Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-21 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила стягнути з відповідача суму невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 26 549, 74 грн, в обґрунтування якого вказала, що після дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 06 жовтня 2020 року, автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. Відповідач як страховик прийняв заяву позивача про виплату страхового відшкодування, завів страхову справу № 8961, склав страховий акт № 202-066/21 та прийняв рішення про здійснення виплати страхового відшкодування у розмірі 26 549, 74 грн, проти розміру якого позивач не заперечувала. Але виплата так і не була здійснена. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 20 жовтня 2021 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями /а. с. 22-24/. 26 жовтня 2021 року ухвалою судді у справі відкрито провадження для розгляду справи у спрощеному порядку з викликом сторін /а. с. 26-27/. 29 квітня 2022 року представник позивача подав до суду заява про розгляд справи без участі сторони позивача, позов підтримує і просить задовольнити, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Позивач, її представник, а також представник відповідача у справі не з`явилися у судове засідання, про яке повідомлені були належним чином, окрім вищевказаних, заяви по суті та / або з процесуальних питань до суду не надходили. Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі частини першої ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень позивача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення у справі заочного рішення та задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. ІІІ. Фактичні обставини справи. 06 жовтня 2020 року [PERSON] та ПрАТ «Страхова група «Ю.Бі.Ай-КООП» укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 202.2253.2020/ПП /а. с. 7-12/. 23 квітня 2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі [PERSON] та [PERSON] , в якій автомобіль позивача Honda CR-V 2016 (реєстраційний номер [NUMBER] ), зазнав механічних пошкоджень. Учасники дорожньо-транспортної пригоди склали європротокол без виклику працівників поліції. 26 квітня 2021 року подала ПрАТ «Страхова група «Ю.Бі.Ай-КООП» письмове повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди та заяву про виплату страхового відшкодування, надала до неї документи і транспортний засіб, для огляду /а. с. 13-16/. ПрАТ «Страхова група «Ю.Бі.Ай-КООП» прийняв заяву про виплату страхового відшкодування, завів страхову справу № 8961, склав страховий акт № 202-066/21 та прийняв рішення про здійснення виплати страхового відшкодування у розмірі: 26 549, 74 грн, проти розміру якого [PERSON] не заперечувала. Проте станом на 11 жовтня 2021 року ПрАТ «Страхова група «Ю.Бі.Ай-КООП» виплату страхового відшкодування так і не здійснив, на телефонні звернення позивача працівники відповідають, що виплату треба почекати /а. с. 17/. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Статтею 979 Цивільного кодексу України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі статтею 988 Цивільного кодексу України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором, відшкодувати витрати, понесені страхувальником у разі настання страхового випадку з метою запобігання або зменшення збитків, якщо це встановлено договором. Частиною першою статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта. За змістом статті 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої Твиникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно зі статтею 16 Закону України «Про страхування» за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку виплати страхувальникові або іншій особі, визначений у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до пункту 3 статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Аналогічні за змістом положення передбачені статтею 992 Цивільного кодексу України. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частини першої ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Пунктом 10.6. Договору встановлено, що виплата страхового відшкодування здійснюється Страховиком протягом трьох робочих днів з дати складання Страхового акта. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що, оскільки відповідачем порушені вимоги законодавства та договору щодо строків виплати страхового відшкодування, у розмірі: 26 549,74 грн, воно підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved