Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-31 00:00:00

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.07.2022 було прийнято відмову представника позивача Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» Місюри І.В. від частини позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до [PERSON] про звернення стягнення на майно та закрито провадження у справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до [PERSON] про звернення стягнення на майно. До завершення судових дебатів представником відповідача, адвокатом Качмарем І.О., було заявлено усне клопотання про надання доказів на підтвердження розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. 27.07.2022 адвокат Качмар І.О. надіслав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, відповідно до змісту якої останній просив стягнути з позивача на користь відповідача [PERSON] судові витрати, пов`язані із наданням професійної правничої допомоги, у розмірі 23 000 грн., на підтвердження яких надав копію договору від 19.04.2021, копія додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 12.06.2022, акту №1 від 21.07.2022, квитанцій №19/04-21від 19.04.2021, №25/10/2021 від 25.10.2021, №21/07/2022 від 21.07.2022. В порядку, передбаченому ч.3 ст.270 ЦПК України, учасники справи в судове засідання не викликались. За таких обставин розгляд заяви здійснювався у відсутності сторін на підставі наявних матеріалів згідно ст. 247 ЦПК України без фіксування судового засідання технічними засобами. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`ятнадцяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи за власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. З огляду на викладене суд відзначає, що ЦПК передбачено наступні критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) пов`язаність витрат з розглядом справи; 2) їх дійсність; 3) необхідність; 4) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. До таких висновків в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 19.02.2020 року (справа № 755/9215/15-ц провадження № 14-382цс19). Згідно з п.п. 3-6 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір -обґрунтованим (п. 268). Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі -Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Судом встановлено, що представником позивача на підтвердження судових витрат позивача надано: копію договору від 10.09.2021, ордеру від 14.09.2021, акту від 22.06.2022, квитанцій №8 від 11.04.2022, №10 від 23.05.2022. Оцінюючи обґрунтованість заяви представника відповідача, витрачений час на судові засідання, суд дійшов висновку, що в матеріалах справи наявні належні та достатні обгрунтування суми понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, однак, розмір такої суми не є співмірним із складністю справи. Виокремлення адвокатом в акті виконаних робіт окремого пункту - «зібрання та вивчення матеріалів, їх копіювання, аналіз, вивчення матеріалів судової практики у аналогічних справах, підготовка заяви»» як самостійного виду адвокатської послуги є необґрунтованим та охоплюється діями адвоката з «формування заяви про перегляд заочного рішення», а тому визначення оплати є неспівмірним із фактично наданим обсягом юридичної допомоги та має бути виключено із загальної вартості наданих відповідачу послуг правничої допомоги. Зазначення адвокатом, як окремо наданої адвокатської послуги - «участь в судових засіданнях 02.12.2021, 26.05.2022, 19.07.2022» не відповідає критерію співмірності витрат, зважаючи на сукупно витрачений адвокатом час на засідання, які проводились в дистанційному режимі відеоконференцій. На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що заява адвоката Качмаря І.О. про стягнення судових витрат на оплату професійної правничої допомоги підлягає до часткового задоволення, а саме відшкодуванню у розмірі 5 000 грн.

Outcome: partial