Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

27.01.2021 року позивач, [PERSON] , звернулася до суду з позовом до відповідачів, [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що у квартирі [ADDRESS] , яка належить їй на праві спільної сумісної приватної власності, зареєстровані також [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Однак, [PERSON] та [PERSON] не проживають у вищевказаній квартирі понад рік без поважних причин та не сплачують за комунальні послуги. Оскільки відповідачі не задовольнили вимогу про зняття з реєстраційного обліку в добровільному порядку, позивач вимушена була звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач просила визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] .. 02.02.2021 року ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави Андрієнко А.В. відкрито спрощене позовне провадження по справі. 28.05.2021 року від представника відповідача до суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому остання заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що до поважних причин не проживання у житловому приміщенні належить , в тому числі, тимчасовий виїзд з постійного місця проживання у зв`язку з навчанням, у тому числі за кордом протягом усього часу навчання. Крім цього, представник відповідача вказує, що [PERSON] декілька разів поверталася в Україну та проживала у спірній квартирі, а саме у липні та протягом вересня-листопада 2019 року. Останній раз [PERSON] повернулася у квітні 2021 року. Підстава, відповідно до якої місце проживання неповнолітньої [PERSON] реєструвалося в спірній квартирі, у судовому порядку позивачем не оспорюється, тому вважається, що вона набула права користування цим житлом на законних підставах. Неповнолітня [PERSON] не може самостійно визначити своє місце проживання, і на разі навчається за кордоном, а тому сам по собі факт її не проживання у спірній квартирі, не може бути безумовною підставою для визнання її такою, що втратила право користування зазначеним житлом. Ураховуючи викладене, підстави для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відсутні, а позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими. 01.06.2021 року від представника третьої особи Органу опіки та піклування надійшли письмові пояснення, в яких останній просив ухвалити судове рішення. яке буде відповідати якнайкращому забезпеченню інтересів неповнолітньої [PERSON] 18.06.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому остання підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.07.2021 року дану справу передано для розгляду судді Тімошенко Н.В. 26.07.2021 року ухвалою суду дану справу прийнято до провадження та призначеного розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, просила відмовити у його задоволенні. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, просив розглядати справу без його участі. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 19.04.1993 року. Відповідно до вищевказаного свідоцтва про право власності на житло від 19.04.1993 року, виданого Полтавським відділом приватизації житла, вбачається, що співвласниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, після смерті матері позивачки [PERSON] , 01.04.2002 року за реєстром № 3-673 Першою Полтавською державною нотаріальною конторою [PERSON] видане свідоцтво про право власності на спадщину за законом на ј частину квартири [ADDRESS] . Відповідно до рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15.08.2007 року, визначено розмір ідеальних часток у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , зокрема [PERSON] належить 1/2 частина з урахуванням успадкованої ј частини після померлої [PERSON] , померлому [PERSON] ј частина, [PERSON] ј частина. Встановлено, що 26.11.2007 року за реєстром № 2-1421 Першою Полтавською державною нотаріальною конторою [PERSON] видане свідоцтво про право власності на спадщину за законом на ј частину квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] . Так, частка [PERSON] у праві спільної часткової власності на вищевказану квартиру складає ѕ, а частка [PERSON] 1/4. Відповідно до рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17.06.2010 року, визначено порядок користування квартирою [ADDRESS] та виділено в користування [PERSON] (разом з [PERSON] та дітьми [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) житлову кімнату (2) площею 19,3 кв.м. [PERSON] виділено житлову кімнату (1) прощею 12,1 кв.м., житлову кімнату (3) площею 12,4 кв.м.. житлову кімнату (4) площею 11,1 кв.м. 17.06.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Згідно довідки КП «ЖЕО №2» № 126 від 25.01.2021 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] (власник) [PERSON] (син), [PERSON] (онук), [PERSON] (онука), [PERSON] (онука), [PERSON] (колишня дружина [PERSON] ). [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживають з 2019 року, що підтверджується актом від 08.12.2020, складеного сусідами [PERSON] , [PERSON] , підписи яких засвідчені начальником КП «ЖЕО №2» Ландарем О.М. Відповідно до листа Державної Прикордонної служби України № 91/6-14422-7777 від 05.01.2021 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] перетнула державний кордон України 21.06.2019 року рейсом 431 Харків-Стамбул та у зворотному напрямку кордон України не перетинала. Відповідно до листа Державної Прикордонної служби України № 19423 від 15.03.2021 року вбачається, що [PERSON] останній раз перетнула державний кордон України 22.11.2019 року. Відомостей щодо повернення [PERSON] у зворотному напрямку на територію України суду не надано. Відповідно до ч.1ст.321ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що слідує зі змісту ст. 391 ЦК України. Згідно ч.1ст.16ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 150ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.2ст.405ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно п. 4 ч.1ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Конституцією України у ст.41 та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди,відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника, місце його реєстрації та місце знаходження майна. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно дост.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Посилання відповідача на те , що неповнолітня [PERSON] в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності та можливості самостійно визначати місце свого проживання суд не бере до уваги, оскільки на час розгляду даної справи [PERSON] є повнолітньою особою, що підтверджується матеріалами справи. Факт перебування, зокрема навчання та проживання [PERSON] з 2019 року за межами території України не заперечувався учасниками справи та підтверджується матеріалами справи. Крім цього, посилання представника відповідача на, те, що [PERSON] у лютому 2022 році перебувала в Україні, зокрема в суді в м. Полтаві, що свідчить про переривання річного строку відсутності члена сім`ї без поважних причин передбаченого ст. 405 ЦК України суд не бере до уваги, оскільки жодних належних та допустимих доказів того, що [PERSON] перебувала (проживала) в цей період часу в спірній квартирі [ADDRESS] суду не надано. Таким чином, оскільки [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації у квартирі [ADDRESS] не проживають більше одного року, власних речей не зберігають, що підтверджено зібраними по справі доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved