Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

У квітні 2020 року позивач звернулась до суду із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ-Ре» про стягнення страхового відшкодування. В обґрунтування позову зазначено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача, отримав механічні пошкодження. З врахуванням зазначеного, позивач звернулась до відповідача, з метою отримання страхового відшкодування, однак їй було відмовлено у виплаті. Відтак, позивач була змушена звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів. З врахуванням зазначеного, позивач просить суд стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ-Ре» на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 62 285 грн. 84 коп. та судовий збір. 30.09.2020 ухвалою суду було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. 29.09.2021 ухвалою суду було відмовлено в задоволені клопотання про витребування доказів. 13.12.2021 ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та перейдено до розгляду справ по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином. Разом з цим, представником позивача було подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника, в якій зазначив, що підтримують позовні вимоги та проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву суду не надав. Окрім цього, судом було розміщено інформацію про час, місце розгляду справи на сайті Печерського районного суду м. Києва. Згідно з висновками Європейського суду з прав людини, зазначених у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» № 12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася у судове засідання, про причини неявки не повідомила, не подала відзив і сторона позивача не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так, з матеріалів позову вбачається, що [PERSON] 11.10.2017 року о 12 год. 30 хв. на 245 км. а/д Н-23 "Кіровоград - Запоріжжя", керував транспортним засобом ВАЗ 21013, д.н.з. [NUMBER] , недотримався безпечної дистанції руху, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем "Toyota Yaris" д.з. [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку, під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.10.2017 у справі 182/6021/17 винним у вчиненні правопорушення, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження визнано [PERSON] . Позивач вказує, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди автомобіль винної особи була застрахована цивільна відповідальність у ТДВ «СК «Київ-Ре» відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ № АМ443404. Таким чином, позивач звернулася до відповідача та надала усі необхідні документи, які передбаченні ст. 35 Закону України №1961-IV, в тому числі Заяву про страхове відшкодування. На звернення позивача, було отримано відповідь віл відповідача, яка датується 02.02.2018 в якій зазначено, що товариство направило свого представника для огляду пошкодженого транспортного засобу, який згодом склав Звіт №17983 про оцінку вартості матеріального збитку від 23.01.2018, відповідно до якого, ринкова вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди становить 62 285 грн. 84 коп. При цьому, відповідач вказує, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає 68 399 грн. 05 коп. У цьому ж листі відповідач звертає увагу на те, що відповідно до ст. 30 Закону України № 1961-IV - транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо - транспортної пригоди. Також, відповідач у листі від 02.02.2018 стверджує, що вартість автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди була розрахована відповідно до Зобов`язуючої пропозиції, яка становила 62 660 грн. 00 коп. Відтак, відповідач розрахував різницю між вартістю транспортного засобу до дорожньо-транспорної пригоди та після (62 285 грн. 84 коп. - 62 660 грн. 00 коп., що виходить мінус 374 грн. 17 коп.), а тому, як зазначає відповідач, страхове відшкодування не підлягає виплаті. Представник позивача надсилав адвокатський запит до відповідача з метою отримати копію Звіту на підставі якого було розраховано ринкову вартість транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту, проте станом на дату подачі цієї позовної заяви, відповіді не було надано. Враховуючи, що копію Звіту про визначення вартості матеріального збитку відповідачем надано на адвокатський запит не було, вартість транспортного засобу після дорожньо-транспотної пригоди відповідач визначив на підставі анонімного аукціону, який являє собою роздруківку без підпису та печатки будь-якої особи, без визначення особи, яка готова заплатити за транспортний засіб вказану суму, а тому у позивача виникають обґрунтовані підстави сумніватися у визначеній відповідачем вартості транспортного засобу. Більше того, за логікою відповідача, транспортний засіб після дорожньо-транспорної пригоди подорожчав, адже відповідно до його розрахунків, транспортний засіб до дорожньо-транспорної пригоди становить 62 285 грн. 84 коп., а після дорожньо-транспорної пригоди 62 660 грн. 00 коп. Таким чином, позивач вказує, що, так як, відповідно до інформації наданої відповідачем, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача перевищує ринкову вартість транспортного засобу, та, враховуючи, що позивач не погоджувала розмір страхового відшкодування - відповідач був зобов`язаний розрахувати розмір страхового відшкодування як різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди виключно на підставі експертизи, що зроблено не було. Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що сума, яка підлягає виплаті становить 62 285 грн. 84 коп., яку ж відповідно до листа від 02.08.2018 було визначено відповідачем. Так, варто зазначити, що відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом №1961-IV. Закон №1961-IV регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1). За вимогами статті 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону №1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону №1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Положеннями статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 р., страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Положеннями ч. 1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: approved