Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-20 00:00:00

у листопаді 2021 року позивач ПрАТ «СК «Соверен» звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з ТДВ «Експрес Страхування» 100 000 грн. в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної в наслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку суброгації); стягнути з [PERSON] 607 309 грн. шкоди, заподіяної в наслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку суброгації). В обґрунтування позовних вимог вказано про те, що 11.12.2019 року в м. Києві по Столичному шосе, 33/1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «HyundaiTucson» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу марки «LandRover» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «HyundaiTucson» д.н.з. [NUMBER] , була застрахована ТДВ «Експрес Страхування» згідно полісу № АО3025051. Транспортний засіб марки «LandRover» д.н.з. [NUMBER] було забезпечено згідно договору добровільного страхування наземного транспорту КАСКО № 01-0121-19, укладеного з ПрАТ «Страхова компанія «Соверен». Постановою Київського апеляційного суду від 21.05.2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 11.12.2019 року позивач отримав від [PERSON] заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Згідно звіту № 4279 вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «LandRover» д.н.з. [NUMBER] становить 971 713,02 грн. Згідно рахунку-фактури від 04.03.2020 року вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу становить 707 309 грн. 16.03.2020 року ПрАТ «СК «Соверен» прийнято рішення про виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] у розмірі 707 309 грн. та здійснено виплату частинами. 27.05.2021 року позивач звернувся до ТДВ «Експрес Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування, однак отримав відмову з посиланням на неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року. 08.09.2021 року позивачем направлено заяву про відшкодування шкоди на адресу [PERSON] , однак останній в добровільному порядку відмовляється від відшкодування матеріального збитку. Вважаючи відмову відповідачів протиправною, позивач звернувся до суду з позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20.12.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с. 116). 25.01.2022 року до суду надійшов відзив на позов від представника відповідача ТДВ «Експрес Страхування», в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступне (а.с. 126-131). Представник відповідача вказує на пропуск позивачем встановленого п. 37.1.4. ст. 37 Законом України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» однорічного строку на подання заяви про страхове відшкодування, оскільки така заява надійшла до відповідача лише 27.05.2021 року за фактом дорожньо-транспортно пригоди, що сталася 11.12.2019 року. Також представником відповідача зазначено про те, що позивачем не доведено до відома суду факт існування постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 10.12.2020 року , залишеної без змін постановою Київського апеляційного суду від 01.02.2021 року, якою встановлено в тому числі наявність винних дій [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди 11.12.2019 року. Відтак, представник відповідача вказує на наявність вини обох водіїв у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що має наслідком визначення шкоди у певній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. У поданому відзиві представник відповідача ТДВ «Експрес Страхування» просив розглянути справу у його відсутність. 01.02.2022 року до суду надійшов відзив від відповідача [PERSON] , в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на наступне (а.с. 153-159). На місці дорожньо-транспортної пригоди 11.12.2019 року відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, інкриміновано порушення вимог п.п. 2.3б), 10.1 Правил дорожнього руху України. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.02.2020 року провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито, у зв?язку із відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. Постановою Київського апеляційного суду від 22.07.2020 року постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 20.02.2020 року залишено без змін. На підставі постанови Київського апеляційного суду від 22.07.2020 року Управлінням патрульної поліції у м. Києві складено протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.12.2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 01.02.2021 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП В подальшому працівником Управління патрульної поліції у м. Києві складено новий протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] . Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.03.2021 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито, у зв?язку із відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. Постановою Київського апеляційного суду від 21.05.2021 року постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 11.03.2021 року скасовано, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрито у зв?язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Відповідач [PERSON] у запереченнях проти позовних вимог посилається також на висновок судового експерта Гори І.І. № 23 від 11.02.2020 року, яким встановлено відсутність причин технічного характеру вбачати в діях водія [PERSON] порушення вимог п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху, які б знаходились у причинному зв?язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди, у даній дорожній обстановці. 11.02.2022 року до суду надійшла відповідь на відзиви від представника представник позивача, в якій останній зазначив про те, що враховуючи наявність двох судових рішень, які набрали законної сили, що встановлюють вину обох водіїв у настанні дорожньо-транспортної пригоди, загальна сума відшкодування має бути поділена на кількість осіб, відповідальних за заподіяння шкоди взаємопов?язаними, сукупними діями (а..с 185-188). В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази, наявні у справі, суд надходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 11 грудня 2019 року о 08.00 год. за адресою: м. Київ, вул. Столичне шосе, 31/1, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «HyundaiTucson» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу марки «LandRover» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «HyundaiTucson» д.н.з. [NUMBER] , була застрахована ТДВ «Експрес Страхування» згідно полісу № АО3025051; ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, становить 100 000 грн.; франшиза дорівнює нулю (а.с. 18). Транспортний засіб марки «LandRover» д.н.з. [NUMBER] було забезпечено згідно договору добровільного страхування наземного транспорту КАСКО № 01-0121-19, укладеного 05.11.2019 року між [PERSON] та ПрАТ «Страхова компанія «Соверен» (а.с. 21). 16.03.2020 року ПрАТ «СК «Соверен» складено страховий акт № 03/20-03Т, яким визнано подію, що відбулась 11.12.2019 року за участю забезпеченого транспортного засобу страховим випалом, та визначено розмір страхового відшкодування на користь [PERSON] у розмірі 707 309 грн. (а.с. 7). Відповідно до платіжних доручень № 824 від 19.03.2020 року, № 825 від 20.03.2020 року, № 843 від 03.04.2020 року, № 875 від 24.04.2020 року, № 937 від 05.06.2020 року, № 705 від 12.06.2020 року, № 48 від 01.07.2020 року, № 50 від 02.07.2020 року ПрАТ «СК «Соверен» перераховано грошові кошти у розмірі 707 309 грн. отримувачу - ФОП [PERSON] згідно акту № 03/20-03Т від 16.03.2020 року (а.с. 77-83). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що постановою Київського апеляційного суду від 21.05.2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тобто встановлено винність дій останнього у настанні дорожньо-транспортної пригоди 11.12.2019 року. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 11.12.2019 року відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 073053, відповідно до змісту якого водій [PERSON] 11.12.2019 року о 08.00 год., керуючи автомобілем марки «HyundaiTucson» д.н.з. [NUMBER] в м. Києві на Столичному шосе, 31/1, при зміні напрямку руху не впевнився у безпечності не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та при розвороті не надав перевагу у русі транспортному засобу марки «LandRover» д.н.з. [NUMBER] , який рухався на зустріч по головній дорозі, внаслідок чого відбулось зіткнення, чим водій порушив вимоги п.п. 2.3 б, 10.1 Правил дорожнього руху України. За результатами розгляду вказаного вище протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 073053, постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.02.2020 року у справі № 752/26827/19, провадження № 3/752/947/20, провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ознаками правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито у зв?язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (а.с. 163). Постановою Київського апеляційного суду від 27.07.2020 року постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 20.02.2020 року залишено без змін (а.с. 164-165). Крім того, судом встановлено, що постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.12.2020 року у справі № 752/21802/20, провадження № 3/752/9580/20, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 01.02.2021 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі закрито, у зв?язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с. 166-168). У вказаних судових рішеннях, суди дійшли висновку про те, що [PERSON] 11.12.2019 року керуючи транспортним засобом марки «LandRover» д.н.з. [NUMBER] по Столичному шосе в м. Києві, у порушення вимог п. 12.4 ПДР зі швидкістю 123…140 км/год, здійснив зіткнення з транспортним засобом «HyundaiTucson» д.н.з. [NUMBER] . Порушення водієм [PERSON] швидкісного режиму з технічної точки зору перебувало у причинному зв?язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди. В подальшому 29.01.2021 року відносно [PERSON] складено новий протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 133406, згідно якого 11.12.2019 року о 08.00 год. за адресою: м. Київ, Столичне шосе, 31/1, [PERSON] , керуючи автомобілем «HyundaiTucson» д.н.з. [NUMBER] , при розвороті поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку не надав дорогу автомобілю «LandRover» д.н.з. [NUMBER] , який рухався в зустрічному напрямку, та скоїв з ним зіткнення, чим порушив вимоги п. 10.4 Правил дорожнього руху України. За результатами розгляду вказаного протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 133406 від 29.01.2021 року постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.03.2021 року у справі № 752/4865/21, провадження № 3/752/3220/21, закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] у зв?язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 169). Постановою Київського апеляційного суду від 21.05.2021 року скасовано постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 11.03.2021 року, прийнято нову, якою визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження у справі закрито у зв?язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с. 170-173). У вказаному судовому рішенні встановлюючи винність дій [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд апеляційної інстанції посилався в тому числі і на висновок експерта № 2020/16-03 від 16.03.2020 року, яким встановлено, що в даній дорожньо-транспортній пригоді водій [PERSON] , керуючи автомобілем «HyundaiTucson» д.н.з. [NUMBER] , здійснював розворот поза перехрестям, а це з огляду на надані матеріали, змушувало учасника руху, який мав перевагу, змінювати швидкість та напрямок руху. Таким чином, [PERSON] повинен був дотримуватись вимог, визначених п. 2.3б, 10.1, а також визначених п. 10.4 Правил дорожнього руху, з огляду на тлумачення терміну «дати дорогу». Дана дорожньо-транспортна пригода не могла б виникнути, коли б водій [PERSON] чітко дотримувався ПДР, тим більше дотримуючись ще і визначення терміну «дати дорогу», з огляду на вимоги, визначені для виконання розвороту поза перехрестям п. 10.4 ПДР, а тому дії водія [PERSON] , які не відповідали вимогам ПДР, були причиною виникнення ДТП (а.с. 172 абз. 7,8). Таким чином, матеріали судової справи містять рішення судів, які набрали законної сили, є чинним та не скасовані, якими встановлено вину обох водіїв - [PERSON] та [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди 11.12.2019 року за встановлених судом обставин, - постанову Київського апеляційного суду від 21.05.2021 року у справі № 752/4865/21, провадження № 3/752/3220/21, якою встановлено вину [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, та постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 10.12.2020 року у справі № 752/21802/20, провадження № 3/752/9580/20, залишену без змін постановою Київського апеляційного суду від 01.02.2021 року, якою встановлено вину [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно висновку № 23 експертного дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди, складеного 11.02.2020 року судовим експертом Гора І.В. (а.с. 174-179), в даній дорожньо-транспортній ситуації, з технічної точки зору, водій автомобіля автомобілем «HyundaiTucson» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , повинен був діяти згідно вимог п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації, з технічної точки зору, водій автомобіля «LandRover» д.н.з. [NUMBER] , повинен був діяти згідно вимог п.п. 12.4,12.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації, вбачити в діях водія автомобіля «HyundaiTucson» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , невідповідностей вимогам пунктам Правил дорожнього руху, які б знаходились в причинному зв?язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди не має підстав технічного характеру. В даній дорожньо-транспортній ситуації, з технічної точки зору, в діях водія автомобіля «LandRover» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] вбачаються невідповідності вимогам п. 12.4 ПДР, які перебували у причинному зв?язку із настанням даної пригоди. В заданій дорожній ситуації, з технічної точки зору, причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди є невідповідність вимогам п. 12.4 Правил дорожнього руху України водієм автомобіля «LandRover» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] . Крім того, як встановлено судом, постанова Київського апеляційного суду від 21.05.2021 року містить посилання на висновок експерта № 2020/16-03 від 16.03.2020 року, яким встановлено, що в даній дорожньо-транспортній пригоді водій [PERSON] , керуючи автомобілем «HyundaiTucson» д.н.з. [NUMBER] , здійснював розворот поза перехрестям, а це з огляду на надані матеріали, змушувало учасника руху, який мав перевагу, змінювати швидкість та напрямок руху. Таким чином, [PERSON] повинен був дотримуватись вимог, визначених п. 2.3б, 10.1, а також визначених п. 10.4 Правил дорожнього руху, з огляду на тлумачення терміну «дати дорогу». Дана дорожньо-транспортна пригода не могла б виникнути, коли б водій [PERSON] чітко дотримувався ПДР, тим більше дотримуючись ще і визначення терміну «дати дорогу», з огляду на вимоги, визначені для виконання розвороту поза перехрестям п. 10.4 ПДР, а тому дії водія [PERSON] , які не відповідали вимогам ПДР, були причиною виникнення ДТП (а.с. 172 абз. 7,8). З огляду на викладене та те, що пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримали обидва автомобілі, суд вважає справедливим, співвідносним та обґрунтованим визначити ступінь вини водіїв [PERSON] та [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 11.12.2019 року, у співвідношенні 50/50 відповідно. Згідно звіту № 4279 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного 11.12.2019 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «LandRover» д.н.з. [NUMBER] складає 919 262,74 грн., ринкова вартість автомобіля становить 1 178 748,60 грн., втрата товарної вартості 52 450,28 грн. (а.с. 29). 16.03.2020 року ПрАТ «СК «Соверен» складено страховий акт № 03/20-03Т, яким визнано подію, що відбулась 11.12.2019 року за участю забезпеченого транспортного засобу страховим випалом, та визначено розмір страхового відшкодування на користь [PERSON] у розмірі 707 309 грн. (а.с. 7). Відповідно до платіжних доручень № 824 від 19.03.2020 року, № 825 від 20.03.2020 року, № 843 від 03.04.2020 року, № 875 від 24.04.2020 року, № 937 від 05.06.2020 року, № 705 від 12.06.2020 року, № 48 від 01.07.2020 року, № 50 від 02.07.2020 року ПрАТ «СК «Соверен» перераховано грошові кошти у розмірі 707 309 грн. отримувачу - ФОП [PERSON] згідно акту № 03/20-03Т від 16.03.2020 року (а.с. 77-83). Заявлена до відшкодування сума матеріальної шкоди в порядку суброгації становить 707 309 грн. Вказаний розмір шкоди відповідачами не оспорювався, заперечень щодо такого розміру шкоди від відповідачів не надходило, як і не надходило доказів на спростування заявленого до відшкодування розміру шкоди. За вказаних обставин, враховуючи положення ст. 1188 ЦК України, а також п.п. 36.3 ст. 6 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхового відшкодування у даному конкретному випадку має визначатись шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, та становить 353 654,5 грн. (707 309 грн./2). Відповідно до статті 993 ЦК України виплата страхового відшкодування страхувальнику є юридичним фактом, з яким закон пов`язує виникнення у страховика у межах фактичних витрат права вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічні норми містить стаття 27 Закону України "Про страхування", за приписами якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Таке право позивач може реалізувати, звернувшись за виплатою і до страхової компанії (відповідача), яка застрахувала цивільну відповідальність особи, яка завдала шкоди, на підставі Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", адже за змістом статті 3 цього Закону одним із принципів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є гарантоване забезпечення відшкодування шкоди потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Поряд із тим, суд враховує положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відповідно до якого підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Закріплене зазначеним положенням право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного збитку на підставі договору добровільного майнового страхування. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 910/7449/17. З матеріалів справи вбачається, що після винесення Київським апеляційним судом постанови 21.05.2021 року, 27.05.2021 року позивач звернувся до ТДВ «Експрес Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування, однак отримав відмову з посиланням на подання заяви з пропуском річного строку, передбаченого підпунктом 34.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20), ухваленої після подання касаційної скарги у вказаній справі, зроблено наступні висновки. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності. У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку. Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Вирішуючи питання щодо позовних вимог до ТДВ «Експрес Страхування», суд виходить з того, що позивачем пропущено строк, визначений підпунктом 34.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" через незалежні від позивача обставини, відтак позивач при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності. За вказаних обставин, суд надходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та необхідність стягнення з відповідача з відповідача ТДВ «Експрес Страхування» 100 000 грн. в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної в наслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку суброгації); та стягнення з [PERSON] 253 654,50 грн. шкоди, заподіяної в наслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку суброгації). Питання про розподіл судових витрат вирішити в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial