Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-11 00:00:00

17.03.2021 року, [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Лабовкін О.О., звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 03.02.2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі № 20780 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Вердикт Капітал» не сплаченої в строк заборгованості за Кредитним договором № 0990/00000180 від 02.06.2008 року у розмірі 149405,56 грн. з урахування витрат за вчинення виконавчого напису. Позивач вважає зазначений виконавчий напис незаконним, оскільки його вчинено із порушенням вимог законодавства та відповідно порядку. Позивач вважає, що\~\~виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки вказаний кредитний договір мав просту письмову форму, він не посвідчувався нотаріусом. Як визначено чинними постановами Кабінету Міністрів України, вчиняти виконавчі написи нотаріуси можуть виключно на документах, посвідчених нотаріально. Отже приватний нотаріус Горай Олег Станіславович, незаконно вчинив виконавчий напис на кредитному договорі, оскільки останній не був посвідчений нотаріально. Ухвалою суду від 18.03.2021 року заяву про забезпечення позову частково задоволено, зупинено стягнення за виконавчим написом. Ухвалою суду від 22.03.2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 22.04.2021 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено. 21.05.2022 року на виконання ухвали суду від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мельника Юрія Анатолійовича надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи. Позивач [PERSON] до суду не з`явилась, до початку розгляду справи надала заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Треті особи до суду не з`явились та не повідомили про причину своєї неявки, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, пояснень суду не надали. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 03.02.2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі № 20780 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Вердикт Капітал» несплаченої у строк заборгованості за Кредитним договором № 0990/00000180 від 02.06.2008 року укладеним з АТ «Укрсоцбанк», право вимоги за яким відступлене Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення вимоги за кредитними договорам 2019-1 КІ/ВЕСТА від 29.01.2019 р. є ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА » на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 28.01.2019 року є ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 0990/00000180 від 02.06.2008року . На підставі зазначеного, спірного виконавчого напису нотаріуса, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мельник Ю.А. 18.02.2021 року відкрито виконавче провадження № 64563134. Відповідно ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно зі\~\~статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Таким документом є «Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів», затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року із останніми змінами від 22.02.2017 року (далі Перелік). \~\~\~\~\~\~ Розділ 2 (щодо можливості вчинення виконавчих написів нотаріусів на нотаріально не посвідчених кредитних договорах) було внесено до Переліку постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 року. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 р. у справі №826/20084/14 про визнання нечинним і скасування п. 1 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 р., визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин». Постанова була переглянута Вищим адміністративним судом України та залишена в силі. Відтак, Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. При цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № К/800/6492/17 залишено без змін постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. За таких обставин суд мав задовольнити позов у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Враховуючи те, що виконавчий напис було вчинено 03.02.2021 року вбачається, що виконавчий напис було вчинено після визнання нечинним розділу 2 Переліку, який давав право нотаріусам вчиняти виконавчі написи на не посвідчених нотаріально кредитних договорах. Отже, вчинення виконавчого напису щодо стягнення боргу за не посвідченим нотаріально кредитним договором відбулось не законно. Згідно пунктів 83 та 95 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 року у цивільній справі № 910/10374/17, «кредитний договір, який нотаріально не посвідчувався, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса». «Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню». Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Виходячи з аналізу вищенаведених норм, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Згідно статті 88 Закону України «Про нотаріат», безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно ст. 12 та ст. 81ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. за подачу позовної заяви до суду.

Outcome: approved