Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами в яких просить позбавити батьківських прав [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ) відносно його малолітньої доньки [PERSON] ( [INFO] ), яка народилася в м. Дзержинськ, Донецька область, Україна, про що 13.01.2015 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області складено відповідний актовий запис №4; стягнути з [PERSON] щомісячно аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання доньки [PERSON] , починаючи стягнення з 31 грудня 2014 року до досягнення нею повноліття, шляхом перерахування на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Позивач в своїх вимогах посилається на те, що позивачка, [PERSON] зареєстрована у встановленому законом порядку та проживає за адресою: [ADDRESS] , що перебуває у Суворовському районі м. Одеси. Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З грудня 2013 року по квітень 2014 року [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , від якого має малолітню доньку - [PERSON] , яка народилась [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження виданого 13.01.2015 р., виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області. У свідоцтві про народження батьками записані [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати). Спільне життя у позивача та відповідача не склалося, оскільки відповідач, залишивши грудну дитину, пішов з дому. Дитина залишилася проживати із матір`ю. З моменту народження по сьогоднішній день, Відповідач жодного разу не цікавився дитиною, ніяким чином не піклувався про дитину, не приймав участі в її вихованні та навчанні. [PERSON] не надає допомоги в лікуванні дитини, матеріально не забезпечує, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду; не спілкується з дитиною взагалі; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. [PERSON] з 25 вересня 2017 року по теперішній час відвідує Одеський дошкільний навчальний заклад «ЯСЛА-САДОК» №21 Одеської міської ради, що підтверджується Довідкою №192 від 01.06.2021 року. Позивач вважає, що [PERSON] , доцільно позбавити батьківських прав відносно доньки [PERSON] . Окрім того просила стягнути аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання доньки [PERSON] , починаючи стягнення з 31 грудня 2014 року до досягнення нею повноліття, шляхом перерахування на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Згідно висновку наданого органом опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 27 червня 2022 року №01-05-3/169вх., служба у справах дітей вважає доцільним позбавити батьківських прав відповідача - [PERSON] , [INFO] , відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 14 липня 2021 року Суворовським районним судом міста Одеси прийнято до свого провадження зазначену цивільну справу та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. (а.с. 24). Ухвалою суду від 29 червня 2022 року підготовче засідання закрито та призначено судовий розгляд по суті позову. (а.с. 57). Позивачка в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, її представником-адвокатом Дороніною І. Л. та самою позивачкою також, надано клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні, проти проголошення заочного рішення не заперечували. (а.с. 45,46). Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи в суді повідомлявся належним чином, причин неявки суду не сповістив та з заявою про відкладення розгляду справи не звертався. (а.с. 35,36,58,59). Окрім того відповідач про розгляд справи повідомлявся на офіційному веб-сайті суду. (а.с. 42,55). Представник третьої особи, органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за відсутності третьої особи, свою правову позицію виклав в висновку від 27 червня 2022 року №01-05-3/169вх., просив винести рішення з урахуванням прав та інтересів дитини, проти задоволення позову не заперечував. (а.с. 47-53). Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення за письмовою згодою позивача та її представника. (а.с. 45,46). З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, встановив факти та відповідні до них правовідносини, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] приблизно з грудня 2013 по квітень 2014 перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] . У сторін [INFO] народилася донька, [PERSON] (актовий запис за № 4 від 13.01.2015 по відділу ДРАЦС реєстраційної служби Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області). Дитина, після припинення стосунків між батьками, залишилася проживати разом з матір`ю та знаходиться на повному її утриманні. Батько дитини не бере участі у вихованні та утриманні доньки. (а.с. 17). Відповідно до довідок Управління соціального захисту населення у Суворовському районі м. Одеси від 15.08.2017 № 51-38-7389 та № 5138-7391 [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , взяті на облік внутрішньо переміщених осіб та фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 13, 18). Відповідно до характеристики Одеського дошкільного навчального закладу «Ясла- садок» № 21 Одеської міської ради Одеської області від 01.06.2021 № 193, який відвідувала [PERSON] , [INFO] , вихованням дитина займалася тільки мати, [PERSON] . Батька дитини, [PERSON] , упродовж перебування дитини у закладі не бачили ні разу. (а.с. 20). Відповідно до характеристики Одеської загальноосвітньої школи № 23 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області від 04.04.2022 [PERSON] , [INFO] , є ученицею 1 класу, за місцем навчання характеризується позитивно. Мати активно бере участь та багато приділяє уваги вихованню дочки, цікавиться успіхами. Спеціалістами територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради у Суворовському районі обстежені умови проживання родини за адресою: [ADDRESS] , та з`ясовано, що за вказаною адресою проживають [PERSON] та її доньки, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Матір`ю створені належні умови для проживання та всебічного розвитку дітей. У Крістіни є окрема мебльована кімната, в наявності одяг по сезону, предмети особистого вжитку (акт обстеження від 18.05.2022). За місцем проживання [PERSON] характеризується позитивно, самостійно виховує дітей. [PERSON] працює в адвокатському об`єднанні «Консалтингова фірма «Домінанта» на посаді бухгалтера. За місцем роботи характеризується позитивно. З метою належного інформування [PERSON] про розгляд порушеного питання, Службою від 19.02.2022 в газеті «Одеські вісті» було розміщене відповідне оголошення. Від [PERSON] на адресу Служби у справах дітей ОМР жодної інформації, яка б підтверджувала його участь у вихованні та утриманні доньки [PERSON] , [INFO] , не надходило. Згідно висновку наданого органом опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 27 червня 2022 року №01-05-3/169вх., служба у справах дітей вважає доцільним позбавити батьківських прав відповідача - [PERSON] , [INFO] , відносно доньки [PERSON] , [INFO] . (а.с. 48,49). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини. Згідно ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не виявляють щодо неї батьківського піклування. У відповідності з вимогами ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько, можуть бути позбавлені батьківських прав тільки з передбачених цією статтею підстав. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Оголошена та досліджена у судовому засіданні сукупність доказів призводить суд до висновку про те, що [PERSON] , [INFO] , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , а саме - не цікавиться її вихованням, здоров`ям, не надає їй матеріальної та іншої допомоги, не спілкується з дитиною, а тому суд доходить до висновку про можливість позбавлення відповідача по справі батьківських прав відносно доньки [PERSON] . У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов`язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із штампом суду на позовній заяві, позивач подав її 01 липня 2021 року. Таким чином, з оглядом на вищевказану норму матеріального закону, аліменти потрібно стягувати з відповідача, починаючи з 01 липня 2021 року. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів з 31 грудня 2014 року (фактично від дня народження [PERSON] ), суд зазначає наступне. Відповідно до частини другої статті 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Таким чином, доказів наявності об`єктивних перешкод звернутися до суду про стягнення аліментів раніше позивачкою не надано, так як і не надано доказів звернення позивачки до відповідача з проханням сплачувати аліменти та грошові кошти на утримання доньки [PERSON] . Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Враховуючи матеріальний стан відповідача, з врахуванням встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей, суд вважає можливим, не порушуючи права сторін, стягнути з відповідача на утримання доньки [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку відповідача щомісячно, з індексацією відповідно до закону, проте не менше 50% від прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до її повноліття. Також, відповідно до положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908 гривень 00 копійок, за позовну вимогу про стягнення аліментів, а сплачений судовий збір позивачем [PERSON] у розмірі 908 гривень 00 копійок на її користь. На підставі викладеного,

Outcome: partial