Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

Представник АТ «МетаБанк»\~звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначив, що 15.06.2009 року рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя задоволено вимоги АБ «Металург», правонаступником якого є АТ «МетаБанк», та стягнуто солідарно з ПП «Швидкобуд», [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 32\~144,78 грн. та судові витрати. Зазначене рішення суду не виконано, заборгованість за кредитним договором не сплачена. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ «МетаБанк» інфляційні втрати в розмірі 4567,18 грн., та 3% річних в розмірі 2269,91 грн., а також судові витрати в розмірі 2270,00 грн. Ухвалою від 13.12.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача. Відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду, у судове засідання не з`явилася, поважну причину неявки суду не повідомила, відзив не надала, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у її відсутність, на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають\~задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.\~81,\~83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 08.02.2007 року між АБ «Металург» та ПП «Швидкобуд» укладено кредитний договір № 32-31-07/0004-МК, за яким АБ «Металург» надав ПП «Швидкобуд» кредит у розмірі 30\~000 грн. Одночасно з кредитним договором 08.02.2007 року АБ «Металург» уклав договір поруки № 32-31-07/0004-МК/П, предметом якого є надання поруки [PERSON] перед АБ «Металург» за виконання ПП Швидкобуд» своїх зобов`язань за кредитним договором №32-31-07/0004-МК від 08.02.2007 р. У зв`язку з невиконанням ПП «Швидкобуд» умов зазначеного кредитного договору заборгованість за ним склала 32\~144,78 грн. Вказані відомості встановленні рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15.06.2009 р. по цивільній справі № 2-1529/09. Зазначеним рішенням суду стягнуто солідарно з ПП «Щвидкобуд», [PERSON] на користь АБ «Металург» заборгованість за кредитним договором у розмірі 32\~144,78 грн., судовий збір у розмірі 321,45 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30,00 грн. Як вбачається зі статуту, затвердженого річними загальними зборами акціонерів АТ «МетаБанк» від 10.07.2020 р., Акціонерне товариство «МетаБанк» є правонаступником всіх прав, обов`язків та зобов`язань Акціонерного банку «Металург». Згідно ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст.611 ЦКУ передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання (Правовий висновок у Постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020року у справі № 274/4675/16-ц). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження №14-241цс19) вказано, що «нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) зазначено: «до правових наслідків порушенні грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову». Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Позивачем заявлені вимоги до [PERSON] через невиконання обов`язків, що виникли саме на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15.06.2009 р., яким на останню покладено солідарний обов`язок перед позивачем сплатити суму заборгованості за кредитним договором № 32-31-07/0004-МК від 08.02.2007 року. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, який не оспорювався відповідачем, 3 % річних за період з 01.01.2019 року по 31.10.2021 року становить\~2269,91 грн.; сума інфляційних втрат за період з 01.01.2019 року по 31.10.2021 р. становить 4567,18 грн. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним, що [PERSON] в порушення вимог діючого законодавства та умов укладеного кредитного договору та договору поруки не виконала свого обов`язку щодо повернення кредитних коштів в обумовлений сторонами строк, а також не виконала судове рішення про солідарне стягнення грошових коштів на користь позивача. В даному випадку суд виходить з того, що положення\~ст.625 ЦК України\~щодо нарахування трьох процентів річних, як спеціальної міри відповідальності за порушення грошового зобов`язання, можуть бути застосовані до грошового зобов`язання, вимога в якому захищена в судовому порядку. Як встановлено судом, після набрання рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 15.06.2009 р. законної сили, між сторонами виникли грошові зобов`язання, оскільки право позивача вимагати від відповідача сплати грошові кошти кореспондує обов`язок відповідача сплатити ці грошові кошти на користь позивача, а тому до таких відносин підлягає застосуванню положення\~статті 625 ЦК України. Аналогічний правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц, провадження № 14-68цс18. Стягнення інфляційних втрат та 3% річних не є додатковою вимогою за основним зобов`язанням, до якої відноситься стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо. Стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність боржника за невиконання грошового зобов`язання, яка виражається у сплаті 3% річних та інфляційних втрат. В даному випадку, саме невиконання рішення суду, з якого у відповідача виник обов`язок по сплаті, породжує наслідки, передбачені законом, тобто ст.625 ЦК України. Порука тут вже суттєвого значення не має. Таким чином, оскільки відповідач не виконала вказаного грошового зобов`язання, то наявні підстави для стягнення з неї: 2\~269,91 грн. - 3 % річних за період з 01.01.2019 року по 31.10.2021 року; 4567,18 грн. - суми інфляційних втрат за період з 01.01.2019 року по 31.10.2021 року. З огляду на вищевикладене, позовні вимоги є обгрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 2270,00 гривень.

Outcome: approved