Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-11 00:00:00

23.02.2022 представник позивача Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» звернувся до [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості. У позовній заяві представник позивача зазначив, що відповідач звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 20.10.2020. Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом Відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення Відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банка про їх затвердження (Витяг із Умов та правил надання банківських послуг, з якими ознайомлено Відповідача, копія наказу банку щодо затвердження редакції Умов та правил надання банківських послуг на момент підписання заяви додається до позовної заяви).. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому в договорі. Відповідач свої зобов`язання по договору не виконав, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, відповідно до умов договору. У зв`язку з цим виникла заборгованість, яка станом на 26.01.2022 становить 50\~805,55 грн та складається із заборгованості за тілом кредиту 41\~886,71 грн (в тому числі: 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту, 41\~886,71 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту) та 8\~918,84 грн заборгованості за простроченими відсотками. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 50\~805,55 грн, а також судові витрати по справі. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18.03.2022 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності та вказав, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 4 зворот). Згідно з частиною 3\~статті 211 ЦПК України\~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився і не повідомив суд про причини неявки, заяви про розгляд справи без його участі чи відзиву на позов не надав. Про час, дату та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином. Суд, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися. Ухвалою суду від 12 липня 2022 вирішено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. В обгрунтування позовних вимог позивач надав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» «Універсальна CONTRACT» «Універсальна GOLD», заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, документ, що містить інформацію, зокрема, про контактні дані кредитодавця, кредитного посередника, основні умови кредитування, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки, порядок проведення кредиту. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить 50 805,55 грн та складається із заборгованості за тілом кредиту 41 886,71 грн (в тому числі: 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту, 41 886,71 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту) та 8 918,84 грн заборгованості за простроченими відсотками. Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, за правилами статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 („Позика"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Як уже було зазначено, на підтвердження факту укладення 20.10.2020 з [PERSON] кредитного договору позивачем надано до суду: - заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, зі змісту пункту 3 якої вбачається, що банк і клієнт узгодили використання простого електронного підпису, яким визнають такі способи підписів клієнтів: ОТР-пароль, QR-код, підпис стилусом на планшеті у відділенні Банку, кнопки «Підпис», «Підписав», «Підтверджую», «Ознайомився» тощо у програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах Банку у мережі Інтернет; - документ, що містить інформацію, зокрема, про контактні дані кредитодавця, кредитного посередника, основні умови кредитування, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки, порядок повернення кредиту та містить відомості про те, що він підписаний з використанням ОТР пароля. Поряд з цим, відповідно до ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII від 03.09.2015р. якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі ст. 6, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» № 851-IV від 22.05.2003р. для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Згідно зі ст. 12 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» перевірка цілісності електронного документа проводиться шляхом перевірки електронного цифрового підпису. Положеннями ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» передбачено, що кваліфікована електронна довірча послуга створення, перевірки та підтвердження кваліфікованого електронного підпису чи печатки надається кваліфікованим постачальником електронних довірчих послуг та включає: надання користувачам електронних довірчих послуг засобів кваліфікованого електронного підпису чи печатки для генерації пар ключів та/або створення кваліфікованих електронних підписів чи печаток, та/або перевірки кваліфікованих електронних підписів чи печаток, та/або зберігання особистого ключа кваліфікованого електронного підпису чи печатки; технічну підтримку та обслуговування наданих засобів кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Кваліфікований електронний підпис чи печатка вважається таким, що пройшов перевірку та отримав підтвердження, якщо: перевірку кваліфікованого електронного підпису чи печатки проведено засобом кваліфікованого електронного підпису чи печатки; перевіркою встановлено, що відповідно до вимог цього Закону на момент створення кваліфікованого електронного підпису чи печатки був чинним кваліфікований сертифікат електронного підпису чи печатки підписувача чи створювача електронної печатки; за допомогою кваліфікованого сертифіката електронного підпису чи печатки здійснено ідентифікацію підписувача чи створювача електронної печатки; під час перевірки за допомогою кваліфікованого сертифіката електронного підпису чи печатки отримано підтвердження того, що особистий ключ, який належить підписувачу чи створювачу електронної печатки, зберігається в засобі кваліфікованого електронного підпису чи печатки; під час перевірки підтверджено цілісність електронних даних в електронній формі, з якими пов`язаний цей кваліфікований електронний підпис чи печатка. На обгрунтування факту укладення договору з використанням електронного підпису до суду мають бути надані докази, що підтверджують підписання угоди сторонами саме у такий спосіб. Водночас, з матеріалів справи встановлено, що позивачем не надано до суду достовірних даних про те, що документи, надані на підтвердження обгрунтованості позовних вимог були підписані відповідачем з використанням простого електронного підпису. Натомість, зазначення у поданих документах інформації про те, що їх підписано, без надання до суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини, жодним чином не підтверджує факт укладення договору між сторонами у порядку, що визначений законом. З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що заява про приєднання до Умов та правил надання послуг та документ, що містить інформацію, зокрема, про контактні дані кредитодавця, кредитного посередника, основні умови кредитування, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки, порядок повернення кредиту не були підписані відповідачем. З викладених обставин судом відхиляються доводи АТ КБ „Приватбанк" про укладення сторонами кредитного договору шляхом підписання відповідачем вказаних документів. Проте, враховуючи надану АТ КБ „Приватбанк" виписку по банківському рахунку зі змісту якої вбачається, що Банком було видано [PERSON] кредитні кошти, суд приходить до висновку про укладення сторонами кредитного договору шляхом фактичної видачі кредитних коштів. Вимогами ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження повернення [PERSON] на рахунок АТ КБ „Приватбанк" заборгованості за тілом кредиту, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених АТ КБ „Приватбанк" позовних вимог у цій частині. З огляду на вищенаведені висновки суду про ненадання АТ КБ „Приватбанк" належних доказів підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг та документу, що містить інформацію, зокрема, про контактні дані кредитодавця, кредитного посередника, основні умови кредитування, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки, порядок повернення кредиту, відсотки позивачем нараховані безпідставно, відтак, правові підстави для задоволення заявлених АТ КБ „Приватбанк" до [PERSON] позовних вимог про стягнення відсотків, відсутні. Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту. Водночас, враховуючи те, що з наданої позивачем виписки по рахунку [PERSON] вбачається, що позивач зараховував сплачені позичальником кошти на погашення відсотків, які договором передбачені не були та на нарахування яких відповідач не погоджувався, на цю суму необхідно зменшити розмір основного боргу відповідача. Так, з виписки по рахунку [PERSON] вбачається, що відповідачем здійснено погашення заборгованості по нарахованим відсоткам у розмірі 1\~404,20 грн та погашено заборгованість по простроченим відсоткам у розмірі 1\~103,08 грн. Таким чином, з огляду на безпідставність позовних вимог в частині стягнення заборгованості по простроченим відсоткам у розмірі 8\~918,84 грн, а також з урахуванням зменшення суми заборгованості за тілом кредиту 41\~886,71 грн на суму безпідставно сплачених на погашення заборгованості по нарахованим та простроченим відсоткам у розмірі 1\~404,20 грн та 1\~103,08 грн, відповідно, заборгованість відповідача за кредитним договором становить 39\~379,43 грн (тридцять дев`ять тисяч триста сімдесят дев`ять гривень сорок три копійки). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Разом з тим, ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі викладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених відносно них позовних вимог. Оскільки судом позов задоволено на 77,51% (50\~805,55 8\~918,84 1404,20 -1\~103,08 = 39 379,43), з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1\~774,16 грн. на відшкодування понесених судових витрат пропорційно до задоволених щодо нього позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial