Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

30.11.2021 р. позивач звернувся до суду зі вказаним позовом, уточнивши його в грудні 2021 р.. В обґрунтування позову зазначив, що він у період з 02.02.1996 р. по 16.09.2020 р. працював у відповідача машиністом бульдозера в кар`єрі. 01.06.2021 р. у нього виявлено два професійні захворювання: - вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації з синдромом периферичної ангіодистонії з частими акроангіоспазмами на кистях, у поєднанні з полірадикулонейропатією (С6-С7, L5-S1) з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двібічного плечолопаткового пері артрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозами ліктьових та колінних суглобах (ПФ першого-дркгого ступеня); - хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А. ЛН першого ступеня. Висновком МСЕК від 13.09.2021 р. йому встановлено безстроково 3 групу інвалідності та 50% втрати професійної працездатності: 40% - по вібраційній хворобі; 10% - по хронічному обструктивному захворюванню легень першої стадії. У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями він протягом тривалого часу фізично та морально страждає, змушений змінити звичайний уклад життя, постійно звертатись в лікувальні установи. Моральну шкоду він оцінює у 210000 грн.. Відповідач відзив на позов не надав. 28.03.2021 р. представник відповідача надав клопотання в якому прохав відкласти розгляд справи на іншу дату, а саме після припинення воєнного стану, мотивуючи тим, що він перешкоджає йому прибути до суду для участі в судовому засіданні. При цьому, будь-яких заяв про розгляд справи з повідомленням, викликом або в порядку загального провадження не надавав. Таким чином клопотання не підлягає задоволенню, а розгляд справи відкладенню. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковомузадоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача з 02.02.1996 р. по 16.09.2020 р. машиністом бульдозера в кар`єрі. 01.06.2021 р. у нього виявлено два професійні захворювання: вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації з синдромом периферичної ангіодистонії з частими акроангіоспазмами на кистях, у поєднанні з полірадикулонейропатією (С6-С7, L5-S1) з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двібічного плечолопаткового пері артрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозами ліктьових та колінних суглобах (ПФ першого-дркгого ступеня); - хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А. ЛН першого ступеня. Висновком МСЕК від 13.09.2021 р. йому встановлено безстроково 3 групу інвалідності та 50% втрати професійної працездатності: 40% - по вібраційній хворобі; 10% - по хронічному обструктивному захворюванню легень першої стадії (а.с. 13-19). Із п. 14 дослідженого Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 29.06.2021 р. слідує, що позивачу встановлено діагнози: 1) вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації з синдромом периферичної ангіодистонії з частими акроангіоспазмами на кистях, у поєднанні з полірадикулонейропатією (С6-С7, L5-S1) з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двібічного плечолопаткового пері артрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозами ліктьових та колінних суглобах (ПФ першого-дркгого ступеня); 2) хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А. ЛН першого ступеня (а.с. 10-12). Як вбачається з п. 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 29.06.2021 р., причиною виникнення професійних захворювань позивача є: - перевищення еквівалентного рівня віброшвидкості на 7 дБ (114 дБ при ГДР 107 дБ згідно ДСН 3.3.6.039-99); - перевищення повітрі робочої зони гранично-допустимої концентрації пилу переважно фібро генної дії з вмістом кремнію діоксину кристалічного від 10% до 70% в 2,4 рази (4,8 мг/м куб при ГДК 2,0 мг/м куб. згідно ГОСТ 12.1.005-88) (а.с. 26). Із п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання слідує, що [PERSON] працюючи машиністом бульдозера в ГТЦ-1, керував бульдозером при плануванні, будівництві та ремонті трас в кар`єрі та на відвалах, виконував переміщення гірничої маси під час зачищення під`їздів до екскаваторів, виконувв роботи з ремонту та технічного обслуговування. Внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди та технологічного устаткування, підпадав під вплив підвищених параметрів виробничої загальної вібрації, пилу з вмістом діоксину кремнію від 10% до 70%. (а.с. 25-26). У п. 20 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, вказано, що враховуючи роботу [PERSON] впродовж 24 років 7 місяців в умовах впливу шкідливих факторів та неодноразову зміну керівників структурних підрозділів та підприємства, конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламентні нормативи, втановити неможливо (а.с. 27). Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обов`язку відповідач не виконав. Згідно ст. 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України, передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як вбачається з акту розслідування хронічного професійного захворювання, складеного 29.06.2021 р., причиною виникнення професійних захворювань позивача є те, що в процесі роботи позивач підпадав під вплив шкідливих факторів: - перевищення еквівалентного рівня віброшвидкості на 7 дБ (114 дБ при ГДР 107 дБ згідно ДСН 3.3.6.039-99); - перевищення повітрі робочої зони гранично-допустимої концентрації пилу переважно фібро генної дії з вмістом кремнію діоксину кристалічного від 10% до 70% в 2,4 рази (4,8 мг/м куб при ГДК 2,0 мг/м куб. згідно ГОСТ 12.1.005-88). Отже,\~враховуючи те,\~що позивачу\~встановлено 50\~%\~втрати працездатності,\~третю групу\~інвалідності,\~роботу в\~шкідливих умовах\~у відповідача\~протягом тривалого\~часу,\~а саме\~24\~роки 7\~місяців,\~а також\~характер захворювань,\~пов`язаних із\~спричиненням профзахворюваннями\~фізичних і\~моральних страждань\~позивачу,\~їх тривалість\~і тяжкість,\~істотність вимушених\~змін у\~її життєвих\~і виробничих\~стосунках,\~конкретних обставин\~по справі,\~і наслідків,\~що наступили,\~суд вважає,\~що [PERSON] \~має право\~на відшкодування\~з боку\~відповідача моральної\~шкоди,\~так як\~факт заподіяння\~позивачеві моральної\~шкоди наявний.\~Вінзмушений\~змінити звичний\~спосіб життя\~ постійно\~лікуватися.\~Всі ці\~обставини дуже\~ускладнюють його\~життя,\~створюючи почуття\~пригніченості,\~психологічного дискомфорту,\~що призводить до моральних страждань та переживань, значним чином змінили порядок його життя, порушили його нормальні життєві зв`язки, для чого він повинен прикладати значні додаткові зусилля для організації свого життя. Разом з тим, суд вважає, що розмір моральної шкоди, що позивач просить стягнути за період часу роботи у відповідача в шкідливих умовах необґрунтовано завищений. Тому вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину його фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін його життєвих зв`язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 110000 грн. за встановлені 50 % втрати професійної працездатності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати 2270 грн. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237 -1, КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці»,

Outcome: partial