Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] [INFO] , стягнути аліменти та витрати по сплаті судового збору. В обгрунтування своїх вимог покликається на те, що [PERSON] [INFO] народила доньку [PERSON] . Отже, [PERSON] [INFO] доводиться позивачці онукою. Позивачка стверджує, що відповідачка, мати дитини, покладених на неї обов`язків по вихованню доньки не виконує, не приймає матеріальної, трудової участі у вихованні, не проявляє зацікавленості її життям, не створює належних умов для забезпечення її всебічного розвитку, начання та дозвілля. Питання, пов`язані з вихованням доньки вирішуються лише позивачем, яка нею повністю утримується без участі та підтримки відповідачки. Зазначає, що наведені обставини у своїй сукупності свідчать як про ухилення відповідачкою від виконання покладених на неї батьківських обов`язків, так і про нехтуваннями останьою, а тому в зв`язку з викладеним просить позов задовольнити та позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав, відносно малолітньої [PERSON] [INFO] . У судовому засіданні позивачка додатково пояснювала, що після пологів відповідачка разом з онукою стали проживати разом з нею. З народження дитиною відповідачка майже не займалася донькою, тому на неї лягли всі побутові турботи про дитину. Коли дитина трохи підросла відповідачка почала періодично не приходити до дому, зникала на декілька днів. Коли дитині виповнилося три роки відповідачка залишила дитину на та переїхала жити до якогось чоловіка. З того часу, онука [PERSON] проживає з бабусею. Також, позивачка доводила, що пособіє, яка відповідачка отримувала на дитину, вона витрачала на себе, матеріальної допомоги на дитину ні надає. Оскільки дитина проживає разом з бабусею та повністю перебуває на її утриманні, а відповідачка протягом майже шести років не приймає жодної участі у вихованні дитини, в її матеріальному забезпечення, не проявляє батьківської турботи, позивачка вимушена була звернутися до органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської Ради по Дніпровському району за допомогою, так як онука опинилась у складних життєвих обставинах. Працівник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської Ради по Дніпровському району роз`яснили, що для захисту інтересів своєї онуки вона має звернутися до суду з позовом про позбавлення своєї доньки [PERSON] батьківських прав відносно її доньки [PERSON] та стягнення аліментів на утримання онуки. Відповідачка позов не визнала, зазначивши про необгрунтованість позову, вказала, що приймає участь у вихованні доньки, проводить час та дозвілля з нею, підтримує постійно контакт, здійснює оплату на потерби дитини. В якості доказів надала суду зошит, де детально розписані усі витрати на утримання дитини. Крім того, відповідачка доводила суду, що вона залюбки забрала би дитину для сумісного проживання, але графік її роботи не дозволяє. Так, вона працює поваром та дуже часто затримується на роботі. Також, стверджує, що висновок органу опіки і піклування є таким, що базується на поясненнях позивача та є необгрунтованим. Заперечує проти вжиття такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав відносно доньки, оскільки твердження позивача щодо невиконання нею батьківських обов`язків є безпідставними. Просила суд відмовити у позові. Представник третьої особи у судовому засіданні підтримали висновок районної адміністрації Запорізької міської ради про доцільність позбавлення позбавлення батьківських прав [PERSON] , зазначивши що [PERSON] , неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, права та інтереси якої повинні бути захищені у встановленому законом порядку. Допитана у судовому засіданні малолітня [PERSON] не погодився на думку, про те що її мати необхідно позбавити прав відносно неї. Разом з тим, дитина розповіла, що зустрічається з мамою, буває у неї вдома, мама купляє їй ласощі. Проте, жити вона бажає з бабусею, оскільки у квартирі бабусі у неї є своя кімната, речі та іграшки. Бабуся водить її на кружки, купляє речі. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали заяви, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Предметом спору у цій справі є позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зі змісту ст.165 СК України вбачається, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] . Відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , є одинокою матір`ю, державна реєстрація народження дитини проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СКУ, за вказівкою матері (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 07.06.2012). Фактично дитина проживає з бабусею [PERSON] . З її слів її донька, гр. [PERSON] , з 2015 року не проживає разом з донькою, тому вихованням, оздоровленням та розвитком дитини займається лише вона. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, батьки зобов`язані турбуватися про здоров`я дитини, її фізичний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно із роз`ясненнями, що містять п.п.15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Як убачається з висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] [INFO] , орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] [INFO] , оскільки [PERSON] легковажно ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання своєї малолітньої доньки. Під час розгляду справи судом встановлено, що наявність неприязнених відносин між сторономи, тому більшість претензії позивача до відповідача, пов`язані із даним спором носять особистісний характер, матеріального забезпечення та проживання. Разом з тим, жодних судових спорів, зокрема, про стягнення аліментів чи визначення місця проживання дитини між сторонами на даний час не існує. Крім цього, судом встановлено, що відповідачка спілкується з дитиною, цікавиться її життям, бере її у вихідні дні до себе, однак, суд вважає, що невиконання відповідачем батьківських обов`язків на даний час не досягає такого рівня, що потребує застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, оскільки таке невиконання містить ознаки інфантильності та не носить злісний та/або умисний характер. Відповідно до положень ч.1 ст.3, ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Під інтересами дитини треба розуміти забезпечення умов, необхідних для її повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку, що є неодмінним атрибутом належного сімейного виховання. Враховуючи викладене вище, а також те, що відповідачка є єдиною з батьків малолітньої дитини, невиконання нею батьківських обов`язків не носить злісного характеру, а містить ознаки інфантильності, з метою забезпечення інтересів дитини щодо сімейного виховання, можливості духовного та фізичного розвитку, що не може покращиться у випадку позбавлення батьківських прав відповідача, дитина фактично стане сиротою, виходячи з об`єктивних обставин спору, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, у зв`язку з його недоведеністю та необгрунтованістю. У позовній заяві позивачка зазначала однією з вимог стягнення алементів з відповідача на користь позивача на утримання дитини. Проте не зазначила, яким чином проводити стягнення або у твердій грошовій сумі або у частки заробітку відповідача. У судовому засіданні своїх вимог щодо стягнення аліментів не заявляла, а пояснювала, що у разі позбавлення батьківських прав відповідача, вона оформить опіку над дитиною для отримання грошових коштів від держави. Отже вимоги позивача в цій частині не були доведені, а звідси суд залишив їх без розгляду, що не позбавляє права позивача звернутися до суду з відповідним позовом. Крім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені сторонами у зв`язку з розглядом справи, слід віднести на їх рахунок.

Outcome: dismissed