Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

23.06.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Приватного підприємства «ГАРАНТ ЕНЕРГО М», Бучанської районної державної адміністрації Київської області, третя особа: [PERSON] , про припинення трудових відносин та зобов`язання вчинити певні дії. Мотивував свої вимоги тим, що 06.03.2020 року позивач [PERSON] був призначений на посаду директора ПП «ГАРАНТ ЕНЕРГО М» на підставі рішення загальних зборів учасників ПП «ГАРАНТ ЕНЕРГО М». Єдиним учасником вказаного підприємства є [PERSON] . Так, під час призначення [PERSON] директором цього підприємства повідомлялось, що підприємство буде здійснювати господарську діяльність пов`язану з виробництвом та постачанням електроенергії, однак необхідно отримати відповідний дозвіл та здійснити пошук споживачів з метою підписання договорів постачання. Однак, після сплину часу, близько року жодної діяльності підприємство не здійснювало. Директором не було підписано жодного договору та не здійснювалось будь-яких інших дій щодо діяльності підприємства, як і не отримував заробітної плати. Тому, [PERSON] прийняв рішення про звільнення з посади директора ПП «ГАРАНТ ЕНЕРГО М»\~ та почав телефонувати засновнику підприємства, щоб останній прийняв рішення про звільнення [PERSON] з посади директора за власним бажанням. Однак [PERSON] змінив номер телефону та не проживає за місцем реєстрації. У зв`язку з цим, [PERSON] 02.04.2021 року надіслав на адресу реєстрації засновника ПП «ГАРАНТ ЕНЕРГО М» - [PERSON] заяву про звільнення з посади директора власним бажанням. Однак, [PERSON] не отримав вказану заяву, з невідомих позивачу причин,\~ лист повернувся за зворотною адресою до відправника. У подальшому, 07.05.2021 року позивачем було направлено на адресу засновника вимогу про скликання та проведення загальних зборів ПП «ГАРАНТ ЕНЕРГО М» відповідності до п. 11.19 та 11.20 Статуту на 07.06.2021 року, порядок денний - припинення повноважень директора ПП «ГАРАНТ ЕНЕРГО М» [PERSON] , шляхом його звільнення із займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з 16.04.2021 року. Однак, і цей лист було проігноровано засновником Г1Г1 «ГАРАНТ ЕНЕРГО М», і також повернувся за зворотною адресою до відправника. Позивач просив, припинити трудові відносини між Приватним підприємством «ГАРАНТ ЕНЕРГО М» (код СДРПОУ 34795648) та директором [PERSON] реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , адреса місця реєстрації: [ADDRESS] ) на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з 16 квітня 2021 року з внесенням відповідних даних у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Також, зобов`язати державного реєстратора\~ Бучанської районної державної адміністрації Київської області виключити з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб- підприємців та громадських формувань запис про директора Шпак Анатолія Олександровича j графі «Керівник юридичної особи, а також відомості про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, тощо» ПП «ГАРАНТ ЕНЕРГО М» (код СДРПОУ - 34795648). Та здійснити розподвл судових витрат. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.06.2021 року провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 22.10.2021 року. Згідно розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дідура М.О. щодо повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано на розгляд судді Волчко А.Я. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.10.2021 року провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 25.01.2022 року. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.01.2022 року підготовче провадження закрито із призначенням судового засідання на 19.04.2022 року. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, позивач надав заяву з клопотанням розглядати справу у його відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, не заперечував щодо винесення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи вони були повідомлені належним чином, не надали суду відзив та не повідомили про причини неявки. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи її було повідомлено належним чином, не надала суду відзив та не повідомила про причини неявки. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. За письмовою згодою позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.\~ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до ч. 5\~ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до витягу з\~ Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 05.05.2021 року Приватне підприємство «ГАРАНТ ЕНЕРГО М», код ЄДРПОУ 34795648, розташоване за адресою: 08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, село Петропавлівська Борщагівка, вул. Шкільна, буд. 22 А, офіс 77, зареєстроване з 21.12.2006 року. Відомості про юридичну особу: засновник [PERSON] (адреса: [ADDRESS] ); керівник юридичної особи [PERSON] . Вищевказане також підтверджується Статутом ПП\~ «ГАРАНТ ЕНЕРГО М» від 2019 року, зареєстрованим\~ в реєстрі за № 9958 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального\~ округу\~ Шкетовою О.П.\~\~\~ Керівником ПП\~ «ГАРАНТ ЕНЕРГО М» \~ Шпаком А.О. 02.04.2021 року було складено та відправлено засновнику ПП\~ «ГАРАНТ ЕНЕРГО М» [PERSON] \~ заяву про його звільнення з посади директора ПП\~ «ГАРАНТ ЕНЕРГО М» за власним бажанням від 16.04.2021 року. Зазначену заяву було направлено на адресу [PERSON] та відповідно до поштового відправлення АТ «Укрпошти» її повернено [PERSON] за зворотною адресою. 06.05.2021 року директором ПП\~ «ГАРАНТ ЕНЕРГО М» Шпаком А.О. складено та відправлено на адресу засновника ПП\~ «ГАРАНТ ЕНЕРГО М» [PERSON] вимогу про скликання (проведення) загальних зборів учасників щодо вирішення питання про звільнення директора ПП\~ «ГАРАНТ ЕНЕРГО М» [PERSON] за власним бажанням.\~ Зазначену вимогу було направлено на адресу [PERSON] та відповідно до поштового відправлення АТ «Укрпошти» її повернено [PERSON] за зворотною адресою. Однак вказана заява та вимога\~ не були розглянуті, засідання та збори учасників ПП\~ «ГАРАНТ ЕНЕРГО М» не скликані. Трудові спори розглядаються комісіями по трудових спорах, та/або районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами. Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникають між працівником і власником або уповноваженим ним органом, застосовується незалежно від форми трудового договору (ст. 221 КЗпП України). Кодекс законів про працю встановлює загальні вимоги до порядку розірвання трудових відносин, не враховуючи специфіку становища керівника господарського товариства. По суті, директор об`єднує в собі і статус найманого працівника (який визначається на підставі норм трудового права) і статус виконавчого органу господарського товариства (який визначається на підставі норм корпоративного права). Ні норми трудового договору, ні положення Статуту не повинні погіршувати становище директора порівняно з тим обсягом гарантій, наданих йому трудовим законодавством. Тобто, директор завжди може скористатися ст. 38 КзПП та ініціювати розірвання трудового договору за власним бажанням. Згідно із п. 11-4) ч. 1 ст. 52 Закону України «Про акціонерні товариства» до компетенції наглядової ради належить вирішення питань, передбачених цим Законом, статутом, у т.ч. розгляд звіту виконавчого органу та затвердження заходів за результатами його розгляду у разі віднесення статутом товариства питання про призначення та звільнення голови та членів виконавчого органу до виключної компетенції наглядової ради; Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням даною норми, Конституційний суд України у рішеннях від 07.07.2004р. № 14-рп/2004, від 16.10.2007 р. № 8-рп/2007, та від 29.01.2008 р. № 2-рп/2008 зазначав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю Конституційний суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Згідно з ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя "включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру". Стаття 8 Конвенції "захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом". Поняття "приватне життя" в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на "приватне життя" (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Олександр Волков проти України" (Oleksandr Volkov v. Ukraine, N 21722/11, § 165)). З урахуванням положень ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної практики Європейського Суду з прав людини необхідно зробити висновок, що наявність у реєстрі інформації щодо позивача як про керівника товариства відноситься до професійної діяльності останнього та охоплюється поняттям "приватне життя". У пункті 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Згідно з ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004р. № 14-рп/2004, від 16.10.2007р. № 8-рп/2007 та від 29.01.2008р. № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Верховний Суд у своїх постанові від 03.07.2019р. по справі № 520/11437/16-ц (провадження № 61-11763св18), розглядаючи спір про звільнення з посади директора товариства та зобов`язання вчинити певні дії, зазначив про таке. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України. Передбачений ч. 1 ст. 38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає попередження ним про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні. За встановлених у справі обставин положення закону щодо письмового попередження власника про бажання працівника звільнитись нівелюється, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника чинне законодавство не передбачає. Недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав у обраний ним спосіб. Згідно з ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у ч. 1 ст. 10 ЦПК України. Елементом принципу верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини, поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах "C.G. та інші проти Болгарії" ("C. G. and Others v. Bulgaria", заява N 1365/07, § 39), "Олександр Волков проти України" ("Oleksandr Volkov v. Ukraine", заява N 21722/11, § 170)). Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах "Кантоні проти Франції" ("Cantoni v. France", заява N 17862/91, § 31-32), "Вєренцов проти України" ("Vyerentsov v. Ukraine", заява " N 20372/11, § 65)) Частиною 2 ст. 5 ЦПК України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно підкреслює цінність та важливість дотримання формалізованих норм цивільного процесу, за допомогою яких сторони забезпечують вирішення спору цивільного характеру, оскільки завдяки цьому може обмежуватися обсяг дискреції, забезпечуватися рівність сторін, запобігатися свавілля, забезпечуватися ефективне вирішення спору та розгляд справи судом упродовж розумного строку, а також забезпечуватися правова визначеність та повага до суду. В той же час "надмірний формалізм" може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду позову заявника по суті із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах "Белеш та інші проти Чеської Республіки" (Beles and Others v. the Czech Republic, заява N 47273/99, § 50-51, 69); "Волчі проти Франції" (Walchli v. France, заява N 35787/03, § 29). При проведенні оцінювання Європейський суд з прав людини часто наголошує на питаннях "правової визначеності" та "належного здійснення правосуддя" як на двох основних елементах для проведення розмежування між надмірним формалізмом та прийнятим застосуванням процесуальних формальностей. Зокрема, Європейський суд з прав людини виходить з того, що є порушенням права на доступ до суду, коли норми не переслідують цілі правової визначеності та належного здійснення правосуддя та утворюють свого роду перепону, яка перешкоджає вирішенню справи учасників судового процесу по суті компетентним судом (див., наприклад, рішення у справах "Карт проти Туреччини" (Kart v. Turkey [ВП], заява № 8917/05, § 79 (в кінці); "Ефстатіу та та інші проти Греції" (Efstathiou and Others v. Greece, заява № 36998/02, § 24 (в кінці); "Ешим проти Туреччини" (Esim v. Turkey, заява N 59601/09, § 21). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.12.2019р. у справі №758/1861/18 (провадження № 61-49113св18) зазначено, що «установлені у справі обставини, а саме: написання позивачем заяви про звільнення за власним бажанням, ознайомлення із вказаною заявою усіх учасників товариства, ініціювання позивачем проведення позачергових загальних зборів із винесенням питання звільнення директора на порядок денний, передача печатки, документів уповноваженій особі свідчать про те, що позивач дотримався процедури звільнення із займаної посади директора товариства. Відповідно до трудового законодавства України, керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово за два тижні. Водночас особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства. У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, зокрема через неможливість зібрати кворум для проведення загальних зборів, керівнику з метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду з вимогою про визнання трудових відносин припиненими». Аналогічної позиції дотримався Верховний Суд у Постанові від 17.03.2021р. у справі №761/40378/18 (провадження № 61-18255св19). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 5 ЦПК України, з урахуванням встановлених обставин справи та виходячи з того, що пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин між [PERSON] та ПП\~ «ГАРАНТ ЕНЕРГО М», суд вважає, що ефективним і таким, що не суперечить закону, у даному випадку буде такий спосіб захисту як визнання припиненими трудових відносин між [PERSON] та ПП\~ «ГАРАНТ ЕНЕРГО М»\~ на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Визначення запропонованим чином способу захисту прав позивача судом не призводить до порушення диспозитивних засад цивільного судочинства, оскільки справа розглядається у межах заявлених [PERSON] вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Крім того, [PERSON] пред`явлено вимогу про зобов`язання державного реєстратора\~ Бучанської районної державної адміністрації Київської області виключити з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб- підприємців та громадських формувань запис про директора [PERSON] у графі «Керівник юридичної особи, а також відомості про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, тощо» ПП «ГАРАНТ ЕНЕРГО М» (код СДРПОУ - 34795648). Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі, зокрема, містяться відомості про керівника юридичної особи, а за бажанням юридичної особи - також про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо. У частині 1 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» визначено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації та судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі. В указаній нормі закону визначено, що таким судовим рішенням може бути рішення про зобов`язання вчинення реєстраційних дій. З огляду на наведене, позов [PERSON] до Приватного підприємства «ГАРАНТ ЕНЕРГО М», Бучанської районної державної адміністрації Київської області, третя особа: [PERSON] , про припинення трудових відносин та зобов`язання вчинити певні дії, підлягає задоволенню. На підставі положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача Приватного підприємства «ГАРАНТ ЕНЕРГО М»\~ на користь позивача судовий збір у розмірі 1816, 00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved