Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

АТ «Альфа-Банк» звернувся у жовтні 2021р. в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа без самостійних вимог [PERSON] , приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінський Віталій Данилович про визнання недійсним договору дарування 1/6 частки квартири за адресою [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] , що посвідчений 14.04.2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським Віталієм Даниловичем в реєстрі за №1461; припинення за [PERSON] право власності на 1/6 частки квартири за адресою [ADDRESS] (номер запису про право власності 41496580 14.04.2021р., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1385159026101); визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частки квартири за адресою [ADDRESS] , трьохкімнатної, загальною площею 57.7 м.кв., житловою площею 41.7 м.кв., що належала йому на підставі Свідоцтва про право власності б/н від 23.12.2005р.( реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1385159026101). Позов обґрунтувано тим, що 15.08.2007р. між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого надано кредит в сумі 25000 доларів США, під 12% річних, строком до 15.08.2022р. В забезпечення кредитних зобов`язань 15.08.2007р. між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено іпотечний договір, за яким передано в іпотеку квартиру по [ADDRESS] . Договір іпотеки 15.08.2007р. також передбачав обов`язок іпотекодавця повідомити про зміну місця свого проживання. Позичальник змінив місце своєї реєстрації (з [ADDRESS] ), зареєструвавшись в іпотечному майні квартирі по [ADDRESS] , а також уклав договір 14.04.2021р. дарування належної йому 1/6 частки квартири по [ADDRESS] з сестрою [PERSON] (безоплатне відчуження), про що позивач дізнався пізніше, з метою створення умов (приховання додаткового майна - формальні зміни майнового стану), за яких боржник [PERSON] набуде права проведення реструктуризації боргу за Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13.04.2021р. При цьому, договір дарування вчинено на наступний день після прийняття закону, що вказує на фіктивний перехід права власності нерухомого майна до близького родича, з метою отримання пільгових умов погашення валютного кредиту та прощення частини кредиту, а не реальне безоплатне передання майна у власність, а тому слід визнати такий договір недійсним на підставі ст.202, 203, 717, 234 ЦК України. В подальшому, з 15.05.2021р. боржник [PERSON] припинив виконання кредитних зобов`язань. Вимоги направлені на повернення сторін в першочергове становище, яке існувало до відчуження майна, з метою захисту інтересів кредитора на виконання умов кредитного договору та усунення ризиків безпідставної втрати прав кредитора на належне виконання умов договору. 04.11.2021р. представник відповідача 1 подав відзив на позов, в якому вимоги заперечив. 10.11.2021р. до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] , інтереси якого представляє [PERSON] , до АТ «Альфа-Банк», третя особа без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] про зобов`язання провести реструктуризацію за кредитним договором від 15.08.2007р., укладеним між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , [PERSON] , відповідно до вимог Закону України «Про споживче кредитування». Позов обґрунтований тим, що боржник за кредитним договором від 15.08.2007р., укладеним між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , [PERSON] , належним чином повідомив кредитора про зміну місця реєстрації, про що свідчить направлена ним заява 18.05.2021р. та навіть відповідь банку 27.05.2021р. на нову адресу боржника по [ADDRESS] , де він був зареєстрований ще з 27.08.2011р., тому такі доводи позивача є неправдивими. Договір дарування від 14.04.2021р. не є фіктивним, оскільки по перше закон від 13.04.2021р. тільки 21.04.2021р. був підписаний Президентом, набрав чинність 23.04.2021р. на наступний день з дня опублікування, що унеможливлює дізнання [PERSON] про факт набрання в подальшому чинності даного закону, по друге майно що відчужувалось не було обтяженим, сестра проживала в цій квартирі (відповідач 1 з 2011 року там не проживав) та протягом значного періоду часу саме вона доглядала за її та братовими батьками (дарувальника), тобто досягався з дотриманням вимог законодавства справедливий розподіл майна, яке належало батькам. Станом на час укладення договору дарування жодних кредитних зобов`язань перед банком не було. [PERSON] ще з 2015 року звертався до кредитора про реструктуризацію кредиту, а вподальшому 18.05.2021р., 24.06.2021р., 16.07.2021р., 15.08.2021р., оскільки позитивної відповіді не було, просить суд захистити право його як споживача. Ухвалою суду від 01.02.2022р. прийнято зустрічний позов та об`єднано з первісним. Представник позивача-відповідача підтримав первісні позовні вимоги, щодо зустрічного позову заперечив. Відповідач 1-позивач та його представник заперечили щодо первісних вимог, натомість зустрічний позов просили задовольнити. Відповідач 2 первісний позов заперечила, просила відмовити з підстав зазначених у відзиві. Третя особа 1 [PERSON] , яка є теж третьою особою за зустрічним позовом, в задоволенні первісного позову просила відмовити, зустрічні вимоги підтримала. Суду пояснила, що позицію чоловіка про дарування сестрі 1/6 частки житла, належного його батькам, підтримувала, дійсно чоловік бувши військовослужбовцем вільного часу не мав на це з 2017 року. Третя особа 2 в судові засідання не з`явилась, однак надала заяву про розгляд справи за відсутності, щодо первісного позову не висловлювалась. Заслухавши пояснення сторін, свідків, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні первісних позовних вимог та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15.08.2007р. між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , [PERSON] (солідарними позичальниками) укладено кредитний договір, за умовами якого надано кредит в сумі 25000 доларів США, під 12% річних, цільове використання кредиту на власні потреби, строком до 15.08.2022р. (а.с.17-22). З 15.09.2008р. відсоткова ставка була збільшена односторонньо банком до 15% річних (а.с.81-83). В забезпечення кредитних зобов`язань цього ж дня 15.08.2007р. між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено іпотечний договір, за яким передано в іпотеку двохкімнатну квартиру по [ADDRESS] , загальною площею 65.7 м.кв., житловою площею 35.4 м.кв., що належала іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право власності б/н від 21.05.2007р., вартістю іпотечного майна 228 199грн. (а.с.23-26). Внесено відомості в реєстр іпотек та заборон 15.08.2007р. (а.с.115зв-116). Дане обтяження й іпотека є чинною й на даний час, що підтвердили сторони. При цьому, суд звертає увагу на те, що за умовами даного договору (перший абзац договору іпотеки щодо даних сторін такого) прописано реєстрацію іпотекодавця [PERSON] за адресою [ADDRESS] , тобто він був власником іпотечного майна, але не був там зареєстрований станом на 15.08.2007р., про що було відомо й банку. Аналогічно, в кредитному договорі адреса позичальника була така ж - [ADDRESS] . Умовами кредитного договору та/або іпотечного договору не було передбачено заборону проведення реєстрації (зміни) місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою розташування житлового нерухомого майна, яке в т.ч. є предметом іпотеки чи навпаки, іншого матеріали справи не містять. Договір кредиту від 15.08.2007р., як звертав увагу представник позивача також передбачав обов`язок позичальника повідомити про зміну місця свого проживання, однак позичальник змінив місце своєї реєстрації (з [ADDRESS] ), зареєструвавшись в іпотечному майні квартирі по [ADDRESS] , про що банк дізнався пізніше після перевірки відомостей при розгляді звернення [PERSON] від 18.05.2021р. до банку щодо реструктуризації боргу. Щодо даних обставин слід зазначити, що дійсно згідно п.7.2 кредитного договору позичальник зобов`язувався письмово повідомляти кредитора про зміну паспортних даних, ідентифікаційного номеру, контактних телефонів, реєстрації місця проживання (або прописки) протягом 3-х робочих днів таких змін. Заперечуючи доводи в цій частині первісного позову, відповідач 1 зазначив, що належним чином повідомив кредитора про зміну місця реєстрації ще в 2011р. й докази відповідні не збереглися, однак і в 2015 році він подавав заяву до позивача з нової адреси реєстрації, та навіть відповідь банку 27.05.2015р. на нову адресу боржника по [ADDRESS] , де він був зареєстрований ще з 27.08.2011р., про що свідчить видана [PERSON] довідка про склад сімї станом на 01.07.2021р., а також про це ж свідчить направлені ним заяви і в 2021р. з цієї адреси та відповіді банку за цією адресою, тому такі доводи позивача є неправдивими. Суд частково погоджується з доводами обох сторін, зокрема й тим, що хоча й кредитний договір обумовлював обов`язок позичальника повідомити зміну будь-яких власних даних, ймовірно для підтримання контактних даних позичальника з кредитором, однак такі вимоги в договорі іпотеки щодо неможливості реєстрації в іпотечному майні самого іпотекодавця-власника пересторог не містило, чи було повідомлено кредитора протягом 3 днів з часу реєстрації [PERSON] за новою адресою після 27.08.2011р. суду не вдалося з`ясувати в сторін, водночас про це дійсно було відомо банку в травні 2015р. з проведеної переписки між банком та кредитором (і відхиляються доводи представника банку про те, що це використовувалась адреса листування), а також в травні 2021р., тому суд не вважає, що така обставина є підставою, яка впливає на визнання судом недійсним договору дарування від 14.04.2021р. частки (1/6) квартири по [ADDRESS] належної позичальнику, що є предметом спору в даній цивільній справі за первісним позовом, оскільки зміна реєстрації позичальником у 2011році задовго передувала укладенню цього оспорюваного правочину дарування у 2021році. Окрім того, судом з`ясовано і підстави такої перереєстрації позичальника за іншою адресою, так як не зважаючи на набуття права власності на 1/6 частину на квартиру по [ADDRESS] [PERSON] ще у 2005році шляхом приватизації шістьма особами квартири (а.с.119), відповідач1-позивач [PERSON] там так й не проживав ще з 1994 року після його одруження, а жили в квартирі, з його пояснень, батьки (батько помер [INFO] теж хворів, мама [PERSON] що була лежача померла [INFO] а.с.144-151) та сестра [PERSON] , яка їх доглядала, тому й знявся з реєстрації у 2011році, маючи власне житло, зареєструвавшись в ньому. Такий намір на відчуження й належної частки також виник ще зі смертю матері та обов`язком перед сестрою за її турботу та піклування, догляд за ними. З Інформації реєстру, [PERSON] згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 23.10.2017р., стала власником 3/6 частки квартири (тобто половини) по [ADDRESS] (а.с.113,144), успадкувавши частки (по 1/6) від [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а з 14.04.2021р. стала власником ще 1/6 частки цієї квартири, віддарованої братом [PERSON] (отже власність на даний час на 4/6 частки). Інша частка квартири 2/6 - власність належить ще одній сестрі [PERSON] та її сину (по 1/6 відповідно). Також, свідок [PERSON] (сусід відповідача2) суду пояснила, що [PERSON] проживала з батьками з 2003 році в квартирі по [ADDRESS] , доглядала за хворими батьками, [PERSON] не жив там. Щодо укладення оспорюваного договору дарування 14.04.2021р. належної йому 1/6 частки квартири по [ADDRESS] з [PERSON] - сестрою, з метою, як доводив представник позивача, створення умов (приховання додаткового майна - формальні зміни майнового стану), за яких боржник [PERSON] набуде після цього права проведення реструктуризації боргу за Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13.04.2021р. При цьому, договір дарування вчинено на наступний день після прийняття закону, що на переконання позивача вказує на фіктивний перехід права власності нерухомого майна до близького родича, з метою отримання пільгових умов погашення валютного кредиту та прощення частини кредиту, а не реальне безоплатне передання майна у власність, а тому слід визнати такий договір недійсним на підставі ст.202, 203, 717, 234 ЦК України. Дійсно, 14.04.2021р. був укладений та підписаний договір дарування між [PERSON] як дарувальником та [PERSON] як обдаровуваною, згідно якого дарувальник подарував належну йому частку 1/6, а обдаровувана прийняла в дарунок 1/6 частки квартири по [ADDRESS] (а.с.105,119). Згідно умов даного договору, право власності в обдаровуваної виникає на дану частку з моменту її прийняття, та з моменту державної реєстрації такого права в реєстрі (п.5,5.1,5.2,8). Дарувальник та обдаровувана стверджують, що цей договір не носить характеру мнимого та удаваного, відповідає їх дійсним намірам створити для сторін договору юридичні наслідки. Як слідує зі ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Дарування будь-якого майна, у тому числі нерухомого, чи частки такого майна, є виключним правом власника (співвласника) цього майна. Правочин - це правомірна, не заборонена законом дія, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Загальні вимоги до правочину передбачені ст.203 ЦК України, зокрема і за ч.5 який має бути спрямований на реальне настання наслідків, обумовлених ним. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст.204 ЦК, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Недодержання сторонами або стороною правочину вимог, встановлених частинами 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК, є підставою для визнання його недійсним (ч. 1 ст. 215 ЦК). Заявлені вимоги про визнання правочину недійсним з вказаних підстав можуть бути задоволені, якщо доведені факти також фіктивності. Так, за вимогами ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. Постанова Верховного Суду від 24 травня 2018 року справа №522/11043/14-ц, провадження № 61-5024св18 зазначає, що згідно з усталеною судовою практикою для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину; саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин; якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків; у разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Таким чином, визнання судом недійсним договору у зв`язку з його фіктивністю має свої особливості, а саме: у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача. Крім того, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише удавано, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для створення враження повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в обох учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Посилання представника банку на правові висновки ВС України та ВС у позовній заяві (постанова від 19.10.2016р., 23.08.2017р., 09.09.2017р. та 20.05.2020р., 22.04.2021р.) теж є вірними, однак з даних висновків чітко вбачається, що слід досліджувати: чи передбачали сторони (близькі родичі) реальне настання наслідків, чи направлені такі дії з метою приховати\~ від божника стягнення грошових коштів за судовим рішенням, приховання звернення на спірне майно, чи продовжував дарувальник користуватись та володіти даним майном, дії сторін щодо добросовісності, справедливості, недопустимості зловживання правами, невжиття протягом тривалого часу до відчудження майна заходів, які спрямовані на належне виконання кредитних зобов`язань, зменшення таким чином платоспроможності по зобов`язаннях (правочин «про людське око»). Разом з тим, як встановлено судом, позичальник [PERSON] не проживав ні з 1994 року (часу одруження), ні з 2005р. (набуття права власності на частку) у даній квартирі (часткова власність 6 осіб а.с.29-30), що відчужувалась ним 1/6 частка у квітні 2021р., тобто нею не користувався, знявся з реєстрації ще у 2011році, приховування майна від кредитора не було, так як по перше по кредитних зобов`язаннях було заставлено інше майно, а не те що відчужувалось, по друге [PERSON] є військовослужбовець і перебував в АТо, тому в час смерті матері 2015 року не мав реальної змоги займатись укладенням правочину (на пенсію вийшов у 2018 році), по третє до квітня 2021р. жодних порушень зобов`язання перед кредитором [PERSON] , як одного з солідарних позичальників, також не було (підтверджується сторонами та розрахунком заборгованості а.с.27-28), а така заборгованість по тілу кредиту станом на 20.09.2021р. залишається в сумі 3850 доларів США і настала тільки з 15.05.2021 року (оскільки як зазначено вище з 2021р. [PERSON] є отримувач пенсії а.с.85, доходи виключно з пенсії), при цьому що всі відсотки сплачені позичальниками ще в квітні 2014р. (в подальшому за законом % не нараховувались позичальнику як військвозобовязаному та учаснику АТО), а також з підстав фінансової кризи (зростання курсу долара, ковід з початку 2020р.тощо), а також намаганням реструктуризувати борг ще з 2015 року (про що йому в конвертації як пояснила сторона відповідача 1теж банком відмовлено), а потім в 2021р., що складається на даний час з незначної частини тіла кредиту. Разом з тим, як вже зазначалось вище, договір вчинявся власником 1/6 частки житла з реальним настанням наслідків, що не спростовано стороною позивача первісного позову, та не встановлено підстав для визнання його недійсним, а тому позовна вимога як щодо недійсності правочину, є недоведеною. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» №1381 від 13.04.2021р., що набрав чинність 23.04.2021р., було внесено зміни до доповнення у розділі IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування". Зокрема, закон про споживче кредитування поширюється на договори про споживчий кредит, укладені після дня набрання чинності цим Законом, крім пункту 6 цього розділу, дія якого поширюється на всі договори про споживчий кредит, та пункту 7 цього розділу, дія якого поширюється на всі договори про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, які відповідають викладеним у зазначеному пункті критеріям" (п.2). Отже, пунктом 7 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування", який набув чинності 23.04.2021р., було врегульовано правовідносини щодо договорів про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, які відповідають викладеним у зазначеному пункті критеріям, такими правовідносинами є й кредитний договір від 15.08.2007р. укладений між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , [PERSON] . Також, розділі IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" було доповнено пунктом 7, що зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом: 1) обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті (далі у цьому пункті - договір), у разі: наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором (крім певних випадків) 2) виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку" у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду (далі - житлове нерухоме майно), або об`єкта незавершеного житлового будівництва, або майнових прав на нього, або садового будинку, або земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує для квартири 140 квадратних метрів, для житлового будинку - 250 квадратних метрів, для садового будинку - 250 квадратних метрів, для земельної ділянки - площі, визначеної пунктом "г" частини першої статті 121 Земельного кодексу України. Крім того, вимагається виконання хоча б однієї з таких умов: предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі); предмет іпотеки - нерухоме житлове майно придбавалося повністю або частково за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, і умовами договору або іпотечного договору передбачено заборону реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою розташування житлового нерухомого майна, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі); 3) реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом (тобто до 23.07.2021р.), крім певних випадків. Крім того, у разі визнання судом поважними інших причин неподання заяви про проведення реструктуризації протягом тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом суд може встановити інший строк для подання заяви. Якщо строк подання заяви про проведення реструктуризації пропущено позичальником з поважних причин (хвороба, перебування за межами території України тощо), кредитор за клопотанням позичальника має право подовжити строк подання заяви про проведення реструктуризації на два місяці. У разі пропуску позичальником строків, зазначених у цьому підпункті, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом. 4) у заяві про проведення реструктуризації зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) позичальника; найменування кредитодавця (повне або скорочене); інформація про дату укладення договору, яким передбачені зобов`язання, щодо реструктуризації яких подається заява; інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника); інформація про всі наявні у власності позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса); інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання майнового поручителя та про всі наявні у його власності на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса), - у разі наявності майнового поручителя; документи, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві (документи про склад сім`ї, про доходи іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя) та членів його сім`ї - на вимогу кредитора), розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя). У разі ненадання позичальником необхідних для проведення реструктуризації документів, зазначених у цьому підпункті, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом. Заявник несе відповідальність за достовірність зазначеної у заяві про проведення реструктуризації інформації. У разі якщо заявник не зазначив у заяві про проведення реструктуризації об`єкт нерухомого майна, віднесений до об`єктів житлового фонду, що на момент підписання заяви належав на праві власності позичальнику (особі, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майновому поручителю, або заявник зазначив недостовірну інформацію про зареєстроване на момент підписання заяви місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майнового поручителя, або заявник зазначив недостовірну інформацію про фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майнового поручителя, то в разі встановлення однієї з цих обставин судом або в разі підтвердження однієї з таких обставин наявними у кредитора офіційними документами (виданими суб`єктами, уповноваженими відповідно до закону видавати такі документи), це є підставою для відмови у проведенні передбаченої цим пунктом реструктуризації. Якщо реструктуризацію відповідно до цього пункту проведено, це є підставою для відновлення грошових зобов`язань позичальника, які існували станом на день, що передував дню проведення такої реструктуризації, із зменшенням таких грошових зобов`язань на суми сплачених з дня проведення реструктуризації платежів. Звідси слід підсумувати, що з 23.04.2021р. зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника\~ у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом, зокрема виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку" у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду загальна площа якого не перевищує для квартири 140 квадратних метрів. Квартира, яка в забезпечення кредитних зобов`язань була предметом іпотеки по [ADDRESS] є об`єктом житлового фонду і не перевищує норму площі, вказаної вище. Крім того, законом для вирішення питання реструктуризації зобов`язання позичальника за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті вимагалося виконання хоча б однієї з таких умов в т.ч., як доводив позивач за зустрічним позовом про наявність відповідної умови, що предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя та відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна. Щодо дотримання строків подання позичальником до кредитора належної заяви про реструктуризацію зобов`язань, передбачених договором, то як вказано вище реструктуризація здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом (тобто до 23.07.2021р.). Станом на час укладення договору дарування від 14.04.2021р. жодних кредитних зобов`язань як вказано вище перед банком не було, як і не було до 15.05.2021р. (строк сплати чергового платежу співборжника кредитору). Так, [PERSON] як солідарний позичальник вперше 18.05.2015р. звернувся до кредитора АТ «Альфа-Банк» про реструктуризацію кредиту та отримав відповідь від 27.05.2021р. (а.с.78-80), в якій зазначено, що за його кредитним договором існує можливість надання реструктуризації кредиту шляхом проведення конвертації (переоформлення кредиту у національну валюту) по міжбанківському курсу на день укладення такої угоди, рішення приймає колегіальний орган, нова відсоткова ставка становитиме приблизно 28% річних.\~ Угода укладена не була за відмови банку, що не спростував представник банку. Такі ж звернення що є предметом доведення за зустрічним позовом про реструктуризацію кредиту але вже за вказаними нормами закону про споживчий кредит були подані [PERSON] 13.05.2021р., 24.06.2021р., 16.07.2021р., 15.08.2021р., 09.09.2021р., з відповідей банку, зокрема і останньої від 15.09.2021р. (а.с.32-37,165-169) вбачається, що зобов`язання по кредитному договору не підлягають реструктуризації згідно підпункту 4 п.7 ч.3 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування", так як з Інформаційної довідки з Державного реєстру встановлено, що [PERSON] 14.04.2021р. здійснив відчуження 1/6 частки додаткового майна за правочином, який вчинено на шкоду кредитору та спрямований на уникнення звернення стягнення на майно у зв`язку з чим носить фіктивний характер. Оскільки позитивної відповіді не було, позивач за зустрічним позовом просить суд захистити право споживача. Також, 08.09.2021р. направлено лист іпотекодавця [PERSON] на огляд предмету іпотеки (а.с.170). Щодо зустрічних вимог про зобов`язання провести реструктуризацію за кредитним договором від 15.08.2007р., укладеним між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , [PERSON] , відповідно до вимог Закону України «Про споживче кредитування», то суд приходить до переконання що такі теж не підлягають до задоволення, оскільки за підпунктом 4 п.7 вищевказаного закону у заяві особи про проведення реструктуризації зазначаються певні обставини з наданням відповідних доказів, в т.ч. доходи іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя) та членів його сім`ї - на вимогу кредитора), розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя), та інші документи які можуть вимагатися кредитором для прийняття відповідного рішення. Відповідач за зустрічним позовом вказав, що згідно поданої позичальниками довідки про склад сімї, зареєстрованої по [ADDRESS] (а.с.84) з ними зареєстрована членом сімї й дочка, яка хоч і проживає за кордоном, однак має також надати докази доходів. Чи надавався весь перелік необхідних на вимогу банку документів до первісної чи подальших заяв позичальником-іпотекодавцем [PERSON] та позичальником [PERSON] не було доведено в повній мірі перед судом, окрім того такі повноваження кредитора за вимогами закону є дискреційними при колегіальному розгляді заяв позичальників та вивчення кредитних відносин таких, а при потребі витребування й додаткової інформації. Також, як вже зазначалось вище, за позичальниками [PERSON] та [PERSON] залишається заборгованість тільки по тілу кредиту станом на 20.09.2021р. в сумі 3850 доларів США, яка настала з 15.05.2021 року, разом з тим з жовтня 2021р. спір розглядається судом по даній цивільній справі, а тому позичальники [PERSON] (позивач за зустрічним позовом) та [PERSON] вправі продовжувати виконувати зобов`язання по сплаті тіла кредиту, а кредитор не позбавлений права використати (за наявності законних підстав та співмірності) захист прав шляхом стягнення заборгованості у судовому порядку чи звернути стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав для цього. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. За вимогами ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. На підставі вищевказаного,\~ ст.\~ 203, 215, 234, 717 ЦК України, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» №1381 від 13.04.2021р.,

Outcome: dismissed