Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-11 00:00:00

У вересні 2021 року позивач звернувся до Приморського районного суду м.\~Одеси\~з\~позовною заявою\~до\~ [PERSON] \~про стягнення витрат на навчання за державним замовленням у сумі 106\~427,50\~грн. Позов обґрунтовано тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір № 663 про підготовку фахівця в інтернатурі на контрактних умовах. 22.05.2020 керівництво ОНМедУ затвердило заяву [PERSON] про самостійне працевлаштування. Однак, станом на серпень 2021 року [PERSON] не надав жодних документів про відпрацювання та пояснювальних документів, що свідчить про не виконання відповідачем умов зазначеного вище договору. Відповідно до розрахунку бухгалтерської служби ОНМедУ заборгованість за навчання [PERSON] складає 11\~196,50 (на виплату стипендії) та 95\~231,00 грн (витрати на навчання). Враховуючи вище викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на навчання за державним замовленням у сумі 106\~427,50\~грн. 09.03.2022 ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи вищевикладене та вимоги ст.ст. 178, 279, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами, з ухваленням у справі заочного рішення. Розглянувши матеріали справи та надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на наступне. Судом встановлено, 11.07.2012 між ОНМедУ та [PERSON] було укладено угоду №\~663 про підготовку фахівців з вищою освітою (далі угода), предметом якої є зобов`язався університету забезпечити якісну теоретичну і практичну підготовку студента за рахунок державного бюджету України, а вся сплата по ній проводиться Міністерством охорони здоров`я України за рахунок бюджетних коштів відповідно до діючих нормативних актів. Відповідно до п. 2.2.5. угоди студент зобов`язується після отримання диплома прибути до місця працевлаштування за направленням Міністерства охорони здоров`я України і відпрацювати там не менш трьох років. В разі відмови випускник повинен відшкодувати до державного бюджету вартість навчання. Згідно з п. 5.1. угоди за невиконання або неналежне виконання умов даної угоди сторони несуть майнову громадсько-правову відповідальність у відповідності з діючим законодавством. 31.07.2020 [PERSON] отримав диплом спеціаліста [NUMBER] та здобув кваліфікацію: освітньо-кваліфікаційний рівень спеціаліст, спеціальність: лікувальна справа, професійна кваліфікація: лікар. Частиною 1 ст. 509 ЦКУ передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. З матеріалів справи вбачається, що 26.04.2019 [PERSON] надав позивачу заяву, у якій висловив бажання працевлаштовуватися самостійно, яку було затверджено керівництвом позивача. Проте, станом на серпень 2021 року відповідач не надав доказів виконання ним умов угоди в частині відпрацювання не менше 3-х років. Пунктом 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25.12.1997 № 367, встановлено обов`язок особи, яка не відпрацювала встановлений трирічний строк компенсувати, крім вартості навчання, також всі витрати, тобто і одержану стипендію. Згідно з розрахунками планово-економічного відділу ОНМедУ за весь період з 01.09.2012 по 01.09.2015 та з 01.09.2016 по 30.06.2019 сума витрат на навчання за державним замовленням (без урахування стипендіального фонду) [PERSON] складає 95\~231,00 грн. Постановою Кабінету Міністрів України № 882 від 12.07.2004 «Про питання стипендіального забезпечення» передбачено, що стипендія виплачується за рахунок коштів загального фонду державного бюджету або коштів відповідних бюджетів. Розмір стипендій визначається відповідно до установленого Кабінетом Міністрів України розміру мінімальної ординарної (звичайної) академічної стипендії з урахуванням типу навчального закладу, умов та напряму навчання, успішності стипендіата. Відповідно до розрахункової відомості за період з 01.09.12 по 31.12.2020 відповідачу була виплачена стипендія у розмірі 11 196,50 грн. Доданий до позовної заяви розрахунок витрат на утримання одного студента дає підстави зробити висновок про правомірність такого нарахування. Доказів на спростування цього розрахунку матеріали справи не містять. З огляду на вище викладене, суд дійшов до висновку про задоволення вимог позивача. Враховуючи задоволення позову, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2\~270,00 грн.

Outcome: approved