Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-10 00:00:00

11 лютого 2022 року [PERSON] звернувся до суду із вказаною заявою про встановлення факту того, що має юридичне значення, а саме просив встановити, що він працював чоловічим перукарем у "Міськпобуткомбінат №1" в період з 18.08.1980 року по 01.10.1981 року, з 01.10.1981 по 01.04.1986 року - першого класу у Київському міському об`єднанні перукарського господарства та з 01.04.1986 року по 01.06.1992 року - чоловічим перукарем першого класу у Цеху перукарського господарства Ленінського району міста Києва «Київського міського об`єднання перукарського господарства». Вимоги заяви обґрунтовувались тим, що в період з 18.08.1980 року по 01.06.1992 року позивач працював у "Міськпобуткомбінаті №1" в місті Києві, куди був зарахований 18.08.1980 року на посаду чоловічого перукаря (Наказ №152-К від 18.08.1980 року). На підставі Наказу Міністра побутового обслуговування населення УРСР № 264 від 29.09.1981 року "Міськпобуткомбінат №1" перейменовано в Київське міське об`єднання перукарського господарства з 01.10.1981 року. Наказом №193 від 02.12.1981 року з 01.10.1981 року позивача переведено чоловічим перукарем в «Київське міське об`єднання перукарського господарства». 21.02.1985 року було присвоєно кваліфікацію чоловічий перукар першого класу (Наказ № 48 К від 28.02.1985 року). 01.04.1986 року [PERSON] був переведений чоловічим перукарем першого класу в цех перукарського господарства Ленінського району міста Києва (Наказ № 113 К від 31.03.1986 року) та 01.06.1992 року його було звільнено за переведенням в МГП "Центральний" на посаду чоловічого перукаря першого класу (Наказ № 106 К від 01 06.1992 року). На підтвердження зазначеного позивачем надано копію трудової книжки з відповідними записами у трудовій книжці серії [NUMBER] . [PERSON] посилається на те, що він має право на пенсію за віком, однак при зверненні до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про надання довідки про розмір заробітної плати за період з 18.08.1980 року по 01.06.1992 року в Київському міському об`єднанні перукарського господарства (вх: №2-16/01 від 05.01.2021 року), разом з тим листом від 25.01.2021 року за вих. №12-17/18 адміністрація повідомила позивача про те, що до архівного відділу Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації документи з особового складу Київського міського об`єднання перукарського господарства на довгострокове зберігання не передавались і тому надати довідку про заробітну плату за 1980-1992 роки немає можливості. Таким чином, у зв`язку з неможливістю підтвердити свій трудовий стаж та розмір заробітної плати в період з 1980-1992 роки, розмір пенсії за віком позивачу визначено в мінімальному розмірі, у зв`язку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з вказаною заявою. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що в період з 18.08.1980 року по 01.06.1992 року [PERSON] працював в Міськпобуткомбінаті №1 в місті Києві, куди був зарахований 18.08.1980 року на посаду чоловічого перукаря (Наказ №152 К від 18.08.1980 року). На підставі Наказу Міністра побутового обслуговування населення УРСР № 264 від 29.09.1981 року "Міськпобуткомбінат №1" перейменовано в Київське міське об`єднання перукарського господарства з 01.10.1981 року. Наказом №193 від 02.12.1981 року з 01.10.1981 року позивача переведено чоловічим перукарем в «Київське міське об`єднання перукарського господарства». 21.02.1985 року було присвоєно кваліфікацію чоловічий перукар першого класу (Наказ № 48 К від 28.02.1985 року). 1.04.1986 року [PERSON] був переведений чоловічим перукарем першого класу в цех перукарського господарства Ленінського району міста Києва (Наказ № 113 К від 31.03.1986 року) та 01.06.1992 року його було звільнено за переведенням в МГП "Центральний" на посаду чоловічого перукаря першого класу (Наказ № 106 К від 01 06.1992 року). На підтвердження вказаного позивачем надано копію трудової книжки серії [NUMBER] з відповідними записами. Відповідно до Постанови Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1, ч.2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показами свідків. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до частини першої, другої статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження, зокрема, за умови, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичних та юридичних осіб. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що не можуть розглядатися в порядку окремого провадження заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, якщо чинним законодавством передбачений інший порядок його встановлення. Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Відповідно до п.1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України №58 від 29 липня 1993 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів. Згідно з п. 2.2. Інструкції до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. З огляду на наведене, судом може бути встановлено факт про період роботи особи на підставі його трудової книжки, як документа, що підтверджує трудовий стаж та дає право на призначення пенсії. Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту того, що [PERSON] - працював чоловічим перукарем у "Міськпобуткомбінат №1" в період з 18.08.1980 року по 01.10.1981 року та з 01.10.1981 у по 01.04.1986 року працював чоловічим перукарем першого класу у Київському міському об`єднанні перукарського господарства та з 01.04.1986 року по 01.06.1992 року працював чоловічим перукарем першого класу у Цеху перукарського господарства Ленінського району міста Києва «Київського міського об`єднання перукарського господарства», заявник посилався на те, що встановлення такого факту необхідно для зарахування трудового стажу та отримання пенсії. В судовому засіданні на підставі письмових доказів, наявних у матеріалах справи встановлено, що [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий 28 січня 1998 року Печерським ГУ МВС України в місті Києві, РНОКПП: [NUMBER] , адреса місця проживання: [ADDRESS] , пенсійне посвідчення № [NUMBER] працював чоловічим перукарем у в період з 18.08.1980 року по 01.10.1981 року з 01.10.1981 у по 01.04.1986 року працював чоловічим перукарем першого класу у Київському міському об`єднанні перукарського господарства та з 01.04.1986 року по 01.06.1992 року працював чоловічим перукарем першого класу у Цеху перукарського господарства Ленінського району міста Києва «Київського міського об`єднання перукарського господарства». При таких обставинах, судом встановлено, що заявником було доведено та не викликає сумніву даний факт, а тому враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що існують підстави, передбачені законом, для задоволення заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved