Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-25 00:00:00

16.08.2021 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення матеріальної шкоди, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь 999475,54 грн. завданої матеріальної шкоди, а також покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів У країни від 15.11.2019 №1060-р «Про призначення [PERSON] виконуючим обов`язки голови правління публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» відповідача було призначено виконуючим обов`язки голови правління ПАТ «Аграрний фонд». Згідно з наказом ПАТ «Аграрний фонд» від 26.11.2019 №523-к відповідач приступив до тимчасового виконання обов`язків голови правління ПАТ «Аграрний фонд» з 27.11.2019. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13.05.2020 №514-р «Про звільнення [PERSON] від виконання обов`язків голови правління публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» відповідача звільнено від виконання обов`язків голови правління ПАТ «Аграрний фонд». Поряд з цим, перебуваючи на посаді виконуючого обов`язки голови правління ПАТ «Аграрний фонд», відповідач прийняв рішення про звільнення заступника начальника відділу з фінансово-економічної безпеки відділу у Рівненській та Волинській областях департаменту середнього та малого бізнесу [PERSON] із займаної посади за власним бажанням відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України, про що свідчить наказ ПАТ «Аграрний фонд» від 09.12.2019 №550-к «Про звільнення працівників». [PERSON] не погодившись зі своїм звільненням оспорив його у судовому порядку. 22.01.2021 року рішенням Рівненського міського суду Рівненської області позовні вимоги [PERSON] було задоволено частково та вирішено: визнати незаконним та скасувати наказ АТ «Аграрний фонд» №550-к від 09.12.2019 року в частині звільнення [PERSON] з посади заступника начальника відділу фінансово-економічної безпеки відділу у Рівненській та Волинській областях департаменту середнього та малого бізнесу АТ «Аграрний фонд»; поновити [PERSON] на посаді заступника начальника відділу з фінансово-економічної безпеки відділу у Рівненській та Волинських областях середнього та малого бізнесу АТ «Аграрний фонд»; стягнути з АТ «Аграрний фонд» середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 771379,10 грн; стягнути з АТ «Аграрний фонд» на користь [PERSON] понесені судові витрати, які складаються з витрат на правничу допомогу в сумі 15600,00 грн., витрат на відправлення поштової кореспонденції у розмірі 718,38 грн; стягнути з АТ «Аграрний фонд» в прибуток держави судовий збір розмірі 840,80 грн. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць було допущено до негайного виконання. Постановою Рівненського апеляційного суду від 27.05.2021 у справі №569/1159/20 апеляційні скарги АТ «Аграрний фонд» та [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 січня 2021 року - без змін та вирішено стягнути з АТ «Аграрний фонд» на користь [PERSON] 8350,00 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу. Постанова Рівненського апеляційного суду від 27.05.2021 набрала законної сили. 26.01.2021 на адресу АТ «Аграрний фонд» надійшла заява [PERSON] від 23.01.2021 щодо виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22.01.2021 в частині негайного виконання та заява від 17.06.2021 про виконання рішення у повному обсязі після набрання ним законної сили. У зв`язку з цим, АТ «Аграрний фонд» 08.02.2021 було перераховано [PERSON] грошові кошти у сумі 46340,32 грн, а саме середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць та 05.07.2021 було перераховано 594477,90 грн, а саме, 574 619,86грн - залишок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 19858,04 грн. судових витрат. Про сплату вказаних коштів свідчать платіжні доручення від 08.02.2021 №521 та від 05.07.2021 №2404. Крім того, з вказаних вище сум сплачено суми податку, а саме ПДФО у сумі 143288,55 грн., військовий збір у сумі 11940,71 грн. та ЄСВ у розмірі 169703,40 грн., про що свідчать платіжні доручення від 08.02.2021 №526, №527, №528 та платіжні доручення від 05.07.2021 №2405, №2406, №2407. Крім того, за розгляд справи №569/1159/20 АТ «Аграрний фонд» було понесено витрати на судовий збір у розмірі 33724,66 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 15.02.2021 №602, від 22.06.2021 №2306 та від 04.08.2021 №2714. Наказ ПАТ «Аграрний фонд» від 09.12.2019 №550-к, згідно з яким [PERSON] звільнено з посади заступника начальника відділу з фінансово-економічної безпеки відділу у Рівненській та Волинській областях департаменту середнього та малого бізнесу відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України винесено та підписано в.о. голови правління ПАТ «Аграрний фонд» Баришевим І.Г. З мотивувальної частини рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22.01.2021 та постанови Рівненського апеляційного суду від 27.05.2021 у справі №569/1159/20 вбачається, що звільнення [PERSON] відбулось з порушенням трудового законодавства, що призвело до виплати середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та судових витрат. Те, що саме відповідач виносив наказ від 09.12.2020 №550-к, згідно з яким звільнено [PERSON] вбачається із самого наказу, який визнано незаконним. При цьому, у зв`язку з виконанням рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22.01.2021 та постанови Рівненського апеляційного від 27.05.2021 у справі №569/1159/20 було виплачено грошові кошти, а саме середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 620960,18 грн., судових витрат у розмірі 19858,04 грн, а також сплачено ПДФО у сумі 143288,55 грн, військового збору у сумі 11940,71 грн., ЄСВ у розмірі 169703,40 грн. та 33724,66 грн. витрат пов`язаних зі сплатою судового збору при розгляді справи 569/1159/20, що є фактичним розміром заподіяної АТ «Аграрний фонд» шкоди у сумі 999475,54 грн., яка підлягає до стягнення з відповідача. Ухвалою суду від 26.08.2021 року відкрите провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 17.12.2021 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали суду про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами направлялась на зареєстровану у встановленому законом порядку адресу відповідача, а також відповідач неодноразово викликався до суду шляхом направлення судових повісток на зареєстровану у встановленому законом порядку адресу відповідача, однак направлена судова кореспонденція повернулась до суду без вручення адресату. Також, відповідач неодноразово викликався до суду шляхом направлення йому судових повісток смс-повідомленням та на адресу електронної пошти, крім того судом розміщувалось оголошення про виклик відповідача до суду на офіційному Інтернет-сайті судової влади. Відповідач неодноразово в судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини своєї неявки. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання ; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В судовому засіданні представники позивача не заперечують проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення представників позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням Кабінету Міністрів України №1060-р від 15.11.2019 року, відповідач був призначений виконуючим обов`язки голови правління публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» до призначення в установленому порядку голови правління зазначеного товариства (а.с. 10). Відповідно до наказу ПАТ «Аграрний фонд» від 26.11.2019 року №523-к відповідач приступив до тимчасового виконання обов`язків голови правління публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» з 27.11.2019 року (а.с. 11). 09.12.2019 року виконуючим обов`язки голови правління ПАТ «Аграрний фонд» [PERSON] був виданий наказ №550-К «Про звільнення працівників», яким, зокрема, звільнено [PERSON] заступника начальника відділу з фінансово-економічної безпеки відділу у Рівненській та Волинській областях департаменту середнього та малого бізнесу, із займаної посади 09.12.2019 року за власним бажанням відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України (а.с. 14). Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13.05.2020 року №514-р, відповідача звільнено від виконання обов`язків голови правління публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» (а.с. 12). За змістом наказу ПАТ «Аграрний фонд» №169-к від 14.05.2020 року «Про звільнення [PERSON] », останнього звільнено 13.05.2020 року в порядку п. 5 ст. 41 КЗпП України (а.с. 13). Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22.01.2021 року у справі №569/1159/20 визнано незаконним та скасовано наказ АТ «Аграрний фонд» №550-К від 09.12.2019 року в частині звільнення [PERSON] з посади заступника начальника відділу з фінансово-економічної безпеки відділу у Рівненській та Волинській областях департаменту середнього та малого бізнесу АТ «Аграрний фонд», поновлено позивача на посаді, стягнуто з АТ «Аграрний фонд» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 771379,10 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 15600,00 грн., витрати на відправлення поштової кореспонденції у розмірі 718,38 грн., а також стягнуто з АТ «Аграрний фонд» в дохід держави судовий збір в сумі 840,00 грн. (а.с. 15-24). Постановою Рівненського апеляційного суду від 27.05.2021 року апеляційні скарги АТ «Аграрний фонд» та [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22.01.2021 року у справі №569/1159/20 залишене без змін, а також стягнуто з АТ «Аграрний фонд» на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8350,00 грн. (а.с. 25-36). Як вбачається з матеріалів справи, постановою Верховного Суду від 09.02.2022 року касаційну скаргу АТ «Аграрний фонд» залишено без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області та постанову Рівненського апеляційного суду від 27.05.2021 року залишено без змін (а.с. 120-127). Згідно з пунктом 8 частини першої статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа є винною в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. Застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП України, слід мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або яким затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність у цих випадках настає незалежно від форми вини. У статті 237 КЗпП України передбачено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення відбулося з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідно до пункту 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію пункту 8 статті 134 та нової редакції статті 237 КЗпП України (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше. Згідно з пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 02 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі; відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. За змістом ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до встановлених судом обставин, звільнення [PERSON] відбулося із порушенням вимог законодавства України на підставі протиправного наказу виконуючого обов`язки голови правління АТ «Аграрний фонд» Баришева І.Г., тому саме він як службова особа, яка видала наказ про звільнення, має нести повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу. Поряд із цим не всі заявлені до стягнення з відповідача суми підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Зі змісті поданого стороною позивача розрахунку сум, що стягуються, загальна сума яку позивач просить стягнути з відповідача становить 999475,54 грн. та складається з: - середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 46340,32 грн. згідно платіжного доручення №521 від 08.02.2021 року; - ПДФО, який було вирахувано із середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 10361,81 грн. згідно платіжного доручення №527 від 08.02.2021 року; - військовий збір 1,5%, який було вирахувано із середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 863,48 грн. згідно платіжного доручення №526 від 08.02.2021 року; - ЄСВ нарахований на середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 12664,43 грн. згідно платіжного доручення №528 від 08.02.2021 року; - залишок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за рішенням суду в сумі 574619,86 грн. згідно платіжного доручення №2404 від 05.07.2021 року; - ПДФО, який було вирахувано із залишку середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 132926,74 грн. згідно платіжного доручення №2406 від 05.07.2021 року; - військовий збір 1,5%, який було вирахувано із залишку середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 11077,23 грн. згідно платіжного доручення №2405 від 05.07.2021 року; - ЄСВ нарахований на залишок середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 157038,97 грн. згідно платіжного доручення №2407 від 05.07.2021 року; - судові витрати за рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22.01.2021 року та постановою Рівненського апеляційного суду від 27.05.2021 року у справі №569/1159/20 в сумі 19858,04 грн. згідно платіжного доручення №2404 від 05.07.2021 року; - судовий збір перерахований на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22.01.2021 у справі №569/1159/20 в сумі 840,80 грн. згідно платіжного доручення №2714 від 04.08.2021 року; - судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22.01.2021 у справі №569/1159/20 в сумі 14093,08 грн. згідно платіжного доручення №602 від 15.02.2021 року; - судовий збір за подання касаційної скарги на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22.01.2021 та постанову Рівненського апеляційного суду у справі №569/1159/20. Фактична сплата позивачем середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 46340,32 грн., вирахуваного із середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць ПДФО в сумі 10361,81 грн., військового збору вирахуваного із середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 863,48 грн. та ЄСВ нарахованого на середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 12664,43 грн. підтверджується наявними в матеріалах справи копією відомості про перерахування грошей на карткові рахунки №49 від 08.02.2021 року, копією відомості про перерахування податків №49 від 08.02.2021 року, копією витягу з зарплатної відомості №102 від 08.02.2021 року та копіями платіжних доручень №521, №526, №527, №528 від 08.02.2021 року (а.с. 39-45). Сплата позивачем на користь [PERSON] присуджених останньому судових витрат в сумі 19858,04 грн. та залишку середнього заробітку у розмірі 574619,86 грн. підтверджується копією відомості про перерахування грошей на карткові рахунки № [NUMBER] від 05.07.2021 року, копією відомості про перерахування грошей на карткові рахунки № [NUMBER] від 05.07.2021 року та копією платіжного доручення №2404 від 05.07.2021 року (а.с. 46-48). Перерахування вирахуваного із залишку середнього заробітку за час вимушеного прогулу ПДФО в сумі 132926,74 грн., військового збору вирахуваного із задишку середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 11077,23 грн. та ЄСВ нарахованого на залишок середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 157038,97 грн. підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень №2405, №2406, №2407 від 05.07.2021 року (а.с. 49-51). На підтвердження сплати позивачем судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 14093,08 грн., судового збору за подання касаційної скарги в сумі 18790,78 грн. та перерахування в дохід держави судового збору в сумі 840,80 грн. позивачем додано до позовної заяви копії платіжних доручень №602 від 15.02.2021 року, №2306 від 22.06.2021 року та №2714 від 04.08.2021 року (а.с 52-54). Суд погоджується із тим, що до матеріальної шкоди позивача, яка пов`язана з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу відноситься здійснені позивачем безпосередні виплати [PERSON] , а також обов`язкові податки та збори, які позивач був зобов`язаний сплатити на користь держави (ПДФО, ЄСВ та військовий збір), що загалом становить 945892,84 грн. Також до матеріальної відповідальності відповідача слід віднести стягнені з АТ «Аграрний фонд» за рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22.01.2021 року у справі №569/1159/20 судові витрати на правничу допомогу в сумі 15600,00 грн., витрати на відправлення поштової кореспонденції в розмірі 718,38 грн. та судовий збір на користь держави в сумі 840,80 грн. (Всього 17159,18 грн.). Адже, саме незаконне звільнення відповідачем працівника підприємства призвело до необхідності такого працівника звертатись до суду за захистом своїх прав та нести у зв`язку із цим витрати, які за рішенням суду були покладені на АТ «Аграрний фонд», в тому числі і щодо стягнення судового збору на користь держави. Загальна сума до стягнення становить 963052,02 грн. Натомість суд не вбачає підстав для покладення на відповідача витрат позивача, які останній здійснив у зв`язку зі сплатою судових зборів за подання апеляційної та касаційної скарги, а також стягнутих з позивача за постановою Рівненського апеляційного суду від 27.05.2021 року витрат [PERSON] на правничу допомогу у розмірі 8350,00 грн., з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач був звільнений з посади в.о. голови правління ПАТ «Аграрний фонд» 13.05.2020 року, отже з цього часу підприємство не було пов`язане рішеннями [PERSON] і відповідно питання щодо необхідності звернення АТ «Аграрний фонд» з апеляційною та касаційною скаргою вирішувалось вже іншим керівництвом підприємства. Таким чином, позивач не погодившись із законним рішенням суду першої інстанції на власний розсуд, без наявності обставин необхідності та неминучості, звертався до судів апеляційної та касаційної інстанції, які не призвели для нього до позитивного результату, здійснюючі при цьому витрати на оплату судових зборів та зазначаючи стягнень з оплати професійної правничої допомоги на користь [PERSON] . На переконання суду, такі витрати позивача не можуть бити віднесені до матеріальної відповідальності відповідача, яка обумовлена шкодою заподіяною останнім у зв`язку з незаконним звільненням працівника, адже на час звернення до судів апеляційної та касаційної інстанції відповідач керівником підприємства не був, тож такі рішення щодо оскарження рішення суду ним не приймались і причинно-наслідковий зв`язок між наведеними витратами позивача та діями відповідача відсутній, адже АТ «Аграрний фонд» самостійно та свідомо використало своєї процесуальне право на оскарження рішення при тому, що судова практика з приводу незаконності звільнення працівника за ч. 1 ст. 38 КЗпП України коли працівник звернувся до роботодавця про своє звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України є сталою та однозначною. За наведених обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial