Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 06.05.2022 року звернулася до Любешівського районного суду Волинської області із вказаним позовом. Позов обґрунтовано тим, що 25.12.2009 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, у якому в них народилися діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюб між ними розірвано. Вказує, що діти проживають з нею в будинку її батьків. Відповідач участі в утриманні та вихованні дітей не бере. У зв`язку з вищевказаним, позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в розмірі Ѕ частки усіх доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Крім цього, стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 1500 гривень. Ухвалою судді від 20.05.2022 року у справі відкрито провадження та справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У встановлений ухвалою строк від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Зокрема, конверт із направленим за адресою місця реєстрації відповідача судовим повідомленням повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою (за кордоном)». Тому на підставі ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч.2\~ст.247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. На підставі копій свідоцтв про народження [PERSON] (серії [NUMBER] ), [PERSON] (серії [NUMBER] ), [PERSON] (серії [NUMBER] ) судом встановлено, що батьком останніх є відповідач [PERSON] . Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №1795 від 24.09.2021 року діти проживають разом з позивачем за адресою [ADDRESS] . Статтею 8 ЗУ «Про охорону\~дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до положень\~Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно до\~ст.180\~Сімейного\~кодексу\~України (далі СК України)\~батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі\~ст.141 цього Кодексу\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Виходячи з цього, відповідач як батько, зобов`язаний брати участь у вихованні та утриманні своїх дітей наряду з позивачем. У відповідності до ч.3\~ст.181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини,\~разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.2\~ст.182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатньості заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 182 СК України\~передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідач в судове засідання не з`явився, на даний час є працездатним, належних доказів того, що не може працювати за станом здоров`я чи з інших причин, суду не надав, а тому здатний та зобов`язаний, як один із батьків, утримувати своїх малолітніх дітей та сплачувати аліменти. Проаналізувавши досліджені докази в їх сукупності, з врахуванням наданих відповідачем документів, суд визначає аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі у розмірі 1/2 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до повноліття дітей, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, вважаючи, що такий їх розмір буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Такий визначений судом розмір аліментів буде відповідати принципам справедливості і розумності відповідно до загальних засад регулювання сімейних відносин, закріплених у\~ст.7 СК України. Відповідно до вимог ч. 1\~ст.191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК\~України рішення у межах суми платежу за один місяць слід звернути до негайного виконання. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень. Відповідно до ч.1\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3\~ст.133 ЦПК України). Частиною 8\~ст. 141 ЦПК України\~передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п. п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009,\~\~п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Разом з тим, КЦС ВС у своїй постанові від 23.06.20252 року у справі №607/4341/20 вказує, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. У постанові від 08 квітня 2020 року у справі №306/1198/17 Верховний Суд зазначив, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Відповідно до висновку Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду Верховного Суду викладеного у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18). Такі ж висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц та від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц, на які у касаційній скарзі посилається адвокат Мицик О. В. в інтересах [PERSON] . Чинне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази щодо надання правової допомоги. Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 7678, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем було надано копію договору про надання правничої допомоги від 23.02.2022 року, копію квитанції прибуткового касового ордера від 20.06.2022 року про сплату 1500 гривень. Відповідно до п.3 Договору за надання адвокатом правничої допомоги за цим договором клієнт зобов`язаний виплатити адвокату гонорар (винагороду) та оплатити фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору в розмірі та на умовах визначених у Додатку до цього договору. однак зазначеного додатку позивачем не подано. Відтак, судом не вбачається можливим встановити, які саме послуги були надані позивачу адвокатом, затрачений на них час, реальність адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також розумність їхнього розміру. За таких обставин, враховуючи, що справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження, адвокат участі у судових засіданнях не брала, адже справа була розглянута за відсутності учасників, додаткових процесуальних дій адвокатом у справі не здійснювалось, беручи до уваги співмірність зі складністю справи, суд дійшов висновку, що позивачем частково доведено наявність понесених витрат, тому вимога про стягнення цих витрат з відповідача підлягає до часткового задоволення. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, тому у відповідності до п. 5 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» \~з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 992, 40 гривень, встановлений\~Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VІ\~з урахуванням ставок судового збору станом на 01 січня 2022 року.

Outcome: partial