Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-13 00:00:00

03 грудня 2020 року АТ «Полтаваобленерго» » (в особі Кременчуцької філії) звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті вартості за надані послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а саме позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку згідно наданого розрахунку борг відповідачів станом на 25 листопада 2020 року за період з листопада 2015 року по квітень 2019 року по оплаті вартості наданих послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води на суму 21778 грн. 63 коп., у тому числі: - сума боргу за послугу з централізованого опалення 18846 грн. 42 коп., - сума боргу за послугу з централізованого постачання гарячої води 1248 грн. 89 коп., - сума встановленого індексу інфляції 1113 грн. 59 коп., 3% річних від простроченої суми 569 грн. 73 коп. та кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 2102 грн. На обґрунтування позову позивач вказував, що відповідачі зареєстровані в АТ «Полтаваобленерго» як споживачі послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] по особовому рахунку № [NUMBER] , які надавалися Кременчуцькою філією АТ «Полтаваобленерго» до 25 квітня 2019 року. Позивач надав відповідачам послуги з теплопостачання в повному обсязі у відповідності до якісних показників згідно вимог нормативно-технічних документів, а відповідачі, у свою чергу, зобов`язані були щомісячно не пізніше 20 числа наступного місяця розрахуватися з позивачем за спожиті послуги з теплопостачання. Відповідачі всупереч ст. 156, 162 ЖК України, п. 18 «Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води водовідведення», затверджених Постановою КМ України від 21 липня 2005 р. за № 630, не виконують обов`язки та не оплачують своєчасно і у повному обсязі вартість наданих позивачем послуг. Ухвалою судді від 28\~грудня 2020 року було відкрито провадження у справі, залучено учасників справи та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 23 лютого 2021 року постановлено провести заочний розгляд цивільної справи. Ухвалою суду від 05 січня 2022 року була задоволена заява відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення, поновлено строк звернення до суду із вказаною заявою та скасовано заочне рішення суду у справі від 23 лютого 2021 року, залучено до участі у справі співвідповідачем [PERSON] . У судовому засіданні представника позивача АТ «Полтаваобленерго» (в особі Кременчуцької об`єднаної філії) Дятлова М.В. позов підтримала, просила задовольнити, посилаючись на обставини і підстави, які були зазначені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] з позовом не погодився, посилаючись на факт тривалого за часом непроживання у зазначеній раніше квартирі, підтвердивши, що квартира належить йому та дочці відповідачу [PERSON] на праві власності відповідно 1/3 та 2/3 частини. Також вказав, що особовий рахунок відкрито на його ім`я, у січні 2020 року з ним було укладено договір про реструктуризацію боргу, у погашення боргу здійснив платежі у 2019 та 2020 роках. Відмовився від заявлення клопотання про призначення судової економічної експертизи для перевірки правильності обчислення розмірів боргу та штрафних санкцій за ст. 625 ЦК України. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] повторно не прибули в судове засідання, про час, дату та місце судового засідання були повідомлені належним чином, шляхом надання оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, а також засобами рекомендованого поштового зв`язку, про причини неявки суд не повідомляли та не подавали заяву про розгляд справи за їх відсутності і відзиви на позов. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності відповідачам [PERSON] та [PERSON] відповідно 1/3 та 2/3 частин квартири, що постає зі свідоцтва про право власності на житло, виданого у січні 2003 року УЖКГ виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради та договору дарування частини квартири, посвідченого у нотаріальному порядку 09 червня 2006 року (а.с. 96, 154). Як встановлено судом, що також не заперечувалося сторонами у справі, відповідач [PERSON] зареєстрований у Кременчуцькій філії АТ «Полтаваобленерго» як споживач послуг із теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого водопостачання гарячої води до вказаної квартири з відкритим на його ім`я особового рахунку за № [NUMBER] . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є зареєстрованими у цій квартирі, що підтверджується адресними довідками надісланих на запит суду (а.с. 32, 33, 107). Крім того суд враховує, що відповідачі не подали суду належні і допустимі, достовірні докази щодо їх спільного чи окремого непроживання у зазначеній квартирі, звернення до позивача з відповідними повідомленнями про факти непроживання. Письмовий договір з приводу надання вказаних видів послуг між сторонами, а саме між позивачем з однієї сторони та відповідачами [PERSON] та [PERSON] як співвласниками або уповноваженою ними особою з іншої сторони у справі не укладався. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Як постає із матеріалів справи, між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] як співвласниками виникли правовідносини по наданню з однієї сторони, та споживанню з іншої сторони, послуг з централізованого постачання теплової енергії у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які підпадають під регулювання Законів України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила). У відповідності до п. 18 «Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» споживач, якому надаються послуги з теплопостачання у вигляді гарячого водопостачання та опалення повинен не пізніше не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Пунктом першим частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» встановлено обов`язок споживача оплатити надані послуги. Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідач [PERSON] як один із співвласників квартири та відповідальна особа, на ім`я якого було відкрито особовий рахунок, не заперечував у судовому засіданні факт надання позивачем до квартири послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо фактично користувався такими послугами. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Наведене узгоджується з правовим висновком ВП ВС у постанові від 07 липня 2020 року при розгляді справи № 712/8916/17, провадження № 14-448цс19. У відповідності до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію й ін. послуги) визначається за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Згідно Закону України «Про житлово - комунальні послуги», позивач АТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії зобов`язувався надавати відповідачу, як споживачеві, вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення, підігріву води, а споживач зобов`язувався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] як співвласники та як споживачі послуг, всупереч вимогам п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не своєчасно та не в повному обсязі сплачували вартість наданих послуг. Відповідно до розрахунку позивача (а.с. 7 - 10) заборгованість відповідачів [PERSON] та [PERSON] по оплаті вартості за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води станом на 25 листопада 2020 року за період з листопада 2015 року по квітень 2019 року сумарно становить 21778 грн. 63 коп., у тому числі: - сума боргу за послугу з централізованого опалення 18846 грн. 42 коп., - сума боргу за послугу з централізованого постачання гарячої води 1248 грн. 89 коп. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] та/або будь-які інші особи не вчиняли жодні дії щодо здійснення платежів у погашення вказаного боргу за спожиті послуги у часовий проміжок боргу у повному обсязі. 16 січня 2020 року між позивачем та відповідачем [PERSON] як співвласником та відповідальною особою, на ім`я якої було відкрито особовий рахунок, було укладено угоду за № 1379/20 про погашення в строк до 16 липня 2020 року боргу за спожиту теплову енергію з реструктуризацією платежів. З розрахунку боргу постає, що відповідачем [PERSON] частково були сплачені кошти у погашення боргу у травні 2019 року у розмірі 514,67 грн. як борг по послузі постачання гарячої води за січень 2019 року та у липні 2020 року у розмірі 136,50 грн. як борг по послузі з опалення за березень 2018 року. Станом на день розгляду справи відповідачі [PERSON] та [PERSON] не сплатили заборгованість по наданим позивачем послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Крім того, суд констатує, що обчислення вартості послуг у зазначений період наявної заборгованості здійснювалося позивачем відповідно до встановлених за відповідними рішеннями органу місцевого самоврядування - Кременчуцької міської Ради тарифами, які не оскаржувалися відповідачами у судовому порядку. Суд вважає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] як співвласники квартири фактично не виконують свої зобов`язання щодо своєчасної оплати вартості наданих позивачем послуг. Відповідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховний Суд у своїй постанові від 01.09.2020 року у справі № 352/2163/13-ц зробив висновок про те, що в разі належності квартири декільком особам на праві спільної сумісної або спільної часткової власності, позовні вимоги мають бути пред`явлені до кожного з них про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірах, що відповідають їх часткам у праві спільної сумісної/часткової власності на квартиру. Оскільки відповідачам [PERSON] та [PERSON] квартира належить на праві спільної часткової власності, то вони зобов`язані як споживачі послуг та співвласники квартири сплачувати вартість наданих та спожитих послуг, та борг у разі прострочення сплати вартості послуг у дольовому порядку пропорційно їх часткам у праві власності. Звідси, в позові в частині вимоги щодо солідарного стягнення заборгованості у повному обсязі з відповідача [PERSON] , яка не є власником квартири, слід відмовити за безпідставністю. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 цього Кодексу передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З огляду на зазначене вище, зокрема враховуючи факт укладення 16 січня 2020 року угоди про реструктуризацію боргу, суд вважає, що строк позовної давності необхідно обчислювати саме з 16 липня 2020 року, а тому позивач не пропустив строк позовної давності, оскільки звернувся до суду з позовом 03 грудня 2020 року, тобто в межах загального строку позовної давності у три роки, перебіг якого розпочинається саме з 16 липня 2020 року. Щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат згідно ст. 625 ЦК України суд зазначає наступне. У позовній заяві позивач вказав, що, окрім повернення боргу за надані ним послуги, відповідач має сплатити позивачу 3% річних і інфляційні втрати та надав розрахунок, згідно з яким нарахував три проценти річних і інфляційні втрати, період нарахування із листопада 2017 року по лютий 2019 року включно. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (пункт 45). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15). З огляду на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] , як встановлено судом, прострочили виконання грошового зобов`язання, вони на вимогу позивача повинні сплатити інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми. За розрахунком позивача сума встановленого індексу інфляції (інфляційне збільшення суми боргу_становить 1113 грн. 59 коп., 3% річних від простроченої суми 569 грн. 73 коп. (а.с. 8 10). До того ж суд враховує, що відповідачі не заявляли фактично щодо наявності спору про обчислення розмірів боргу та штрафних санкцій та не надали власні обчислення розмірів боргу та штрафних санкцій, а відповідач [PERSON] у судовому засіданні відмовився від заявлення клопотання про призначення судової економічної експертизи для перевірки правильності обчислення розмірів боргу та штрафних санкцій за ст. 625 ЦК України. Звідси суд вважає, що спір між сторонами щодо обчислення розмірів заборгованості по оплаті наданих позивачем послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та гарячого водопостачання відсутній. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Позивач не подав до суду належні і допустимі докази на підтвердження позову, у тому числі щодо пропуску строків позовної давності з поважних причин та наявності підстав для їх поновлення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не надали суду належні і допустимі докази на спростування встановлених судом обставин та позову, у тому числі щодо визначення іншого розміру боргу. За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню. Звідси суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ «Полтаваобленерго» (в особі Кременчуцької об`єднаної філії) заборгованість станом на 25 листопада 2020 року за період з листопада 2015 року по квітень 2019 року по оплаті вартості за послуги теплопостачання у вигляді централізованого опалення у розмірі 6282,14 грн., централізованого постачання гарячої води у розмірі 416,30 грн., інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 371,20 грн., 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 189,91грн. та кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 700,67 грн., виходячи із принципу пропорційності його частки у праві власності 1/3, а з відповідача [PERSON] на користь АТ «Полтаваобленерго» (в особі Кременчуцької об`єднаної філії) - заборгованість станом на 25 листопада 2020 року за період з листопада 2015 року по квітень 2019 року по оплаті вартості за послуги теплопостачання у вигляді централізованого опалення у розмірі 12564,28 грн., централізованого постачання гарячої води у розмірі 832,59 грн., інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 742,39 грн., 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 379,82 грн. та кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 1401,33 грн. виходячи із принципу пропорційності її частки у праві власності 2/3. Позивачеві слід відмовити у задоволенні позову в частині вимог до [PERSON] про стягнення у солідарному порядку заборгованості за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води станом на 25 листопада 2020 року за період з листопада 2015 року по квітень 2019 року по оплаті вартості наданих послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води на суму 21778 грн. 63 коп., у тому числі: - сума боргу за послугу з централізованого опалення 18846 грн. 42 коп., - сума боргу за послугу з централізованого постачання гарячої води 1248 грн. 89 коп., - сума встановленого індексу інфляції 1113 грн. 59 коп., 3% річних від простроченої суми 569 грн. 73 коп. та коштів у повернення сплаченого судового збору у розмірі 2102 грн. Сторони не заявляли про понесення ними будь-яких інших судових витрат.

Outcome: approved