Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-28 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін та інших осіб, які беруть участь у справі: [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому просить: - позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дочок - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дочок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 від всіх його доходів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі заяви і до досягнення дітьми повноліття; - допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць; - стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. Ухвалою суду від 28.07.2022 прийнято відмову [PERSON] від позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів та судових витрат по справі і провадження у цій частині закрито. Таким чином, суд обмежується дослідженням правовідносин лише в частині позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітніх дочок - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги в цій частині позивачка обґрунтовує тим, що 01.03.2003 між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого в них народилось троє дітей: [PERSON] , 2005 року народження, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Найстарша донька [PERSON] на даний час проживає разом з відповідачем. Спільне життя з відповідачем у неї не склалось і коли найменшій дочці було лише пів року, він покинув сім`ю і переїхав жити до себе у Львівську область. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26.01.2015 шлюб між ними розірвано. Фактично з осені 2014 відповідач повністю припинив цікавитись долею дітей, самоусунувся від їх виховання. Він абсолютно не цікавиться життям, вихованням, здоров`ям, освітою дітей. За вісім років жодного разу не приїжджав. Вважає, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїх батьківських обов`язків є підставою для позбавлення його батьківських прав. Зазначає, що позбавлення відповідача батьківських прав в першу чергу відповідатиме інтересам дітей. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Кажук В.Б. у судовому засіданні позовні вимоги (з врахуванням відмови від частини позовних вимог) підтримали. Позивачка надала пояснення аналогічні викладеному у позові та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву (а.с. 26), в якій просить розгляд справи проводити без його участі. Позов в частині позбавлення батьківських прав визнає повністю. Представник органу опіки та піклування Долинської міської ради - Білянська О.В., яка діє на підставі довіреності №1869/05-19/17в від 30.12.2021 (а.с. 22) в судовому засіданні підтримала висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , відносно малолітніх дочок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . ІІ. Заяви та клопотання сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 01.06.2022 відкрито провадження у даній справі, призначено провести підготовче судове засідання за участю сторін, залучено орган опіки та піклування Долинської міської ради Івано - Франківської області на виконання своїх повноважень. 30 червня 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 30 червня 2022 року від відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій він просить розгляд даної справи проводити без його участі. Позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав визнає в повному обсязі. Від позивачки 25.07.2022 надійшла заява про відмову від частини позовних вимог, а саме щодо стягнення з відповідача аліментів та судових витрат по справі. Ухвалою суду від 28.07.2022 прийнято дану відмову позивачки від позовних вимог і провадження у справі в цій частині закрито. 26 липня 2022 року від органу опіки та піклування Долинської міської ради Івано - Франківської області надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Частиною 1 статті 206 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, судом перевірено, що заява відповідача про визнання позовних вимог не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: з світлокопій свідоцтв про народження серії [NUMBER] виданого 25.09.2012 та серії [NUMBER] виданого 21.05.2014 (а.с. 7, 8) вбачається, що у сторін народилось двоє дочок - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.01.2015 (а.с. 9) шлюб між сторонами розірвано. З акта обстеження від 24.05.2022, складеного старостою Оболонського старостинського округу Федаєм М.А. (а.с. 10) встановлено те, що [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] разом із своїми дітьми [PERSON] , [PERSON] . Згідно із наданим органом опіки та піклування Долинської міської ради рішенням №476 від 22.07.2022 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав» та висновком про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування Долинської міської ради прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав останнього стосовно його неповнолітніх дочок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 29-31) є доцільним. Таким чином, між сторонами виник спір з приводу позбавлення батьківських прав відповідача. ІV. Оцінка суду: заслухавши пояснення позивачки та її представника, представника органу опіки та піклування, вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування Долинської міської ради, визнання позову в частині позбавлення батьківських прав відповідачем, суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Статтею 4 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Згідно із ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 1 СК України, регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Частиною 3 статті 4 Сімейного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на проживання в сім`ї. Згідно з ч. 1-3 ст. 5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Як визначено в ч. 1 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Крім того, суд бере до уваги, що Європейський суд з прав людини зазначає, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100 рішення у справі Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015). Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України»). Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до вимог ст. 150, 157 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Частиною 7 статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 2, 4 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (ст. 164-167). Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків (Постанова Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17, провадження № 61-12023св18). Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 15 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Згідно з наданими органом опіки та піклування Долинської міської ради рішенням №476 від 22.07.2022 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав» та висновком про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , позбавлення батьківських прав останнього стосовно його дочок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є доцільним. Даний висновок та рішення відповідачем не оскаржувалися. Частиною 6 статті 19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд, враховуючи зміст вказаного висновку органу опіки та піклування, вважає його повним, всебічним та достатньо обґрунтованим, оскільки в ході розгляду даної цивільної справи викладені в ньому обставини у знайшли своє підтвердження. При ухвалені рішення суд враховує рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», де встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (п. 48). Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ні хто не чинив і не чинить. Суд вважає, що наявність вини належить до обов`язкових умов позбавлення батьківських прав. Відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Проаналізувавши викладені обставини, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить висновку, що фактично відповідач не цікавився життям доньок, всі питання, щодо їх виховання вирішувались матір`ю, він як батько не бере участь в їх вихованні, хоча йому відомо місце проживання дітей, жодних перешкод у спілкуванні з ними, участі в їх вихованні, утриманні у нього немає. Факт того, що [PERSON] не піклується про дочок, про їх фізичний і духовний розвиток, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться їх успіхами, станом здоров`я, їх вихованням, не проявляє щодо них батьківської уваги і турботи, не відвідує та не спілкується з ними, тобто самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, підтверджується викладеними вище доказами, які досліджені в судовому засіданні. Про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача йдеться і у вищевказаному висновку органу опіки та піклування Долинської міської ради. Існування батька тільки по документах, якого фактично немає в житті дітей, призводить до їх душевного неспокою, незручності перед однолітками. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Отже, проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що наявні у справі докази свідчать про умисне ухилення відповідача від обов`язків по вихованню дітей, та з урахуванням наведених обставин справи, вважає що є достатньо підстав для застосування до відповідача вказаного крайнього заходу впливу у виді позбавлення батьківських прав. На підставі вищевикладеного, ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959, ст.ст. 51 Конституції України, ст.ст. 4, 13, 80, 81, 141 ЦПК України, ст.ст. 1, 3-5, 7, 19, 141, 150, 155, 157, 164-167, 171 Сімейного кодексу України, ст.ст. 11, 12, 18 Закону України «Про охорону дитинства» та

Outcome: approved