Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-24 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. КП «Дубнокомуненергія» є підприємством комунальної форми власності і займається виробництвом, транспортуванням та розподілення теплової енергії населенню, підприємствам та організаціям по м. Дубно. В обґрунтування своїх позовних вимог КП «Дубнокомуненергія» покликається на те, що відповідачка користується послугами КП "Дубнокомуненергія", що підтверджується укладеним договором, однак своїх зобов`язань згідно з вимогами чинного законодавства по оплаті наданих послуг не виконує. Нарахування за надані послуги здійснюється відповідно до вимог постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1171 від 31.03.2015 (із змінами №1101 від 09.06.2016), рішеннями виконавчого комітету Дубенської міської ради № 353 від 21.09.2017, №400 від 27.09.2018, №504 від 20.11.2018 та іншими рішеннями за відповідні періоді. Через велику дебіторську заборгованість, в сумі 4,12 млн. грн. станом на 01.11.2021 підприємство не в змозі вчасно розрахуватися з постачальниками паливно-енергетичних ресурсів, вчасно виконувати податкові зобов`язання перед бюджетом та своєчасно виплачувати працівникам заробітну плату. Зростання заборгованості за енергоресурси може призвести до припинення енергопостачання підприємства, а відтак підприємство не в змозі надавати послуги з теплопостачання споживачам. Просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за використану теплову енергію в сумі - 37368,47 грн. за використану теплову енергію за період з 01.10.2018 до 30.11.2021, 5252,82 грн. - індексу інфляції за період з 01.11.2018 до 30.11.2021, 1878,92 грн. - три відсотки річних за період з 01.11.2018 до 20.12.2021, судові витрати в сумі 2481 грн. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 15.03.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 18.04.2022. Відповідачка та її представник адвокат Бондарчук В.Ю. в судове засідання не з`явились, подали пояснення, згідно яких просили відмовити у задоволенні позову. Посилається на те, що відповідач по справі з 24.06.2020 перебуває за кордоном і в Україну із вказаної дати не поверталася. У своїй заяві позивач посилається на ст. 162 ЖК України, згідно якої плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Проте, [PERSON] ніколи не була і не є власником квартири [ADDRESS] . Власником даного домоволодіння з 13.07.1997 і дотепер є [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 13.07.1997, що засвідчений приватним нотаріусом Дубенського міського та районного нотаріального округу Стадійчук О. В. Саме на власника домоволодіння в першу чергу і покладається тягар щодо його утримання. Як вбачається із постанови по справі про адміністративне правопорушення №53 від 26.09.2018, [PERSON] самовільно відключила квартиру від системи центрального опалення та адміністративна комісія при виконкомі Дубенської міської ради розглянувши матеріали справи на громадянку [PERSON] , що вона самовільно відключила квартиру [ADDRESS] від системи центрального опалення, факт було встановлено 31.07.2018, внаслідок чого [PERSON] порушила вимоги п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 № 572 та п. 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води та водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2015 № 630, та притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 150 КУпАП. Після вказаної дати квартира до системи центрального опалення не підключалася, відповідні послуги ніким не надавалися. Просить застосувати до вказаних вимог позовну давність строком 3 роки (а.с.82-89). У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Згідно договору купівлі-продажу від 30.07.1997, посвідченого приватним нотаріусом Дубенського міського нотаріального округу Стадійчук О.В., [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] (а.с.86-87). Судом встановлено, що 14 вересня 2015 року між [PERSON] та КП «Дубнокомуненергія» Дубенської міської ради укладено Договір №5-34-36 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в кв. [ADDRESS] (а.с. 11-13). Як свідчать акти про подачу теплової енергії, з початком опалювального сезону проводилось постачання теплової енергії на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] у 2018-2020 роках (а.с. 8-10). Станом на 01.05.2021 за адресою [ADDRESS] наявна заборгованість за використану теплову енергію за період з 01.10.2018 до 01.11.2021 в розмірі 37368,47 грн., а за період з 20.01.2019 до 30.11.2021 - 31005,40 грн. Розмір індексу інфляції за період з 01.11.2018 до 30.11.2021 становить 5252,62 грн., а за 20.01.2019 до 30.11.2021 - 5186,63 грн. Три відсотки річних за період з 01.11.2018 до 20.12.2021 становлять 1878,92 грн., а за період з 20.01.2019 до 20.12.2021 - 1861,48 грн. згідно поданого розрахунку позивачем (а.с.14-15). Згідно відомостей ВОМІРМП УДМС України в Рівненській області відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 09.12.1997 (а.с. 26). Згідно постанови по справі про адміністративне правопорушення №53 від 26.09.2018, винесеної адміністративною комісія при виконкомі Дубенської міської ради, саме [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 150 КУпАП: за самовільне відключення квартири [ADDRESS] від системи центрального опалення від системи центрального опалення, факт було встановлено 31.07.2018 (а.с.85). Згідно копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон [NUMBER] [PERSON] вбачається віза до Польської Республіки терміном з 10.03.2020 і до 01.11.2020, відмітка про виїзд 24.06.2020 (а.с.89). IV. Норми права, які застосував суд. Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - це сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача. Згідно з п.2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005року №630 (надалі Правила 630) точками розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві є відгалуження від стояків у межах квартири. Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про надання відповідної послуги позивачем. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу. Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», проживаючі та/або зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання. Визначаючи характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що вони склались у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їх виробником (виконавцем) і споживачем, а тому регулюються положеннями ЦК України та Законом України «Про житлово-комунальні послуги», який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: орган державної влади та органи місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; учасники - споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст.ст.4, 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). За визначенням, наданим у ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) житлові - послуги з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до п.5 ч.2 ст.7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно зі ст. 67 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 68 ЖК України ст.ст. 19, 24, 25 Закону України "Про теплопостачання", п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" , пп. 18, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, пп.23, 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1198 від 03.10.07 та укладеного договору, споживач зобов`язаний щомісячно до 20 числа, наступного місяця за розрахунковим, здійснювати оплату за використану теплову енергію. При невиконанні даної вимоги борг стягується в судовому порядку. У відповідності до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно п. 7 та п. 10 "Правил користування приміщеннями житлових будинків", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 за № 572, власник та наймач ( орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору, та сплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Нарахування за надані послуги здійснюється відповідно до вимог постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1171 від 31.03.2015 (із змінами №1101 від 09.06.2016) рішеннями виконавчого комітету Дубенської міської ради № 353 від 21.09.2017, №400 від 27.09.2018, №504 від 20.11.2018 та іншими рішеннями за відповідні періоди. Статтями 509, 526 ЦК України передбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України). Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а у відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив зобов`язання, на вимоги кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір встановлений договором або законом. Порядок відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року. Згідно з п.24 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Поряд з цим, п.25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається тільки на підставі рішення міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади з вчиненням в подальшому дій споживачем щодо дотримання процедури, визначеної Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 4 від 22 листопада 2005 року, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до п.2.2.1 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання при позитивному рішенні комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відключення від мереж ЦО і ГВП. Відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ним особи (п.2.5 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання). Пунктами 2.6 та 2.7 вказаного Порядку передбачено, що по закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 1 статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч.3-6 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. V. Мотивована оцінка і висновки суду. Докази, надані суду, доводять, що [PERSON] була споживачем послуг, що надаються КП «Дубнокомуненергія» за адресою: [ADDRESS] , з моменту укладення договору 14.09.2015. Посилання відповідача на те, що квартира їй не належить та була придбана згідно договору купівлі-продажу від 30.07.1997 [PERSON] , не спростовує факту укладення договору [PERSON] з КП «Дубнокомуненергія» щодо надання послуг за адресою: [ADDRESS] і не заслуговує на увагу. По- перше, з моменту оформлення договору купівлі-продажу минуло понад 20 років, по-друге, актуального витягу з реєстру речових прав станом на момент розгляду справи щодо дійсного власника майна, як доказу, суду не подано, по-третє, відповідач не просила залучити до участі у справі осіб, які на її думку мають сплачувати комунальні платежі, хоча кожна сторона зобов`язана суду довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач [PERSON] в квартирі зареєстрована, уклала договір про надання послуг з централізованого опалення та обслуговування внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення з КП «Дубнокомуненергія» та з 14.09.2015 взяла на себе договірні зобов`язання по оплаті наданих послуг. Договір в установленому порядку не розірвала та доказів цього не надала. Твердження відповідачки, що вона взагалі не користується системою централізованого опалення і гарячого водопостачання внаслідок від`єднання квартири від мереж і тому, що перебуває за межами України, суд до уваги не приймає, оскільки для від`єднання необхідне дотримання процедури, передбаченої як Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, так і Порядком відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води. Від`єднавшись самовільно від системи опалення та не повідомивши надавача послуг, тепло продовжувало подаватись на будинок по [ADDRESS] з розрахунку і на квартиру [ADDRESS] . Самовільне від`єднання від мережі теплопостачання та не повідомлення постачальника послуг, всупереч вимогам законодавства, не звільняє від обов`язку оплати наданих послуг. Оскільки стороною відповідача заявлено про застосування строку позовної давності, то суд враховує, що позов подано 21.01.2022 про стягнення заборгованості та індексу інфляції з 01.10.2018 до 30.11.2021, а трьох відсотків річних з 01.11.2018 до 20.12.2021. При цьому строк позовної давності становить три роки. Отже, до вимог, що перевищують трирічний строк позовної давності, за заявою відповідача судом застосовуються наслідки його спливу. Таким чином, позовні вимоги суд задовольняє частково, а саме: за період з 20.01.2019 до 30.11.2021 про стягнення заборгованості за використану теплову енергію і щодо інфляційних втрат, оскільки останнім місяцем в розрахунку зазначено листопад 2021 року, а щодо трьох відсотків річних - за період з 20.01.2019 до 20.12.2021. Суд вважає вимоги позивача за вказані періоди обґрунтованими. Розрахунки боргу також беруться до уваги в частині визначених періодів і відповідні суми є доведеними, отже належними до сплати. Тому суд позов задовольняє частково. Згідно ч.1 ст.141 ЦПУ України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, необхідно стягнути з відповідачкина користь позивача судовий збір у розмірі 2121,58 грн. (38053,51/44500,21*2481).

Outcome: partial