Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-06 00:00:00

\~ [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, мотивуючи тим, що 04.04.2008 року між [PERSON] та ВАТ КБ «НАДРА» (правонаступником якого є ПАТ КБ «НАДРА») був укладений кредитний договір № 286/П/33/2008/840 про надання коштів на споживчі цілі, відповідно до якого позивач отримав у тимчасове користування грошові кошти в розмірі 16 000,00 доларів США, строком до 04 квітня 2023 року. Цього ж дня, 04.04.2008 року між позивачем, [PERSON] та ВАТ КБ «НАДРА» був укладений Договір іпотеки, предметом якого є квартира [ADDRESS] . У листопаді 2020 року, при особистій зустрічі представника позивача та представника ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», позивачу стало відомо, що після ліквідації ПАТ КБ «Надра» було відступлено право вимоги за кредитним договором від\~ 04.04.2008 року: 24.04.2020 року - ТОВ «ФАСТЛАЙН КАПІТАЛ» згідно\~ Договору № GL3N217255 про відступлення прав вимоги та 21.10.2020 року - ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» згідно Договору № GL3N217255-1/2 про відступлення прав вимоги. Також, на цій же зустрічі представнику позивача було надано Додаток № 1 до Договору № GL3N217255-1/2 від 21.10.2020 року, з якого вбачалось, що заборгованість позивача по Кредитному договору становила 528 029,22 грн., разом з тим, відповідно до інформації з офіційного сайту Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, заборгованість по договору № 286/П/33/2008/840 від 04.04.2008 року, яка була відступлена, становила 450 099,60 грн. Оскільки позивач не розумів звідки виникла така велика заборгованість, за який період, та яким чином вона була розрахована, тому звернувся до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», ТОВ «ФАСТЛАЙН КАПІТАЛ» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із відповідними запитами, однак вичерпної та достовірної інформації про заборгованість позивача останні не надали, чим порушили його права. Натомість, 20.01.2021 року позивачем було отримано від ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» повідомлення-вимогу №1/1273 від 13.01.2021 року про усунення порушення за кредитним договором №286/П/33/2008/840 від 04.04.2008 року з вимогою погасити заборгованість в розмірі 528 029,22 грн. протягом 30 днів з моменту отримання вимоги. Не погоджуючись із вказаною вимогою та вважаючи її протизаконною, позивач 28.01.2021 року направив заперечення на адресу ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», в якому висловив готовність на проведення звірки розрахунків, однак заперечення відповідачем залишено без належного реагування. 13.09.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що квартира [ADDRESS] , співвласниками якої є позивач та [PERSON] , [INFO] була відчужена, шляхом укладення договору купівлі-продажу, ТОВ «2х2 ФІНАНС». Позивач зазначає, що всупереч вимогам ч.1 та ч.2 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», відповідач не повідомив позивача та третю особу [PERSON] про свій намір укласти договір купівлі-продажу квартири, чим позбавив позивача висловити свій намір купити предмет іпотеки. Крім того, відповідачем не було узгоджено ціну предмету іпотеки. Отже, оскільки ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» не направляло на адресу будь-яких повідомлень, зазначених в п.п. 1 п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та ч. 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», тому приватний нотаріус не мала законних підстав для проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно, а саме квартиру, співвідповідачем якої є позивач, за відповідачем ТОВ «2х2 ФІНАНС». Також позивач вважає, що приватним нотаріусом не було перевірено правильність розрахунку розміру заборгованості. Посилаючись на викладене, позивач просить суд\~ скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 60059263 від 28.08.2021 року, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьової Дар`ї Володимирівни про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за ТОВ «2?2 ФІНАНС»; визнати недійсним договір купівлі-продажу, серія та номер 1986, виданий 28.08.2021 року, видавник [PERSON] , ПН Київського МНО, укладений відносно квартири [ADDRESS] між відповідачами та застосувати наслідки недійсності правочину двосторонню реституцію з поверненням реєстрації квартири в попередній стан; стягнути солідарно з відповідачів судові витрати по справі. Ухвалою суду від 26 листопада 2021 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову, вжито заходів забезпечення позову. Ухвалою суду від 29 листопада 2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 20 січня 2022 року задоволено клопотання представника позивача про витребування у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової\~ Дар`ї Володимирівни належним чином завірену копію нотаріальної справи, щодо укладення договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , виданого 28.08.2021 року, серія та номер 1986, індексний номер 60059263, яка була направлена за місцем здійснення нотаріальної діяльності, однак листи повернуті до суду із відміткою, що адресат відсутній за адресою. Згідно інформації, яка міститься у відкритому доступі, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна під час війни не працює. 17 лютого 2022 року відповідач ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» направив письмові пояснення, в яких проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, мотивуючи тим, що засобами поштового зв`язку на адресу позивача була направлена вимога про усунення порушень від 13 січня 2021 року № 1/1273, яка отримання ним 20.01.2021 року Вказана вимога, окрім іншого, містила повідомлення відповідно до якого Товариство звертало увагу на можливість стягнення предмету іпотеки відповідно до процедури, яка передбачена ст. 38 або 37 за вибором Товариства, що є нічим іншим, як повідомленням про продаж предмету іпотеки передбачений зазначеними статтями. Зазначив, що жодний чинний нормативно-правовий акт не зобов`язує товариство надавати повідомлення як окремий вид документу. При цьому правова природа та основне призначення повідомлення про застосування застереження задоволення вимог Іпотекодавця є саме попередження боржника про настання негативних для нього слідків, у разі невиконання зобов`язання, що і було зроблено у вимозі. Щодо розміру заборгованості, відповідавч зазначає, що у лютому 2021 року адвокат позивача, [PERSON] , що діяла в інтересах [PERSON] звернулась до Національного банку України зі скаргою на дії ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» у відносинах з [PERSON] . Як наслідок розгляду вищезазначеної скарги до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» надійшов запит НБУ від 08.02.2021 року щодо надання детальних пояснень стосовно утворення заборгованості позичальника на 528 029,22 гривень. У відповідь на запит НБУ Товариство пояснило наступне: згідно публічного паспорта активів № 1, який міститься у відкритому доступі на порталі torgi.fg.gov.ua, сума заборгованості позичальника складає 450 099,63 грн., але в зазначеному документі вказана сума станом 01.01.2020 року, курс НБУ, на момент проведення торгів складав 23,6862. а сума заборгованості позичальника, у валюті видачі кредиту, складала - 19 002,6104 дол. США; на дату укладення договору відступлення прав вимоги № GL3N217255 між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «ФАСТЛАЙН КАПІТАЛ», а саме 24 квітня 2020 року, курс НБУ складав 27,0137, а сума заборгованості позичальника змінилася у відповідності до нарахованих відсотків, та складала - 19 546,7196 дол. США, що в перерахунок на Національну валюту складало 528 029,22 грн. Також зазначає, що Товариство, при проведенні оцінки не зобов`язане ставити до відома про факт проведення оцінки власника майна, проте зобов`язане, повернути різницю вартості майна, при цьому, сума проведеної оцінки не може бути підставою для скасування державної реєстрації права власності. Зазначає, що процедура передбачена статтею 35 та 38 Закону України «Про іпотеку» повністю дотримана, а відтак реєстраційні дії були проведенні у встановлений законом спосіб та скасуванню не підлягають. Ухвалою суду від 18 травня 2022 року закрито підготовче провадження по даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник адвокат Нищенко Світлана Іванівна. в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, представник позивача направила клопотання про розгляд справи без їхньої участі, позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Відповідачі в судове засідання своїх представників не направили, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься заява, в якій просить розгляд справи здійснювати за його відсутності, позов підтримує, просить задовольнити. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.04.2008 року між [PERSON] та ВАТ КБ «НАДРА» (правонаступником якого є ПАТ КБ «НАДРА») був укладений кредитний договір № 286/П/33/2008/840 про надання коштів на споживчі цілі, відповідно до якого позивач отримав у тимчасове користування грошові кошти в розмірі 16 000,00 доларів США, строком до 04 квітня 2023 року /а.с.16-17/. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 04.04.2008 року між [PERSON] , [PERSON] ВАТ КБ «Надра» укладено договір іпотеки №б/н, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] (іпотекодавці) надали в іпотеку ВАТ КБ «Надра» (іпотекодержатель) нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] , в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №286/П/33/2008/840 від 04 квітня 2008 року, укладеним між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» /а.с. 18-19/. Із зазначеного Договору іпотеки вбачається, що квартира [ADDRESS] належить іпотекодавцям на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане комунальною службою приватизації державного житлового фонду м. Біла Церква 31.10.2007 року за №41483, зареєстроване в Білоцерківському МБТІ та в реєстрі права власності на нерухоме майно згідно витягу №16718701 від 20.11.2007 року, реєстраційний номер 21084936, номер запису про право власності 13197 в книзі:118. Відповідно до п. 5.1. Договору іпотеки, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання Позивачлъником Зобов`язання в цілому або в тій чи іншій його частини, у випадку порушення Іпотекодавцем(ями) будь-яких зобов`язань за цим Договором або якщо гарантії та запевнення, надані Іпотекодержателю, не відповідають дійсності. Відповідно до п. 5.3. Договору іпотеки, звернення стягнення на Предмет іпотеки відбувається на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; домовленості сторін на передачу Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного Зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; права Іпотекодержателя від свого імені продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». 24 квітня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Фастлайн Капітал» укладено договір GL3N217255 про відступлення прав вимоги, за умовами якого ПАТ «КБ «Надра»\~ відступило, а ТОВ «Фастлайн Капітал» набуло право вимоги до позичальників та/або заставодавців , зазначених у Додатку №1 до цього Договору /а.с. 20-21/. 21 жовтня 2020 року між ТОВ «Фастлайн Капітал» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір GL3N217255-1/2 про відступлення прав вимоги, за умовами якого ТОВ «Фастлайн Капітал» відступило, а ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право вимоги до позичальників та/або заставодавців , зазначених у Додатку №1 до цього Договору/а.с. 22-23/. 13 січня 2021 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» надіслало [PERSON] та [PERSON] повідомлення-вимогу (а.с. 53, 133-134), з якої вбачається, що Товариство, яке придбало право вимоги заборгованості, вимагає погасити борг за кредитним договором №286/П/33/2008/840 від 04.04.2008 року в загальній сумі 19 546,72 дол. США, що, станом на дату відступлення права вимоги, згідно курсу НБУ становить 528 029,22 грн. та попереджає, що в разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку, про можливість здійснення звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку,\~ встановленому ст.ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку». \~ На підтвердження відправлення таких листів, товариством надано копію реєстру цінних поштових відправлень від 18.01.2021 року, де за номерами 18,19 зазначено ім`я та адреса реєстрації позивача та третьої особи (а.с.137-139). Згідно з інформації про статус поштового відправлення\~ відправника ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» адресату вручено поштове відправлення 20.01.2021 року /а.с.140/. Не погоджуючись із вказаною вимогою, 28 січня 2021 року позивач [PERSON] направив на адресу ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заперечення на повідомлення-вимогу про усунення порушення за кредитним договором №286/П/33/2008/840, в яких заперечує розмір заборгованості та інформує про готовність провести звірку розрахунків по кредитному договору, починаючи з дати його укладення /а.с. 54/. Відповідно до\~ Інформаціії з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, №283942628 від 10.11.2021 року, сформованої адвокатом Нищенко Світланою Іванівною, з 25 серпня 2021 року квартира [ADDRESS] перебуває у власності Товариства з обмеженою відповідальністю «2?2 ФІНАНС» на підставі договору купівлі-продажу від 28.08.2021 року №1986, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В. Як вбачається з договору купівлі-продажу нерухомого майна від 28 серпня 2021 року, укладеного між ТОВ «ДІДЖИ Фінанс» та ТОВ «2Х2 Фінанс», продавець стверджує, що за 30 (тридцять днів) до укладання цього договору письмово повідомлено чином, передбаченим діючим законодавством України, іпотекодавця про намір іпотекодержателя укласти договір купівлі-продажу предмета іпотеки (пункт 2). В пункті 3 даного договору передбачено, що іпотекодержатель був повідомлений нотаріусом про його відповідальність перед такими особами за відшкодування збитків у випадку неповідомлення у встановлений законом строк осіб та іпотекодавця про свій намір укласти цей договір /141-144/. З вищевикладеного слідує, що між сторонами виник спір з приводу договірних відносин щодо відчуження іпотечного майна. Вирішуючи заявлені позивачем позовні вимоги суд виходить з наступного. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. У відповідності до ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки може бути нерухоме майно, що належить іпотекодавцю на праві власності. Як визначено ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити істотні умови. У відповідності до ст. 33 вищевказаного Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 35 цього Закону зазначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно положень ст. 36 Закону України «Про іпотеку»\~ сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Так, у відповідності до ст. 38 цього Закону якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Розподіл коштів від продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта виручки повертається іпотекодавцю. Іпотекодержатель, який реалізував предмет іпотеки, надсилає іпотекодавцю, боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, та іншим іпотекодержателям звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки. Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, мають право виконати основне зобов`язання протягом тридцятиденного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та з наслідками, встановленими статтею 42 цього Закону. Зокрема, як вбачається із вищевикладеного, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Як вбачається з статті 5 Договору іпотеки «Задоволення вимог Іпотекодержателя» сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на Предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Іпотекодержатель самостійно визначає один з наступних способів звернення стягнення на Предмет іпотеки: передачу Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку»; право Іпотекодержателя від свого імені продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку». З цього слідує, що договором Іпотеки від 04.04.2008 передбачено два окремих способи звернення стягнення на Предмет іпотеки, порядок реалізації котрих передбачений ст. ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку». Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. З огляду на це, перед здійсненням права на відчуження предмету іпотеки, іпотекодержатель в силу положень ч.1 ст. 38 Закону України «Про Іпотеку» за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу зобов`язаний був письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. Тобто, згадане вище повідомлення мало бути не тільки з приводу способу задоволення вимог Іпотекодержателя, але й про намір укласти договір купівлі-продажу. При цьому, суд враховує позицію Верховного Суду викладеній у постанові від 14 лютого 2018 р. по справі № 127/8068/16-ц, що аналіз положень статей 17, 33, 36, 38 Закону України «Про іпотеку» дає підстави зробити висновок про те, що згода іпотекодавця на передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, а саме: чинності іпотеки, невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на це майно. З цього слідує, що право іпотекодержателя на застосування застереження, передбаченого п. 5 Іпотечного договору не є абсолютним. Саме у зв`язку з цим, договором передбачено надсилання повідомлення, де, насамперед, має бути зазначено який саме позасудовий спосіб звернення стягнення обрано Іпотекодержателем, якими є строки добровільного виконання зобов`язання, за яку ціну буде звернено стягнення, оскільки, ціна набуття права власності на предмет іпотеки, на момент звернення стягнення, є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна. Таке повідомлення й фактично є способом погодження істотних умов застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Як вбачається із вимоги, на яку посилається відповідач як на повідомлення направлене позивачу в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» від 13.01.2021, адресованої [PERSON] та [PERSON] , вбачається, що ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» вимагає від останніх погасити борг за договором кредиту в загальній сумі 19 546,72 доларів США, що в національній валюті становить 528 029,22 грн. та попереджає, що в разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Жодних відомостей про спосіб задоволення вимог Іпотекодержателя, та намір укласти договір купівлі-продаж, а також жодної інформації про вартість майна, за якою мало відбуватися зарахування вимог, з урахуванням того, що ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна, повідомлення не містило. Крім того, як вбачається із п.1.1. Договору Іпотеки від 04.04.2008 року, визначена сторонами вартість предмету іпотеки становить 202 496,00 грн. /а.с. 18 звор. стор./ Згідно Звіту про незалежну оцінку однокімнатної квартири від 18 листопада 2021 року, складеного ТОВ «Укрекспертиза-Центр», ринкова вартість однокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 31,2 кв.м., станом на день проведення оцінки, становить 150 534,00 грн.. Натомість, як вбачається із оспорюваного договору купівлі-продажу нерухомого майна, предмет іпотеки було оцінено та продано за 60 000,00 грн., що вочевидь не відповідає його дійсній ринковій вартості. Крім того, відповідно до статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», встановлено заборону примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. У свою чергу, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Тому, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки зазначений Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, тому є лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. При цьому, положеннями цього Закону не встановлено, що іпотека припиняється, а лише передбачено заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна. Сама по собі умова договору іпотеки про можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, не свідчить про волевиявлення іпотекодавця на вибуття майна з його володіння. Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна. Отже, визначальним при вирішення спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна. Таким чином, положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлена загальна заборона примусового стягнення такого майна без згоди власника (незалежно від суб`єкта, який здійснює таке стягнення), що фактично і було зроблено. Судом встановлено, що спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника та іпотекодавця, а загальна площа не перевищує 140 кв. метрів. Доказів про наявність у власності [PERSON] , [PERSON] іншого нерухомого майна сторонами суду не надано. Відповідачем не надано суду доказів проведення перевірки щодо відповідності вказаного спірного об`єкта нерухомого майна наведеним положенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». З цього слідує, що при укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , належної [PERSON] та [PERSON] на праві власності від 28.08.2022 [PERSON] та [PERSON] порушено положення ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~ та ст. 38 Закону України «Про іпотеку», внаслідок чого порушено право позивача щодо реалізації своїх прав при відчуженні іпотечного майна. Підсумовуючи все вищенаведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, котрі не викликають сумніву, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. Як похідні, також підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] щодо скасування рішення приватного нотаріуса Пономарьової Д.В. щодо державної реєстрації права власності. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). З огляду на вище викладене вважаю, що у випадку визнання судом оскаржуваного договору купівлі-продажу недійсним, є правові підстави для скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Д.В. щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно, прийнятого у зв`язку із укладенням оспорюваного договору купівлі-продажу. Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли у зв`язку із вчиненням особами нікчемного правочину та внаслідок визнання його недійсним. Щодо вимоги позивача про солідарне стягнення судових витрат з відповідачів суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Солідарне зобов`язання є інститутом цивільного права і на нього поширюється дія норм ЦК України, який визначає це поняття через «солідарну вимогу» та «солідарний обов`язок» (ст. ст. 541-544 ЦК України). Солідарне зобов`язання є різновидом цивільно-правових зобов`язань із множинністю осіб, які характеризуються тим, що у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний з них має право пред`явити боржникові вимогу в повному обсязі, а вразі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо. Солідарна відповідальність у зобов`язальному праві це - відповідальність кількох боржників перед кредитором, при якій кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов`язання у повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного з них окремо. При цьому, як солідарне зобов`язання, так і солідарна відповідальність виникають лише у випадках, встановлених договором або законом. Судове рішення не може бути підставою виникнення солідарності, оскільки судовим рішенням утверджуються права осіб, а не створюються заново. Судове рішення не може створювати й солідарну відповідальність там, де вона не випливає з самого правовідношення, яке зумовило виникнення спору. З аналізу вказаних норм\~ вбачається, що солідарне стягнення суми судових витрат, законом не передбачено. При зверненні до суду з вказаним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 867,34 грн. (2 413,34 грн.за подання позовної заяви та 454,00 грн. за подання заяви про забезпечення позову), а тому на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, а саме: сплачений позивачем судовий збір підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачів, по 1 433,67 грн. з кожного.

Outcome: approved