Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

Позивач 02 грудня 2021 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 969/1-Н від 16 травня 2007 року, а саме: квартиру [ADDRESS] [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 17 травня 2007 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко К.В. за реєстровим № 1789, для задоволення вимог [PERSON] до [PERSON] відповідно до кредитного договору № 8/2007/840-К/989-Н від 16 травня 2007 року в розмірі 2\~959\~983,79 грн., з них: заборгованість за сумою кредиту 1\~834\~491,70 грн., заборгованість за непогашеними відсотками за користування кредитом 1\~125\~492,09 грн., визначивши при цьому спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу [PERSON] від свого імені квартири [ADDRESS] [ADDRESS] т, що є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору № 969/1-Н від 16 травня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко К.В. за реєстровим № 1792, будь-якій особі покупцеві, із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на підставі оцінки, проведеної суб`єктом діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна від 18 квітня 2021 року, а саме: 727\~720,00 грн.; надати [PERSON] всі повноваження та права продавця, в тому числі подання заяв, отримання дублікатів правовстановлюючих документів з відповідних установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування, органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів за продавця, подання та отримання будь-яких документів, довідок, витягів, заяв, а також вільного доступу уповноважених представників банку до предмета іпотеки тощо, необхідних для здійснення продажу. Позов мотивований тим, що 16 травня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та відповідачем був укладений кредитний договір № 8/2007/840-К/989-Н, за яким ВАТ КБ «Надра» надав відповідачу кредит в сумі 68\~824,00 доларів США до 10 травня 2027 року. 16 травня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та відповідачем укладено договір іпотеки № 969/1-Н, за яким в іпотеку передано майно: квартиру [ADDRESS] т. 17 липня 2020 року між ВАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»» був укладений договір про відступлення права вимоги № GL48N18070_І_3, за яким до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»» перейшло право вимоги за кредитним договором № 8/2007/840-К/989-Н від 16 травня 2007 року та права Іпотекодержателя за договором іпотеки № 969/1 від 16 травня 2007 року. 30 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу права вимоги № 30.09.2021/3-Л, за яким до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 8/2007/840-К/989-Н від 16 травня 2007 року, та на підставі договору від 30 вересня 2021 року № 1790 про відступлення права вимоги за договором іпотеки до позивача перейшли також права Іпотекодержателя за договором іпотеки 969/1 від 16 травня 2007 року, та внесені відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Позивач на даний час є кредитором за кредитним договором № 8/2007/840-К/989-Н від 16 травня 2007 року, та Іпотекодержателем за договором іпотеки 969/1 від 16 травня 2007 року. 17 травня 2021 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»» отримано виконавчий напис нотаріуса № 945 про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 2 959 983,79 грн. Вказане зобов`язання відповідачем не виконано. Відповідно до оцінки нерухомості від 18 жовтня 2021 року вартість предмета іпотеки становить 727\~720,00 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. У судовому засіданні 09 лютого 2022 року ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. Позивач у судове засідання не з`явися, натомість його представник адвокат Білогруд Д.О. надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено,\~що 16\~травня 2007\~року між\~ВАТ КБ\~«Надра» та [PERSON] укладено договір іпотеки № 969/1-Н, за яким в іпотеку передано майно: квартиру [ADDRESS] т (а.с. 6-7). 17 липня 2020 року між ВАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»» був укладений договір про відступлення права вимоги № GL48N18070_І_3, за яким до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»» перейшло право вимоги за кредитним договором № 8/2007/840-К/989-Н від 16 травня 2007 року та права Іпотекодержателя за договором іпотеки № 969/1 від 16 травня 2007 року (а.с. 10-12). 30 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу права вимоги № 30.09.2021/3-Л, за яким до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 8/2007/840-К/989-Н від 16 травня 2007 року (а.с. 14-17). Також 30 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»» та [PERSON] укладено договір про відступлення прав вимоги за Договором іпотеки № 969/1-Н, за умовами якого до позивача перейшли права Іпотекодержателя за договором іпотеки 969/1-Н від 16 травня 2007 року (а.с. 18). 17 травня 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. вчинено виконавчий напис за реєстровим № 245 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»» заборгованості, яка виникла за договором іпотеки № 969/1-Н від 16 травня 2007 року, в сумі 2 959 983,79 грн. (а.с. 13). Відповідно до оцінки нерухомості від 18 жовтня 2021 року вартість предмета іпотеки становить 727 720,00 грн. (а.с. 22). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Разом з тим, позивачем в порушення вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України не надано суду жодних відомостей з приводу виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. за реєстровим № 245, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»» заборгованості, яка виникла за договором іпотеки № 969/1-Н від 16 травня 2007 року, в сумі 2 959 983,79 грн. Також судом встановлено, що згідно пункту 4.1 договору купівлі-продажу права вимоги № 30.09.2021/3-Л від 30 вересня 2021 року сторони домовились про те, що ціна продажу прав вимоги за цим Договором становить 5\~700,00 грн., які сплачує покупець впродовж двох банківських днів на розрахунковий рахунок продавця. Пунктом 3.1 Договору передбачено, що право вимоги до боржника переходить до покупця з моменту оплати покупцем ціни відчуження в порядку, передбаченому п. 4 цього Договору. В той же час, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за Договором про відступлення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання позивачем своїх зобов`язань за цим Договором. Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки (стаття 12 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною другою статті 24 Закону України «Про іпотеку» передбачений обов`язок іпотекодержателя письмово повідомити у п`ятиденний строк боржника про відступлення прав за іпотечним договором і договором вимоги за основним зобов`язанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України). При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним. Пунктом першим статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (з подальшими змінами) вказано, що фінансова установа це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Наведені норми права свідчать, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. Із встановлених судом обставин вбачається, що з укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними вище нормами права. Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки на користь фізичної особи суперечить положенням ч. 3 ст. 512 ЦК України та ст. 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор банк або інша фінансова установа. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору відповідно до статті 203 ЦК України зумовлює його недійсність. Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 та від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16, які суд у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] необґрунтовані, не доведені та безпідставні, а тому задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання\~про розподіл\~судових витрат\~відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України,\~суд приймає\~до уваги\~те,\~що позовні\~вимоги [PERSON] \~задоволенню не підлягають, тому покладаються на позивача. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed