Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-06 00:00:00

У червні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням зменшених позовних вимог просив стягнути з [PERSON] борг за договором позики в розмірі 60\~976,44 дол США. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09 серпня 2011 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики,\~оформлений власноручно написаною відповідачем розпискою. За змістом розписки відповідач отримав від позивача для власних потреб (будівництво будинку) кошти в розмірі 60\~000 дол США, які зобов`язався повернути не пізніше 09 серпня 2021 року. Однак на час подання позову зобов`язання відповідачем не виконані, у зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 60\~000 дол США, 3% річних за період 10.08.2021 по 23.02.2022 в розмірі 976,44 дол США, а всього 60\~976,44 дол США. В підготовчому судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав повністю, просив вирішити питання розподілу судових витрат в частині сплаченого судового збору, повідомив про намір подати докази понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у строк визначений ч.8 ст.141 ЦПК України. Представник відповідача адвокат Клімук Н.А. позов визнала повністю, вказала, що визнання позову не порушує прав чи інтересів інших осіб, оскільки відповідач є сином позивача, дійсно отримав від позивача кошти у заявленому розмірі, витратив їх на будівництво житлового будинку по [ADDRESS] , право власності на будинок зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відповідач відсутній в Єдиному реєстрі боржників, проте повернути борг батькові своєчасно не зміг. Враховуючи визнання представником відповідача позову, відсутність у представника обмежень щодо процесуальних прав, суд відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України вважає можливим ухвалити рішення. Дослідивши письмові докази у справі суд дійшов такого висновку. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК) Аналіз частини другої\~статті 1047 ЦК України\~дозволяє зробити висновок, що розписка підтверджує укладення договору позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною першою\~статті 527 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі (частини перша, четверта\~статті 545 ЦК України). Судом встановлено, що 09 серпня 2011 року між [PERSON] (позикодавець) і [PERSON] (позичальник) укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримав від позивача в борг 60\~000 дол США, які зобов`язався повернути не пізніше 09 серпня 2021 року. Укладення договору позики підтверджується розпискою, яка надана в оригіналі позивачем та складена власноручно відповідачем. Факт написання розписки відповідач не заперечує. Зміст розписки свідчить про укладення між сторонами саме договору позики, строк виконання зобов`язань за яким закінчився. Наявність оригіналу розписки у позивача засвідчує \~невиконання відповідачем зобов`язань по поверненню боргу. Таким чином між сторонами дійсно існують договірні відносини з позики, позичальником зобов`язання не виконані, кошти не повернуті, тому наявні підстави для стягнення заборгованості у валюті договору. Сторона відповідача визнає розмір основного боргу в повному обсязі. Що стосується вимог про стягнення 3% річних на підставі ст.625 ЦК України. Відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Період прострочення характеризується пасивною поведінкою суб`єкта цивільних відносин, протягом якого він не вчиняє дій, спрямованих на реалізацію визначеного умовами укладеного між сторонами правочину змісту зобов`язання. У свою чергу, день належного виконання зобов`язання не є днем його прострочення, оскільки суб`єкт цивільних відносин шляхом вчинення активних дій, проведених належним чином, припиняє таке зобов`язання (ст.599 ЦК України). Згідно розрахунків позивача за період з 10 серпня 2021 по 01 червня 2022 розмір 3% річних становить 1459,73 дол США. При цьому судом приймаються до уваги висновки, зроблені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц щодо виконання договірних зобов`язань та нарахування 3% річних за час прострочення виконання зобов`язання, визначених статтею 625 ЦК України, в іноземній валюті. Щодо розподілу судових витрат. Приймаючи до уваги заяву представника позивача про надання доказів витрат на професійну правничу допомогу упродовж п`яти днів після ухвалення рішення, суд вирішує питання розподілу лише судових витрат в частині судового збору. Враховуючи визнання відповідачем позову судовий збір розподіляється за правилами ч.1 ст.142 ЦПК України : 50% сплаченого судового збору слід повернути позивачу, а 50% стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved