу без її участі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 05.04.2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», АТ «Укрсоцбанк»), [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки № 04/П-177, відповідно до умов якого [PERSON] забов`язалась перед кредитором в повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником [PERSON] зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих санкцій в розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту № 405/21/07-Ж від 05.04.2007 року. Крім того, 05.04.2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», АТ «Укрсоцбанк»), [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки № 04/П-178, відповідно до умов якого [PERSON] забов`язалась перед кредитором в повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником [PERSON] зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих санкцій в розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту № 405/21/07-Ж від 05.04.2007 року. 23.12.2016 року Солом`янським районним судом м. Києва було відкрито провадження у цивільній справі № 760/20298/16-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. З матеріалів справи вбачається, що в ході розгляду зазначеного позову [PERSON] та [PERSON] не було заявлено до банку зустрічних позовних вимог про визнання поруки за договорами припиненою. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27.11.2018 року, позов ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, було залишено без змін. Крім того, було встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 27.02.2019 року у справі № 760/8814/18-ц, позов [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк», треті особи: [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору було задоволено. Визнано недійсним кредитний договір № 405/21/07-Ж від 05.04.2007 року, укладений між [PERSON] та АКБСР «Укрсоцбанк». Однак, постановою Київського апеляційного суду від 21.05.2019 року, рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27.02.2019 року було скасовано, та прийнято постанову, якою в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк», треті особи: [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору, було відмовлено. Постановою Верховного Суду від 19.08.2019 року, постанову Київського апеляційного суду від 21.05.2019 року було залишено без змін. 27.01.2020 року державним реєстратором приватним нотаріусом КМНО Юдіним М.А. було внесено запис про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за АТ «Альфа-Банк» на підставі рішення про державну реєстрацію права власності № 50891008 від 30.01.2020 року. Відповідно до довідки АТ «Альфа-Банк» від 07.12.2020 року, було встановлено, що банк повідомив [PERSON] про те, що відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» банк 27.01.2020 року задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки (рішення державного реєстратора приватний нотаріус Юдін М.А. № 50891008 від 30.01.2020 р.). У зв`язку із задоволенням вимог іпотеко держателя в порядку ст.. 37 Закону України «Про іпотеку» на дату державної реєстрації банком права власності на нерухомість [PERSON] було прощено (анульовано) залишок заборгованості за договором кредиту № 405/21/07-Ж від 05.04.2007 року. Доказів того, що банком після набуття права власності на предмет іпотеки було пред`явлено вимоги до позивачів, як до поручителів, матеріали справи не містять. Позивачі вказують, що звернувши стягнення на квартиру, яка була предметом іпотеки в якості забезпечення зобов`язань третьої особи за кредитним договором, АТ «Альфа-Банк» тим самим на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів та користування кредитом, а тому порука за договорами поруки, укладеними між позивачами, банком та третьою особою припинились із моменту звернення стягнення банком на предмет іпотеку (квартиру) в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та здійснення реєстрації права власності на квартиру за АТ «Альфа-Банк» (ч. 4 ст. 559 ЦК України). Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Статтею 559 ЦК України передбачені спеціальні підстави та умови припинення поруки. Так, відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Аналіз змісту цієї норми дає підстави вважати, що вона не встановлює ні змісту та обсягу такого збільшення відповідальності поручителя, ні реальності чи невідворотності його настання. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити про те, що відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Проте, якщо кредитор змінює на підставі частини другої ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобов`язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання й зобов`язаний пред`явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя - протягом шести місяців (ч. 4 ст. 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. При цьому у разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань. В ході розгляду справи судом встановлено, що в грудні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» було пред`явлено позов до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23.12.2016 року, у справі було відкрито провадження. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27.11.2018 року у вказаній справі, позов було залишено без розгляду. Суд звертає увагу на те, що незважаючи на тривале перебування в провадженні Солом`янського районного суду м. Києва справи за позовом банку до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, - позивачами лише в грудні 2019 року пред`явлено вимоги про визнання поруки припиненою. Згідно із п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» із змінами і доповненнями, відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов`язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову. При цьому, в разі пред`явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Матеріалами справи встановлено, що банк звернувся до боржника та позивачів, як поручителів, із вимогою про стягнення заборгованості в солідарному порядку, однак, після відкриття провадження у справі, та через два роки після перебування справи в суді, судом було залишено позов без розгляду. Крім того, на розгляді в суді перебував позов боржника [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним, в задоволення якого було відмовлено, та в рамках розгляду зазначеної справи поручителями також не було заявлено самостійних вимог про визнання поруки припиненою. Варто вказати, що позивачами не було реалізовано, на думку суду, без наявності поважних причин, своїх прав під час перебування зазначеної справи про стягнення заборгованості, в т.ч. і щодо пред`явлення позовних вимог про визнання поруки припиненою, а тому, на думку суду, підстав для застосування положень ч.ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України, - в даному спорі немає. Окремо варто вказати на те, що враховуючи факт звернення банку до суду із позовом про стягнення із боржника та поручителів суми заборгованості, а також задоволення в січні 2020 року забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки - квартиру, належну боржнику за кредитним договором, - банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, тобто такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання, однак, впродовж шестимісячного строку вимог до поручителів не пред`явив. З наведеного вбачається, що станом на час розгляду даної справи порука за договорами поруки припинилась в силу закону, та не підлягає визнанню такою за рішенням суду. Враховуючи викладене, а також оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, є безпідставними, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Крім того, з огляду на те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову по суті, клопотання відповідача про застосовування судом до позовних вимог строків позовної давності судом не вирішувалось. Судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України, слід залишити за позивачами по фактично понесеним. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed