Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-14 00:00:00

Позивач звернувся 11.11.2021 р. до суду з вищевказаним позовом. В позовній заяві зазначає, що відповідач є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , який народився [INFO] . Відомості про батька дитини були внесені на підставі ст.135 СК України. До січня 2021 р. родина постійно мешкала у м.Запоріжжі. Мати з раннього віку дитини, належним чином не займалася вихованням сина, нехтувала своїми батьківськими обов`язками. Неповнолітній [PERSON] неодноразово перебував на обліку служби (управління) у справах дітей як такий, що опинився в складних життєвих обставинах. До Шевченківського ВП неодноразово направлялися подання на притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП. 27.11.2019 р. інспектором ювенальної привенції Шевченківського ВП було складено акт про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, на неповнолітнього [PERSON] , оскільки хлопчик тривалий час проживав сам, без батьківського нагляду за адресою: [ADDRESS] , місце перебування матері дитині було невідоме. Згідно з довідкою КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР від 04.10.2021 р. неповнолітній [PERSON] перебував у даному закладі з 27.11.2019 р. по 05.03.2020 р., оскільки [PERSON] залишила сина і місце її перебування було не встановлено. 05.10.2020 р. [PERSON] написала у відділі по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей заяву, що не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , так як не знаходить мови із сином та не має на нього будь-якого впливу. 09.10.2020 р. спеціалістами відділу було здійснено виїзд за адресою: [ADDRESS] , за місцем проживання даної родини і встановлено, що умови проживання незадовільні, в будинку брудно, кімнати потребують ремонту, водопостачання тільки в ванній кімнаті, всюди безлад, щури. У січні 2021 р. [PERSON] та її син [PERSON] переїхали на постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS] . За час проживання родини за новою адресою, соціальні служби неодноразово відвідували її за місцем проживання. Так, при відвідуванні сім`ї 02.03.2021 та 25.03.2021 р. службою у справах дітей Гуляйпільської міської ради та відділу соціальної роботи КЗ «Центр соціальних служб» було виявлено, що дитина має напружені стосунки з матір`ю, не знаходить порозуміня з нею. З метою налагодження взаємовідносин, до роботи з нею був залучений психолог КЗ «Центр соціальних послуг» ГМР. 01.04.2021 р. до служби у справах дітей Гуляйпільської міської ради надійшла інформація КЗ «Центр соціальних послуг» про вчинення домашнього насильства по відношенню до [PERSON] зі сторони його матері [PERSON] . Соціальними службами та співробітниками поліції було негайно відвідано родину та вжито відповідні заходи. За заявою [PERSON] він був влаштований 01.04.2021 р. до КЗ «Пологівський центр соціально-психологічної реабілітації дітей», для надання йому соціально-психологічної допомоги, де він перебуває і на сьогоднішній день. Згідно вироку Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 09.07.2021 р. [PERSON] була визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та їй призначено покарання у виді штрафу. На даний час неповнолітній [PERSON] перебуває на обліку служби у справах дітей Гуляйпільської міської ради, як дитина, яка зазнала фізичного насильства. Відповідно до листа КЗ «Центр надання соціальних послуг» Гуляйпільської міської ради від 03.09.2021 р. родина [PERSON] перебувала на обліку сімей, які опинилися в складних життєвих обставинах Центру та отримувала послуги соціального супроводу з метою сприяння у вирішенні конфлікту та розв`язання психологічних проблем членів сім`ї. Однак, згідно письмової заяви [PERSON] про дострокове розірвання договору № 2 від 11.03.2021 р. та її відмови від отримання послуг соціального супроводу від 08.04.2021 р., робота з даною родиною була завершена. Зазначені вище факти, як кожен окремо, так і в сукупності, є свідомим ухиленням від виконання матір`ю своїх батьківських обов`язків. Посилаючись на вказані обставини, та на положення ст..ст.150, 164-166 СК України, за позовом орган опіки та піклування просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою від 09.12.2021 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 15.02.2022 р. 15.02.2022 р. закрито підготовче провадження і призначено судове засідання на 17.03.2022 р. 17.03.2022 р. розгляд справи відкладено на 29.04.2022 р. на підставі наказу № 5 від 01.03.2022 р. 29.04.2022 р. розгляд справи відкладено на 09.06.2022 р. у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті. 09.06.2022 р. розгляд справи відкладено на 15.07.2022 р. на підставі п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України. Представник позивача в поданій до суду під час підготовчого провадження заяві, просив розглядати в подальшому справу без його участі, позов підтримує, просить задовольнити. Представник третьої особи направив до суду клопотання про розгляд справи без їх участі, під час ухвалення рішення просить врахувати висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Розгляд справи за відсутності учасника узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач до суду не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов не подавала. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст..223 та ч.1 ст.280 ЦПК України. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію представників позивача та третьої особи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних встановлених судом фактичних обставин і відповідних їм правовідносин: Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Статтею 150 СК України передбачено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами другою та четвертою ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з пунктом другим частини першої ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. За змістом пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що відповідач є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджено наданим свідоцтвом про народження (а.с.7) та свідоцтва про шлюб (а.с.9). Відомості про батька дитини були внесені до актового запису на підставі ч.1 ст.135 СК України (а.с.8). Мати не виконує покладених на неї законом батьківських обов`язків по вихованню, утриманню, фізичному та духовному розвитку сина. Обставини, зазначені позивачем в позові, повністю підтверджені дослідженими судом письмовими доказами, які наявні в матеріалах справи (а.с.10-26). Відповідно до висновку районної адміністрації Запорізької міської Ради по Шевченківському району, орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] (а.с.45-47). Враховуючи, що викладені в позовній заяві твердження позивача в процесі розгляду знайшли своє підтвердження, тривалий період свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками та інтереси дитини, суд задовольняє позовні вимоги про позбавлення батьківських прав. Позивач від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції звільнений, відтак, відповідно до положень частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір в сумі по 908 грн. за подання позовної заяви підлягає стягненню з кожного з відповідача до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: approved