Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-27 00:00:00

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100) до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про звернення стягнення на предмет застави. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 09.11.2021 року, у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Альфа-Банк» відмовлено в повному обсязі. До канцелярії Малиновського районного суду м. Одеси представником відповідача, було подано заяву про ухвалення додаткового рішення, в якому він просив суд стягнути з позивача - Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 26512,00 грн.(а.с.222). В обґрунтування заявленого, представник вказав, що відповідачем до судових дебатів було заявлено клопотання про стягнення судових витрат, які понесені відповідачем у зв`язку з розглядом справи, але при ухваленні рішення, судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат. На підтвердження розміру витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги відповідачу, представником відповідача було подано: Договір про надання правової допомоги № 2/21, від 01.02.2021 року, Додаткову угоду № 1 до Договору про надання правової допомоги № 2/21, від 01.02.2021 року, Акт виконаних робіт, від 11.11.2021 року, банківську квитанцію № 0.0.2461112512.1, від 11.05.2022 року. Враховуючи викладене, представник відповідача просив суд стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 26512,00 грн. (а. с. 222). Також, представник відповідача надавав заяву до суду в якій просив суд стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25012,00 грн. (а. с. 161). В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу (а. с. 212 - 213). Так, представник позивача вказав, що заявлена сума витрат, понесених відповідачем не відповідає критерію розумності, співмірності та необхідності, оскільки: справа про звернення стягнення на предмет застави не відноситься до складної категорії справ; справа розглядалася без участі представника відповідача; затрати часу адвоката не відповідають складності справи. Враховуючи викладене, представник позивача просив суд зменшити витрати на професійну правничу допомогу, яка має бути стягнена з позивача до 12000,00 грн. Відповідач до суду подав заяву про розгляд заяви без його участі, вимоги заяви підтримав, просив їх задовольнити (а. с. 230). Представник позивача до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, з урахуванням доводів, викладених у клопотанні про зменшення витрат на правову допомогу (а. с. 237). Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності сторін. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, суд дійшов наступного висновку. У заяві про ухвалення додаткового рішення, представник відповідача просив суд стягнути з позивача - Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 26512,00 грн.. Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є звернення стягнення на предмет застави, автомобіль Mitsubishi Lancer 2.0, рік випуску 2007, об`єм двигуна 1997, днз [NUMBER] , загальна вартість якого, згідно до договору застави, від 28.03.2007 року, становить 123200,00 грн. На підтвердження заявлених вимог відповідача, матеріали справи містять: Договір про надання правової допомоги № 2/21, від 01.02.2021 року (а. с. 198 - 201), Додаткову угоду № 1 до Договору про надання правової допомоги № 2/21, від 01.02.2021 року (а. с. 202), Акт виконаних робіт, від 11.11.2021 року (а. с. 203), банківську квитанцію № 0.0.2461112512.1, від 11.05.2022 року (а. с. 231). У відповідності до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 270 ЦПК України, додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених відповідною статтею ЦПК, воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими вимогами на загальних підставах. При порушені питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. Частинами 1-4 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ, від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З огляду на те, що з позовом до суду позивач звернувся 07.10.2020 року, під час розгляду справи, судом неодноразово відкладався розгляд справи за заявами представників сторін, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 09.11.2021 року, у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Альфа-Банк» було відмовлено в повному обсязі, дослідивши обсяг наданих відповідачу послуг з надання правової допомоги, оцінивши їх на критерій розумності та співмірності зі складністю часу, суд вважає за необхідне зменшити витрати, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача до 17000,00 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню.

Outcome: approved