Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-24 00:00:00

[PERSON] у липні 2021 року звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивувала тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який з 2011 року по день смерті був зареєстрований та проживав у [ADDRESS] . Вона також була зареєстрована та проживала за вказаною адресою з 22.02.2013 по 24.10.2017, заяву про відмову від прийняття спадщини не подавала, тому прийняла спадщину, так як постійно проживала з батьком на час смерті. Також на момент відкриття спадщини вона навчалася на денній формі у Державному навчальному закладі «Сумський центр професійно-технічної освіти харчових технологій, торгівлі та ресторанного сервісу» та перебувала на утриманні свого померлого батька. Після смерті батька залишилося спадкове майно, зокрема те, що документально оформлено та належало йому на праві приватної власності, а саме: земельна ділянка з кадастровим номером 5925084600:00:001:1796, площею 3,5242 га (рілля), надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Люджанського старостинського округу Тростянецької міської ради Сумської області; земельна ділянка з кадастровим номером 5925084600:00:001:1797, площею 0,1518 га (пасовища), надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Люджанського старостинського округу Тростянецької міської ради Сумської області; земельна ділянка з кадастровим номером 5925084600:00:001:1798, площею 0,2985 га (сіножаті), надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Люджанського старостинського округу Тростянецької міської ради Сумської області. Також позивачка зазначила, що за життя [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки проживав разом зі спадкодавицею за однією адресою по [ADDRESS] , але не оформив своїх спадкових прав на наступне майно: 1/3 частину будинку з надвірними будівлями та присадибну земельну ділянку площею 0,60 га, що знаходяться по [ADDRESS] ; 1/3 частину земельної ділянки з кадастровим номером 5925084600:00:001:2007, площею 0,1881 га (сіножаті), надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Люджанського старостинського округу Тростянецької міської ради Сумської області. Звернувшись 01.06.2021 до Тростянецької районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька позивачка отримала від державного нотаріуса письмову відповідь про те, що після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа за № 580/2015 та 21.03.2016 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки посвідчені державним актом серії І-СМ № 006800, площею 3,97 га. Також державним нотаріусом було зазначено, що після смерті [INFO] [PERSON] , на підставі поданої нею довідки про реєстрацію батька, останній фактично прийняв 1/3 частину спадкового майна своєї матері, яке не охоплюється заповітом (житловий будинок), так як є спадкоємці першої черги, які спадщину прийняли шляхом подачі заяви про прийняття спадщини. Також державним нотаріусом було відмовлено позивачці у вчиненні нотаріальних дій та усно повідомлено про те, що спадкоємцем її батька за зазначеним заповітом є [PERSON] ( племінник померлого), якому було видано три свідоцтва про право на спадщину за заповітом за №№ 327, 329 та 331 на три земельні ділянки 5925084600:00:001:1796, 5925084600:00:001:1797 та 5925084600:00:001:1798, що належали батькові на праві приватної власності. Крім того, позивачка вказала, що у заповіті складеному [PERSON] зазначено лише про його волевиявлення заповісти своєму племіннику [PERSON] одну земельну ділянку, що належала спадкодавцю без зазначення її кадастрового номера та будь-якого правовстановлюючого документа, у якому вона зазначена. Про дві інші земельні ділянки, що також належали батькові, які були отримані у власність [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, у заповіті взагалі нічого не зазначено, тобто волевиявлення у батька як спадкодавця на передачу трьох земельних ділянок було відсутнє. Тому позивачка вважає, що [PERSON] не мав право на спадкування трьох земельних ділянок за вказаним заповітом. Посилаючись на указані обставини позивачка просить суд: 1) визнати недійсним та скасувати свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 21.03.2016, реєстрові номера 327, 329, 331 видані державним нотаріусом Охтирської районної Державної нотаріальної контори Воропай В.В., [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на земельні ділянки з кадастровими номерами 5925084600:00:001:1796, 5925084600:00:001:1797 та 5925084600:00:001:1798 відповідно, що належали померлому [INFO] [PERSON] ; 2) визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на наступне майно: - земельну ділянку площею 3,5242 га кадастровий номер 5925084600:00:001:1796, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Люджанського старостинського округу, Тростянецької міської ради Сумської області; - земельну ділянку площею 0,1518 га кадастровий номер 5925084600:00:001:1797, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Люджанського старостинського округу, Тростянецької міської ради Сумської області; - земельну ділянку площею 0,2985 га кадастровий номер 5925084600:00:001:1798, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Люджанського старостинського округу, Тростянецької міської ради Сумської області; - 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями та присадибною земельною ділянкою, площею 0,60 га, що розташовані по [ADDRESS] ; - земельну ділянку площею 0,1881 га, кадастровий номер 5925084600:00:001:2007, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Люджанського старостинського округу, Тростянецької міської ради Сумської області. Ухвалою суду від 18.08.2021 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 14.12.2021 закрито підготовче провадження у вказаній справі та призначено до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивачки заявлений позов підтримала із підстав указаних у ньому, просила задовольнити заявлені позовні вимоги. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Коваленко В.М. у судовому засіданні проти позову заперечили, просили відмовити у задоволенні позову. Також представник відповідача вказав, що спадкодавець не відокремив земельні ділянки при складанні заповіту, так як вважав, що це одна земельна ділянка. На момент складення державного акта зазначалася одна площа земельної ділянки. На момент смерті спадкодавця позивачка була повнолітньою, доказів про непрацездатність не надала, із учбового закладу була відрахована, тому не має права на обов`язкову частку у спадщині. Відповідачки [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися та не повідомили суд про причину неявки, а також не подали відзив на позов. Третя особа, державний нотаріус Охтирської районної Державної нотаріальної контори Воропай В.В. у судове засідання не з`явився, але подав заяву в якій просить суд справу розглянути без його участі. Заслухавши пояснення представника позивачки, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані зі спадковими спорами, позов частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що позивачка [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] , який помер [INFO] у смт. Степанівка Сумського району Сумської області (а.с. 7, 10, 11, 27). З довідки виданої Люджанським старостинським округом Тростянецької міської ради Сумської області від 27.05.2021 за №47 вбачається, що [PERSON] з 2011 року по 2015 рік та на день смерті був зареєстрований та проживав по [ADDRESS] (а.с.14). З довідки виданої Люджанським старостинським округом Тростянецької міської ради Сумської області від 12.04.2021 за №7 вбачається, що [PERSON] , з 22.02.2013 по 24.10.2017 була зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). З метою оформлення права на спадщину за законом після смерті батька, позивачка звернулася до Тростянецької районної державної нотаріальної контори, однак нотаріус, на її заяву надав письмову відповідь про те, що після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа № 580/2015 та 21.03.2016 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки посвідчені державним актом серії І-СМ № 006800, площею 3,97 га. Також державним нотаріусом було зазначено, що після смерті [INFO] [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки посвідчені державним актом серії ІІІ-СМ № 008011 та серії І-СМ № 006833, спадкоємцями якої позивачка не є. Крім того, нотаріус роз`яснив, що на підставі поданої позивачкою довідки про реєстрацію батька, останній фактично прийняв 1/3 частину спадкового майна після смерті своєї матері, яке не охоплене заповітом (житловий будинок), так як є спадкоємці першої черги, які спадщину прийняли шляхом подачі заяви про прийняття спадщини (а.с. 24, 150-152). З довідки виданої Люджанським старостинським округом Тростянецької міської ради Сумської області від 19.04.2021 за №13 вбачається, що згідно з даними погосподарського обліку будинок з надвірними будівлями та присадибна земельна ділянка, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , належав [PERSON] , 1938 року народження, яка померла 2014 року і вона була головою вказаного домогосподарства. Разом із [PERSON] був зареєстрований та проживав її син [PERSON] та онука [PERSON] (а.с.\~13). Рішенням виконавчого комітету Люджанської сільської Ради народних депутатів від 23.09.1993 за №34 [PERSON] була передана земельна ділянка загальною площею 0,60 га, для особистого підсобного господарства і будівництва, обслуговування житлового будинку, що розташована по [ADDRESS] (а.с. 16-18). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України від 20.04.2021 за №00030439234, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 23). Отже, [PERSON] та [PERSON] доводилися позивачці рідними дідом та бабою по лінії батька. [PERSON] помер [INFO] у с. Люджа Тростянецького району Сумської області, а [PERSON] померла [INFO] у с. Люджа Тростянецького району Сумської області, що вбачається із свідоцтв про смерть серії [NUMBER] , та серії [NUMBER] (а.с.8, 9). Згідно повідомлення\~державного нотаріуса\~Тростянецької районної\~державної нотаріальної\~контори Воропай\~В.В.\~від 03.11.2021\~за №\~736/01-09\~та Інформаційних\~довідок із\~Спадкового реєстру\~від 02.11.2021\~за №\~67111825,\~№ 67111782\~після смерті\~ [PERSON] була\~заведена спадкова\~справа за\~№ 50/2002\~та 04.02.2002\~видано свідоцтво\~про право\~на спадщину.\~Після смерті\~ [PERSON] була заведена спадкова справа за № 409/2014 та 04.11.2016 видані свідоцтва про право на спадщину (а.с. 94 - 97). З копії спадкової справи за № 409/2014, заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що останній на підставі державних актів на право приватної власності на землю серії І-СМ № 006833 від 27.03.2002, та серії ІІІ-СМ № 008011 від 24.10.2002, належали земельні ділянки площею 4,36 га та 4,40 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Люджанської сільської ради. За життя 30.11.2011 [PERSON] склала заповіт, яким земельні ділянки, що належали їй на підставі державних актів на право приватної власності на землю серії І-СМ № 006833 від 27.03.2002, та серії ІІІ-СМ № 008011 від 24.12.2002, що розташовані на території Люджанської сільської ради Тростянецького району Сумської області заповіла [PERSON] , 1962 року народження та [PERSON] , 1974 року народження в рівних частинах. Вказаний заповіт був посвідчений 30.11.2011 секретарем Люджанської сільської ради Тростянецького району Сумської області Курмаковою\~Л.О. та зареєстрований у реєстрі за № 88. [PERSON] та [PERSON] подали нотаріусу 01.10.2014 заяви про прийняття спадщини за заповітом та за законом після смерті [PERSON] . Також 04.11.2016 [PERSON] та [PERSON] подали нотаріусу заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину та уклали договір про поділ спадкового майна, за яким розділили між собою успадковані земельні ділянки, зокрема узгодили, що власність [PERSON] перейде земельна ділянка площею 4,36 га, а у власність [PERSON] земельна ділянка площею 4,40 га. В подальшому державним нотаріусом Тростянецької районної державної нотаріальної контори Воропай В.В. були видані [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на успадковані після смерті [PERSON] земельні ділянки. Зокрема [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, що належали померлій [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-СМ № 008011 від 24.10.2002, а саме: площею 3,8361 га із кадастровим номером 5925084600:00:001:2005; площею 0,1881 га із кадастровим номером 5925084600:00:001:2007; площею 0,1802 га із кадастровим номером 5925084600:00:001:2008; площею 0,1585 га із кадастровим номером 5925084600:00:001:2006. [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, що належали померлій [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-СМ № 006833 від 27.03.2002, а саме: площею 3,8745 га із кадастровим номером 5925084600:00:001:2009; площею 0,3682 га із кадастровим номером 5925084600:00:001:2011; площею 0,1585 га із кадастровим номером 5925084600:00:001:2010 (а.с. 98-116). Згідно повідомлення державного нотаріуса Тростянецької районної державної нотаріальної контори Воропай В.В. від 24.11.2021 за № 766/01-09 та Інформаційної довідки із Спадкового реєстру від 23.11.2021 за № 67442258, після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа за № 580/2015 та 21.03.2016 видано свідоцтво про право на спадщину (а.с. 133 - 135). З копії спадкової справи за № 580/2015, заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що останньому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-СМ № 006800 від 27.03.2002, належала земельна ділянка площею 3,97 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Люджанської сільської ради. За життя 14.11.2013 [PERSON] склав заповіт, яким належну йому земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Люджанської сільської ради Тростянецького району заповів [PERSON] . Вказаний заповіт був посвідчений 14.11.2013 приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Ковальчук В.М. та зареєстрований у реєстрі за № 2446. Спадщину після смерті [PERSON] , відповідач [PERSON] прийняв подавши відповідну заяву до нотаріуса. 21.03.2016 державним нотаріусом Охтирської районної державної нотаріальної контори Воропай В.В., який у порядку заміщення виконував обов`язки державного нотаріуса Тростянецької районної державної нотаріальної контори були видані [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на успадковані після смерті [PERSON] земельні ділянки, які належали останньому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-СМ №\~006800 від 27.03.2002, а саме: площею 3,5242 га із кадастровим номером 5925084600:00:001:1796; площею 0,1518 га із кадастровим номером 5925084600:00:001:1797; площею 0,2985 га із кадастровим номером 5925084600:00:001:1798 (а.с.\~136-153). Право власності [PERSON] на вказані три успадковані ним земельні ділянки зареєстровано, що вбачається з інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.04.2021 за № 253975165, 253976590, 253980558 (а.с. 20-22). Відповідно до статті\~1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до\~ч.\~1,\~2\~ст.\~1236\~ЦК України\~заповідач має\~право охопити\~заповітом права\~та обов`язки,\~які йому\~належать на\~момент складення\~заповіту,\~а також\~ті права\~та обов`язки,\~які можуть\~йому належати\~у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Відповідно до \~ст. 1301 ЦК України\~свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, передбачених законом. Свідоцтво про право на спадщину - це правовстановлюючий документ, що посвідчує виникнення у спадкоємця права власності на спадкове майно. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується процес оформлення спадкових прав. Як зазначено у\~ст. 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняли кілька спадкоємців, то свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Водночас відсутність такого свідоцтва не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину як спеціального способу захисту спадкових прав судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, що за своєю правовою природою не є правочином. Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 № 916/780/18 свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Оскільки свідоцтво про право на спадщину не має правочинного характеру, воно не може визнаватися недійсним із посиланням на ст. 203,\~215-236 ЦК України. Пунктом 27\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~передбачено, що відповідно до\~статті 1301 ЦК\~свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Проаналізувавши докази у справі судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що [PERSON] не мав права на спадкування після смерті [PERSON] . Разом з тим, у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, у якому спадкодавець [PERSON] висловив своє волевиявлення на випадок смерті щодо розпорядження земельною ділянкою користь нього, спадщину прийняв, оформив свої спадкові права та зареєстрував своє право власності на успадковані земельні ділянки відповідно до вимог чинного законодавства. Доводи позивачки про те, що у заповіті складеному [PERSON] зазначено лише про його волевиявлення заповісти своєму племіннику [PERSON] одну земельну ділянку, що належала спадкодавцю без зазначення її кадастрового номера та будь-якого правовстановлюючого документа, у якому вона зазначена, не спростовують правомірність виданих [PERSON] свідоцтв про право на спадщину, зважаючи на те, що у державному акті на право приватної власності на землю серії І-СМ № 006800 від 27.03.2002, земельна ділянка зазначена як один об`єкт нерухомого майна, без визначення індивідуальних ознак її складових. Інші підставі, які б передбачали можливість для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, зокрема, визнання заповіту недійсним, судом не встановлені. Крім того, судом також не установлено, що позивачка мала право на обов`язкову частку у спадщині, відповідно до ст.\~1241 ЦК України. У зв`язку із цим суд не знаходить підстав для задоволення позовної вимоги про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними. Відтак, відсутні підстави для визнання за позивачкою права власності на земельні ділянки успадковані [PERSON] . Щодо заявленої позивачкою вимоги про визнання права власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями та присадибною земельною ділянкою, площею 0,60 га, що розташовані по [ADDRESS] суд зазначає наступне. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергового. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, батьки, що передбачено ч.1 ст.\~1258\~та ст.\~1261 ЦК України. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.\~ Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Чинне на час побудови будівель спірного домоволодіння законодавство не обмежувало строки видачі правовстановлюючих документів і реєстрації закінченого будівництвом житла. Відповідно до пункту 6 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженої наказом Мінкомунгоспу УРСР від 31 січня 1966 року не підлягали реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Отже, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі тощо. Судом установлено, що за даними погосподарського обліку будинок з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] , належав [PERSON] , яка була головою вказаного домогосподарства. Таким чином записи погосподарського обліку підтверджують право власності [PERSON] на вказане господарство. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв, але юридично не оформив, її син [PERSON] , оскільки проживав разом зі спадкодавицею за однією адресою. Спадкове майно, яке фактично прийняв [PERSON] складалося із 1/3 частини вказаного будинку з надвірними будівлями. Тому позивачка, як спадкоємиця за законом першої черги після смерті батька [PERSON] , має право на спадкування 1/3 частини будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованих по [ADDRESS] . Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1)\~реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Згідно з частиною 1 статті 126 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла до 01 січня 2013 року, документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт на право власності. Земельний кодекс України у редакції чинній до 01 січня 2013 року, установлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано-право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком установлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 14-652цс18. Зважаючи на вказані норми, з урахуванням того, що присадибна земельна ділянка площею 0,60 га, яка розташована по [ADDRESS] за рішенням виконавчого комітету Люджанської сільської Ради народних депутатів від 23.09.1993 за №34 передавалася для особистого підсобного господарства і будівництва, обслуговування будинку [PERSON] (батькові померлого [PERSON] ), який за життя не завершив приватизацію, тому спадкоємці останнього мають право на завершення приватизації цієї земельної ділянки, а не на право власності на дану земельну ділянку. Отже вимога позивачки про визнання за нею права власності на 1/3 частину присадибної земельної ділянки площею 0,60 га, що розташована по [ADDRESS] не підлягає задоволенню. Також не підлягає задоволенню вимога позивачки про визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 0,1881 га із кадастровим номером 5925084600:00:001:2007, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Люджанського старостинського округу Тростянецької міської ради Сумської області, зважаючи на те, що вказана земельна ділянка була успадкована [PERSON] за заповітом після смерті [PERSON] , про що наявне відповідне свідоцтво про право на спадщину, яке є чинним та не скасоване. Отже, дана земельна ділянка належить на праві приватної власності [PERSON] , право власності захищається чинним законодавством України та є непорушним, тому право власності на цю земельну ділянку не може бути визнано за позивачкою. Отже, позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню частково. На підставі викладеного та

Outcome: partial