Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суд з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони не підтримують шлюбно-сімейні відносини, вважає, що сумісне життя і збереження сім`ї неможливе, просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 03.12.2021 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. До суд від відповідача [PERSON] 24.12.2021 надійшла заява, у якій просить надати строк для примирення терміном шість місяців. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 13.01.2022 надано сторонам строк для примирення терміном два місяця, провадження у справі зупинено до закінчення строку для примирення, визначеного судом, а саме до 14.06.2022. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 21.06.2022 відновлено провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірванні шлюбу. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити, зазначивши, що строк наданий судом для примирення не надав потрібного результату, примирення не можливе. Відповідач [PERSON] на судове засідання, яке призначене на 28 липня 2022 року о 14:45год прибув до Деснянського районного суду міста Києва, що підтверджується контрольним журналом відвідувачів Деснянського районного суду міста Києва станом на 28 липня 2022 року. Перед судовим засідання відповідач [PERSON] звернувся до судді Бабко В.В. та зазначив, що йому дуже тяжко морально, але не заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки позивач хоче розірвати шлюб, однак на запрошення пройти до зали для проведення судового засідання відповідач відмовився та покинув приміщення Деснянського районного суду міста Києва без пояснень. Вищевикладене підтверджується актом виготовленим секретарем судового засідання Якименко А.І. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін і дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд вважає за можливим вирішити справу без сторін на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом встановлені такі факти та їм правовідносини. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). Згідно положень ч. 3 та ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Стаття 112 Сімейного кодексу України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд установив, що з 20.05.2006 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] , видане Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації атів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 3187; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №680. Подружжя проживає окремо, спільного господарства не ведуть, не підтримують шлюбно-сімейні відносини, втратили почуття любові та поваги один до одного, наданий судом строк на примирення позитивного результату не надав. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00грн, які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду.. Враховуючи наведене та

Outcome: approved