Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-07 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся з позовом до Липовецької міської\~ради Вінницького\~району Вінницької\~області (далі відповідач) з вимогою: - визначити позивачу додатковий двомісячний строк для подання заяви в нотаріальну контору для прийняття спадщини по спадкуванню за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. [INFO] помер далекий родич позивача - [PERSON] , який за життя склав заповіт від 22.12.2020 і заповів позивачу все своє майно. Після смерті спадкодавця залишився його житловий будинок у с. Струтинка і позивач як спадкоємець хоче його успадкувати, однак не може реалізувати своїх спадкових прав з тих підстав, що невчасно звернувся до нотаріуса зі заявою про прийняття спадщини [PERSON] , а причиною пропуску шестимісячного строку для прийняття такої спадщини було те, що позивач, який фактично проживав в іншому місті не знав про такий заповіт, на поховання родича не приїздив та ні нотаріус ні інші далекі родичі покійного не повідомляли позивача. Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 31.05.2022 призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Також, було витребувано від нотаріуса, за наявності, матеріали спадкової справи спадкодавця. Відповідачем у визначений судом строк відзиву на позов не подано, проте представник подав до суду заяву про визнання позову та просив про розгляд справи без його участі у судовому засіданні. У судове засідання позивач не з`явився, однак у своїй заяві просив суд про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити. З огляду\~на те,\~що в\~підготовче судове\~засідання сторони\~не з`явились,\~суд вважає,\~що за\~результатами підготовчого\~провадження можливо\~ухвалити рішення,\~тому розгляд\~справи проводить\~у даному\~судовому засіданні,\~на підставі\~наявних у\~справі доказів,\~за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами. Як визначено у ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених випадках. Суд зауважує, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Докази мають бути належними, допустимими та достовірними, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст. 77-80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. Згідно зі свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.6). За життя [PERSON] набув у приватну власність житловий будинок з господарськими прибудовами, по [ADDRESS] , про що свідчить договір купівлі продажу (а.с. 9). Крім того, згідно із заповітом від 22.12.2020 [PERSON] заповів позивачу все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалось (а.с. 8). Згідно з довідок, виданих виконавчим комітетом Липовецької міської ради, [PERSON] постійно проживав один та до дна своєї смерті був зареєстрований по [ADDRESS] (а.с. 11-12). Позивач стверджував, що з 2014 року фактично проживав в м. Києві, додав до позову свідоцтво про право власності на нерухоме майно: квартиру в м. Києві, власником якої він є (а.с. 10), а тому не знав про заповіт [PERSON] , на поховання родича не приїздив та ні нотаріус ні інші далекі родичі покійного не повідомляли про нього позивача. Отже, позивач не може реалізувати своїх спадкових прав з тих підстав, що невчасно звернувся до нотаріуса зі заявою про прийняття спадщини [PERSON] . У відповідь на витребування та запити суду до нотаріусів, встановлено, що спадкова справа на майно [PERSON] не заведена, а відомостей про відкликання заповіту чи визнання його недійсним немає. Разом з тим, представник відповідача заявив про визнання позову. Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як визначено в ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Судом було встановлено, що позивач не проживав зі спадкодавцем [PERSON] за заповітом від 22.12.2020, а нотаріус не вчиняв дій щодо розшуку та повідомлення її як спадкоємця за заповітом. Про існування заповіту позивачу стало відомо лише після спливу шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини. Суд зауважує, що відповідно до ст. 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. З огляду на зазначене, суду відомо, що спадкова справа на майно [PERSON] не заведена, а відомостей про відкликання його заповіту чи визнання такого недійсним немає, а тому неможливим було б після смерті спадкодавця, який був одиноким, вчиняти нотаріусом дії для повідомлення позивача про відкриття спадщини, чи здійснювати виклик позивача як спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження [PERSON] . Суд зауважує, що у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Суд, оцінюючи надані позивачем докази вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач і які не оспорює відповідач, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність обставин, які входять до предмета доказування. Суд вважає, що встановлені причини пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини померлого [INFO] [PERSON] , є поважними причинами пропуску такого строку і обставинами, які перешкоджали позивачу вчасно прийняти спадщину. Крім цього, представник відповідача подав до суду заяву про визнання позову. У відповідності до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону й порушує права інших осіб. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про визначення позивачу додаткового двомісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини по спадкуванню за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved