Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

У червні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - АТ «КЗРК») про відшкодування моральної шкоди, в зв`язку з втратою професійної працездатності посилаючись на те, що він з 14.03.1975 року по 20.05.1996 рік працював на різних посадах «Кривбасруда», та «Кривбасшахтобуд», правонаступником яких є АТ «КЗРК». Внаслідок праці у шкідливих умовах він отримав професійне захворювання хронічна дискогенна попереково-крижова полірадикулопатія зі стійким вираженим больовим синдромом та статико-динамічними порушеннями. Висновком МСЕК від 20.05.1996 року позивачу первинно встановлено 70 % втрати професійної працездатності за вказаним професійним захворюваннями з переоглядом. При подальших переоглядах МСЕК позивачу у 2005 році встановлено 70% втрати професійної працездатності та 2 групу інвалідності безстроково. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, чим йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення звичного способу життя, потреба додаткових зусиль для організації життя, порушенням нормальних життєвих зв`язків, внаслідок неможливості вести активне життя. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 240000 грн., які просить суд стягнути з відповідача 20 червня 2022 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами. Відповідач не скористався правом на подання відзиву, однак 18 липня 2022 року на адресу суду надійшли письмові пояснення представника відповідача на позовну заяву. В поясненнях вказує на те, що позивачем не доведено факт того, що відповідач є правонаступником [PERSON] . Крім того, позивачем не доведено, що відповідачем йому завдана моральна шкода. Також зазначена позивачем сума шкоди завищена та не відповідає засадам розумності та справедливості. Відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що позивачем не доведено факту завдання йому моральної шкоди належними та допустимими доказами. Суд, відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] з 14.03.1975 по 01.03.1976 рік працював «Кривбасруда», Кривбасшахтобуд», правонаступником якого є АТ «КЗРК» на посаді слюсар-монтажник гірник 4 розряду, з 01.02.1976 по 20.05.1996 рік на посаді підземного слюсар-монтажник з повним робочим днем в підземних умовах (а.с.6-11). 20\~травня 1996\~року складено\~Акт розслідування\~професійного захворювання,\~згідно якого\~ [PERSON] \~було встановлено\~професійне захворювання хронічна дискогенна попереково-крижова полірадикулопатія зі стійким вираженим больовим синдромом та статико-динамічними порушеннями. Професійне захворювання виникло за обставин тривалого часу праці в умовах наявних шкідливих виробничих факторів (а.с. 12) . Висновком МСЕК від 20.05.1996 року [PERSON] первинно встановлено 70% стійкої працездатності на наслідком професійного захворювання з переоглядом (а.с. 13). При наступних переоглядах МСЕК [PERSON] повторно встановлено 70% стійкої втрати працездатності за наслідками професійного захворювання (а.с. 14-20). Висновком МСЕК від 24.06.2005 року [PERSON] повторно та безстроково встановлено 70% стійкої працездатності на наслідком професійного захворювання та другу групу інвалідності (а.с. 20). Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримані позивачем у зв`язку із виконанням ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, згідно норм діючого законодавства, для відшкодування моральної шкоди. До такого висновку суд прийшов з наступного. Так, постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами та доповненнями) надано роз`яснення, відповідно до якого спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону № 1105 повинні вирішуватись на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому медико-соціальною експертною комісією стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, тобто з 9 грудня 1996 року за наслідками професійного захворювання. Так, ст. 17 Закону України «Про охорону праці» (у редакції, що була чинною на час виникнення права на відшкодування моральної шкоди) визначає, що власник зобов`язаний створити в кожному структурному підрозділі і на робочому місці умови праці відповідно до вимог нормативних актів, а також забезпечити додержання прав працівників, гарантованих законодавством про охорону праці. За статтею 12 Закону України «Про охорону праці» (у редакції, що була чинною на час виникнення права на відшкодування моральної шкоди), відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень 12 Закону України «Про охорону праці» (у редакції, що була чинною на час виникнення права на відшкодування моральної шкоди) відшкодування працівнику моральної шкоди у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійних захворювань, отриманих внаслідок роботи у небезпечних та шкідливих виробничих факторів, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача за вказаними професійними захворюваннями. У відповідності до положень п.11 Правилам відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету міністрів України №472 від 23 червня 1993 року (у редакції, що була чинною на час виникнення права на відшкодування моральної шкоди) (далі Правила № 472) моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР ((у редакції, що була чинною на час виникнення права на відшкодування моральної шкоди) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Таким чином, згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості. Згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на час розгляду справи становить 6500 грн., тобто мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який відповідає 100% стійкої втрати працездатності, дорівнює 32500,00 грн., а максимальний 1300000,00 грн. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Визначаючи розмір\~відшкодування моральної\~шкоди суд\~виходить з\~меж позовних\~вимог та\~доводів позовної\~заяви,\~тяжкості наслідків,\~які настали\~в здоров`ї\~позивача,\~незворотності таких\~наслідків,\~розміру втрати\~працездатності,\~відсутності наявності\~динаміки покращення\~стану позивача,\~постійний характер\~страждань позивача,\~який переносить\~постійний фізичний\~дискомфорт,\~обмежений в\~можливості звичайних\~повсякденних занять\~та активному\~спілкуванні,\~що вносить\~істотні вимушені\~зміни у\~життєвих стосунках,\~виходячи із\~засад розумності\~та справедливості,\~з урахуванням\~ступеню втрати\~професійної працездатності\~ 70%\~та встановлення\~другої групи\~інвалідності,\~які встановлені\~безстроково,\~судом встановлені\~обставини щодо\~наявності правових\~підстав для\~відшкодування моральної\~шкоди позивачу,\~оскільки уже\~самим фактом\~втрати позивачем\~професійної працездатності\~йому спричинена\~моральна шкода,\~тому суд\~вважає необхідним\~призначити позивачу\~компенсацію з\~відповідача в\~розмірі 215\~000,00\~грн. без врахування податку з доходу фізичних осіб. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі по 2150,00 грн.

Outcome: partial