Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що [INFO] , померла його дружина [PERSON] ( [INFO] ) з якою вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1982\~року. Весь час подружжя проживали разом. З 1996\~року. (тобто з часу придбання квартири) подружжя проживали разом за адресою: [ADDRESS] , у тому числі, на дату смерті [PERSON] ( [INFO] ). Тепер позивач проживає по вказаній адресі самостійно. Вищезазначена квартира придбавалась подружжям під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу (№ 2908.К від 02.03.1996\~р., титульний власник [PERSON] ) і відповідно належить їм на праві спільної сумісної власності. Однак, враховуючи приписи ст.ст. 368, 1218, 1220,\~1226 ЦК України, ст.ст. 60-61 СК України, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді належної їй 1/2 частки спільної із позивачем квартири за адресою: [ADDRESS] . Отже, позивач, у розумінні ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцем першої черги після смерті дружини. Для належного оформлення прав на спадщину, позивач звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Абрамова М.О.. При цьому, позивач виходив з того, що оскільки він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, він вважається таким, що прийняв спадщину. Однак, при вирішенні питання щодо заведення спадкової справи, з`ясувалось що позивач має адресу реєстрації місця проживання відмінну від адреси фактичного проживання, а саме з`ясувалось, що формальною адресою реєстрації позивача є: [ADDRESS] . Але фактично позивач проживав і проживає за адресою: [ADDRESS] . В результаті, нотаріусом Абрамовим М.О., були сформульовані і видані позивачу письмові Роз`яснення (вих. № 137 від 12.04.2021 р.) якими нотаріус фактично відмовив позивачу у заведенні спадкової справи через відсутність належних доказів про прийняття ним спадщини у встановленні законодавством порядок та строки. Отже, подальше оформлення спадкових прав для позивача відтепер пов`язано із встановленням фактів, що мають юридичне значення, зокрема, від встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Крім того, в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстрована дочка [PERSON] та [PERSON] [PERSON] ( [INFO] ). Враховуючи це, відповідач [PERSON] також є спадкоємцем першої черги (який формально вважається таким, що прийняв спадщину за фактом реєстрації за однією адресою зі спадкодавцем). Однак, відповідач [PERSON] в означеній квартирі не проживає та не з`являлась з 2006\~р., з батьками взагалі не спілкувалась з 2015 р. Відповідачка до органів нотаріату не зверталась, дій по оформленню спадкових прав не вчиняла. Але інтереси відповідачки об`єктивно суперечать інтересам позивача, що обумовлює звернення до суду саме в форматі позовного провадження, оскільки між сторонами формально є спір про право. Отже, згідно правовстановлюючих документів, позивач є титульним власником квартири за адресою: [ADDRESS] та співвласником на праві спільної сумісної власності даного об`єкту зі своєю померлою дружиною (спадкодавцем). Постійно проживав за означеною адресою з 1996 р. (згідно Акту комісії мешканців будинку та показань свідків). На позивача оформлені особові рахунки, саме ним сплачуються комунальні платежі. Саме позивач займався похованням своєї померлої дружини. Факт не проживання відповідачки по адресі вищевказаної квартири також підтверджується належними та допустимими доказами (Акт комісії мешканців будинку, показання свідків тощо). На підставі викладеного позивач просить суд встановити факт постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] ( [INFO] ), яка померла [INFO] , в квартирі [ADDRESS] , на час відкриття спадщини після її смерті. Ухвалою суду від 27.10.2021 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Від відповідача заяв по суті справи до суду не надходило. Ухвалою від 12.01.2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, в судове засідання викликані свідки. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Юрасов\~А.В. позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Заслухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] ( [INFO] ) з 11.06.1982 р. перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] ( [INFO] ). Даний факт підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 02.06.2020 року. Від шлюбу у подружжя була дитина відповідач [PERSON] ( [INFO] ). Даний факт підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04.04.1986 р. [INFO] , дружина позивача [PERSON] ( [INFO] ) померла. Даний факт підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17.03.2020 року. Із листа Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (вих. № 01-17/01/0490 від 17.02.2022 р.), про надання інформації на виконання ухвали суду від 12.01.2022 р., вбачається, що станом на 16.03.2020 р. в квартирі за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані наступні особи: [PERSON] ( [INFO] ) з 27.03.1996 р. по 28.05.2020 р., знята з реєстрації у зв`язку зі смертю; [PERSON] ( [INFO] ) з 27.03.1996 р. по теперішній час. [PERSON] ( [INFO] ) зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 04.07.2002 р. по теперішній час. Квартира за адресою: [ADDRESS] придбавалась подружжям [PERSON] під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу (№ 2908.К від 02.03.1996 р., титульний власник [PERSON] ) і відповідно належить їм на праві спільної сумісної власності. Враховуючи приписи ст.ст. 368, 1218, 1220,\~1226 ЦК України, ст.ст. 60-61 СК України, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді належної їй 1/2 частки спільної із позивачем квартири за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця [PERSON] у розумінні ст.\~1261\~ЦК України є відповідно: її чоловік [PERSON] та дочка [PERSON] (тобто сторони по даній справі). У ст.\~1216\~ЦК України закріплено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст.\~1219\~ЦК України (ст.ст. 1218, 1231 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом норми ст. 1268 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з п. 3.21 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Останнім місцем проживання спадкодавця [PERSON] є квартира за адресою: [ADDRESS] . Із наявного в матеріалах справи Акта про проживання/не проживання осіб від 27.09.2021 р., підписаного сусідами та посвідченого керівником керуючої компанії ТОВ «КК «ГЛАСИС», вбачається, що [PERSON] ( [INFO] ) постійно проживав разом зі своєю дружиною [PERSON] ( [INFO] )\~в квартирі [ADDRESS] з часу придбання квартири у 1996 року, у тому числі, на дату смерті дружини 16.03.2020\~року та проживає самостійно по теперішній час. В свою чергу, дочка [PERSON] та [PERSON] [PERSON] ( [INFO] ), в означеній квартирі не проживає та не з`являлась з 2006 року. Для належного оформлення прав на спадщину, позивач звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Абрамова М.О.. Як позивач зазначив у позові та особисто пояснив у судовому засіданні, він виходив з того, що оскільки він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, він вважається таким, що прийняв спадщину. Однак, при вирішенні питання щодо заведення спадкової справи, з`ясувалось що позивач має адресу реєстрації місця проживання відмінну від адреси фактичного проживання, а саме з`ясувалось, що формальною адресою реєстрації позивача є: [ADDRESS] . Однак, фактично позивач проживав і проживає за адресою: [ADDRESS] . В результаті, нотаріусом Абрамовим М.О., були сформульовані і видані позивачу письмові роз`яснення (вих. № 137 від 12.04.2021 р.) згідно яких нотаріус фактично відмовив позивачу у заведенні спадкової справи через відсутність належних доказів про прийняття ним спадщини у встановленні законодавством порядок та строки. Отже, подальше оформлення спадкових прав для позивача відтепер пов`язано із встановленням фактів, що мають юридичне значення, зокрема, від встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно пояснень позивача, які підтвердили також допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , відповідач [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] не проживає та не з`являлась з 2006\~р., з батьками не спілкувалась приблизно з 2015 року. Натомість, позивач постійно проживав і дотепер проживає за означеною адресою з 1996 року, є титульним власником квартири. На позивача оформлені особові рахунки, саме ним сплачуються комунальні платежі. Саме позивач займався похованням своєї померлої дружини. Через відсутність у позивача офіційної реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , нотаріус не визнає факт проживання позивача разом зі спадкодавцем на момент смерті останньої, а тому позивач потребує судового захисту своїх спадкових прав. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України, є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно до ч. 6 ст. 29 ЦК України, фізична особа може мати кілька місць проживання. Нормами ст.ст. 2, 3\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» (в редакції на момент виникнення і існування правовідносин) передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст.\~1268\~ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів (постанова Верховного Суду від 10.01.2019 № 484/747/17). Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі ст.\~2\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» (в редакції станом на момент виникнення і існування правовідносин) не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч. 3 ст. 1268 ЦК України, підтверджуються іншими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси осіб, суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Враховуючи це, встановлення судом факту постійного проживання позивача [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини є законним, доцільним та ефективним способом захисту його права, як спадкоємця. Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки позивач не вимагав відшкодування судових витрат, понесених по сплаті судового збору, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, питання щодо повернення судових витрат судом не вирішувалося.

Outcome: approved