Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

Позивач подав до суду вище вказаний позов посилаючись на ту обставину, що є власником квартири [ADDRESS] , в якому, крім нього та членів його сім`ї, також зареєстрована з 2021 року відповідач у справі [PERSON] . Однак, з 01 липня 2017 року відповідач у вказаному будинку фактично не проживає, але і добровільно з реєстраційного обліку в ньому також не знімається. Тому позивач подав до суду дану позовну заяву, в якій просить суд визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житлом за адресою: [ADDRESS] . 28.04.2022 року ухвалою суду (а.с.23-24) відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Одночасно роз`яснено відповідачу її право у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Кодимського районного суду Одеської області відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. У встановлений судом строк відповідач не скористалася своїм процесуальним правом на подання відзиву на позов (відзиву). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-6 ст. 128 та ч.5 ст. 130 ЦПК України, про що свідчить відповідна розписка його представника адвоката Мартинюка Ю.М. від 23.06.2022 року (а.с.70). При цьому, 18.07.2022 року від представника позивача адвоката Мартинюка Ю.М. до суду надійшла заява (а.с.73) про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, в якій зазначив про підтримання заявлених позовних вимог в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце судового засідання була своєчасно повідомлена належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-6, 8 п.4 ст. 128 ЦПК України, про свідчать відомості наявні на офіційному веб-сайті АТ «Укрпашта» про результати надіслання поштою рекомендованого поштового відправлення № 6600001299890 із судовою повісткою. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , про що свідчить копія витягу про державну реєстрацію прав № 31889433 виданого Кодимським районним бюро технічної інвентаризації 02.11.2011 року (а.с.7). В зазначеній квартирі зареєстрована відповідач [PERSON] , що підтверджується відповідним записом за № 5 зробленим у заведеній на квартиру домовій книзі, про що свідчить копія останньої (а.с.8-11), а також відповіді Центру надання адміністративних послуг Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 26.04.2022 року № 11-15-02/92 (а.с.22) та від 24.06.2022 року № 03-17/1550 (а.с.72) на запит суду. При цьому, суд звертає свою увагу на тій обставині, що згідно запису зробленого у вище вказаній домовій книзі реєстрація відповідача [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , була здійснена для її тимчасового там проживання до 24.05.2022 року. Таким чином суд вважає, що при наданні позивачем [PERSON] , як власником квартири, своєї згоди на реєстрацію в квартирі відповідача [PERSON] , то між останніми було досягнуто згоди саме щодо тимчасовості зареєстрованого місця проживання у квартирі [PERSON] до 24.05.2022 року. Водночас позов про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, був пред`явлений позивачем [PERSON] до відповідача [PERSON] 05.04.2022 року, ще до спливу визначеного строку тимчасово проживання та початку існування обставин, які свідчили про порушення відповідачем [PERSON] умов угоди щодо тимчасового характеру свого проживання у квартирі, тобто передчасно. Проте враховуючи ту обставину, що після спливу 24.05.2022 року відповідач [PERSON] продовжує бути зареєстрованою у квартирі, то суд не вважає за можливе відмовляти у задоволенні позову виключно з підстав передчасності його пред`явлення, оскільки на думку суду це буде формальним підходом до вирішення спору у даній справі, який вже фактично має місце між сторонами на час вирішення справи і відповідачем не було вжито заходів для усунення причин, які викликали пред`явлення до неї позову. Також суд вважає, що до закінчення строку тимчасового проживання між [PERSON] та [PERSON] повинно було бути досягнуто згоди щодо подальшого проживання останньої або остання мала вжити заходів для зняття себе з реєстрації у зазначеній квартирі. Однак, підтвердження про досягнення вище вказаної згоди відповідачем [PERSON] суду не надано, а відомості отриманні судом від Центру надання адміністративних послуг Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 24.06.2022 року № 03-17/1550 (а.с.72) на запит суду вказує на те, що відповідач [PERSON] до теперішнього часу не зняла себе з реєстрації у квартирі належній позивачу [PERSON] . В свою чергу фактично в квартирі [ADDRESS] відповідач [PERSON] не проживає з 01.07.2021 року, про що свідчить акт, складений 04.04.2022 року депутатом Кодимської міської ради Подільського району Одеської області із залученням свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с.16). При цьому, відповідач [PERSON] добровільно з реєстраційного обліку в квартирі не знімається, чим чинить позивачеві перешкоди у праві користування житлом. Водночас, зі змісту позову виходить, що відповідач [PERSON] не є членом сім`ї позивача [PERSON] який є власником житла. За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405\~ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64\~ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391\~ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156\~ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Такий висновок зазначений в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 листопада 2018 року у справі № 591/4595/16-ц (провадження № 61-28757св18). Відповідно до положень ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Водночас із цим ч.2 ст. 5 ЦПК України передбачає, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (постанов Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, пункт 57 та від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, пункт 72). В свою чергу застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. подібні висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17(пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40),від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі №\~487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). В свою чергу нормами ст. 72 ЖК України передбачена можливість визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а ст. 107 ЖК України і ст. 405 ЦК України передбачено підстави саме втрати права користування житлом (жилим приміщенням). Ураховуючи вище викладене суд вважає, що позов обґрунтований у зв`язку з чим його необхідно задовольнити у повному обсязі, а відповідача необхідно визнати такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого останнім в розмірі 992,40 грн, за подання до суду позовної заяви.

Outcome: approved