Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-14 00:00:00

Представник Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації звернувся до суду з позовною заявою в інтересах неповнолітнього [PERSON] про позбавлення батьківських прав відповідача - [PERSON] та стягнення з нього аліментів на користь державного закладу або на користь призначеного йому піклувальника в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з дня подачі позовної заяви 25.11.2020 року та досягнення ним 18-річного віку. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що до Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації звернулась адміністрація спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №91 з поглибленим вивченням інформатики Шевченківського району м. Києва з проханням розглянути ситуацію, яка склалася в учня 8А класу [PERSON] , [INFO] . Позивачем було з`ясовано, що [PERSON] перебуваючи в шлюбі з [PERSON] , з яким фактично не проживала, народила [INFO] дитину - [PERSON] . До 2018 року [PERSON] ті її син [PERSON] проживали разом з біологічним батьком дитини [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , у підвальному приміщенні, так як це приміщення було їм видано працівниками ЖК «Ярославська». [PERSON] помер [INFO] . З довідки №189 від 16.11.2018 року, виданої КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» відомо, що [PERSON] , [INFO] перебуває на обліку в даному закладі з моменту виписки з пологового будинку. Під час обстеження житлово-побутових умов проживання дитини [PERSON] , виявилось, що [PERSON] не має особистих документів і також не зареєструвала народження сина. Після відновлення документів [PERSON] звернулась до Шевченківського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в м. Києві з проханням розгляду заяви про державну реєстрацію народження дитини, однак отримала відмову. [INFO] мати дитини [PERSON] померла. Після смерті матері дитини [PERSON] проживав з біологічною бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , яка згодом також померла. За розпорядженням Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації Службою у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації було направлено лист №40-2934 від 28.11.2019 року в Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві з проханням зареєструвати [PERSON] як [PERSON] , [INFO] . В свідоцтві про народження дитини в графі батько зазначено [PERSON] . [PERSON] з моменту народження дитини по теперішній час не проявляв ніякої уваги до хлопчика, не спілкувався з ним, не надавав моральної та матеріальної допомоги, не цікавився життям, здоров`ям дитини, що протирічить принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам ст.12,15 Закону України «Про охорону дитинства». З 04.08.2020 року неповнолітній [PERSON] , [INFO] , згідно з наказом Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації №48-од тимчасово влаштований в родину сестри гр. [PERSON] для спільного проживання за адресою [ADDRESS] до надання неповнолітньому статусу дитини, позбавленого піклування. Зважаючи на викладене представник звернувся до суду з даним позовом. 17.01.2022 р. відкрито провадження у даній цивільній справі, відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. Надав згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Відзив на позов подано не було. Представник третьої особи, будучи повідомлений про розгляд справи також в судове засідання не з`явився. Пояснення по суті спору не надав. За таких обставин, зважаючи на положення ст. ст. ст. 223,280 ЦПК України, за наявності згоди представника позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Вислухавши доводи представника позивача, дослідивши отримані докази та надавши їм належну оцінку, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з свідоцтва про народження серія [NUMBER] [INFO] народився [PERSON] , про що Шевченківським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м. Києві 29.11.2019 року складено відповідний актовий запис №24. В свідоцтві про народження батьком дитини зазначено [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Актовий запис про шлюб [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за № 574 складено Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 16.04.1994 р. Як свідчать матеріали справи, [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 08.11.2019 р. відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 18599. 12.10.2020 року Органом опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації складено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Так, Органом опіки та піклування було з`ясовано, що після смерті [PERSON] , неповнолітній [PERSON] проживав з біологічною бабусею [PERSON] , яка згодом також померла, за адресою: [ADDRESS] . Громадянин [PERSON] , останнє відоме місце реєстрації якого є [ADDRESS] , з моменту народження дитини та по теперішній час не проявляв ніякої уваги до хлопчика, не спілкувався з ним, не надавав матеріальної та моральної допомоги, не цікавився життям і здоров`ям дитини, що протирічить принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам ст.ст. 12,15 Закону України «Про охорону дитинства». За таких обставин, Органом опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації зроблено висновок про свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та доцільність позбавлення його батьківських прав. За наданими представником позивача доказами, [PERSON] , [INFO] відповідно до наказу Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації № 4-од від16.01.2020 р. взято на облік з присвоєнням облікового номеру по категорії дітей, які опинились в складних сімейних обставинах. З 04.08.2020 р. неповнолітній [PERSON] згідно з наказом Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації № 48-од тимчасово влаштований в родину сестри [PERSON] для спільного проживання за адресою: [ADDRESS] до надання неповнолітньому статусу дитини, позбавленої батьківського піклування. Сімейним Кодексом України, а саме ч. 1 ст. 150 передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності встановленої законом, відповідно до положень ст. 155 СК України. Під час здійснення підготовчого провадження, розгляду справи по суті не було встановлено обставин, які б свідчили про належне виконання батьківських обов`язків з боку [PERSON] по відношенню до свого неповнолітнього сина. Приписами ст. 164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавленими батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» в п. 16 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не створюють умов отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінюватись, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За встановлених обставин, беручи до уваги положення чинного законодавства України, з огляду на пояснення надані під час розгляду справи представником позивача, докази долучені до матеріалів справи, суд приходить до висновку, що відповідач самоусунувся від виховання дитини, а тому вважає за можливе задовольнити вимоги позивача в частині позбавлення батьківських прав. При цьому суд вважає за необхідне наголосити на приписах ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень ч.1 ст. 166 СК України: особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. З іншого боку ч. 2 ст. 166 СК України передбачає, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частиною 3 ст. 166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б обмежували [PERSON] у сплаті аліментів на утримання дитини у встановленому законом розмирі. З огляду на вищенаведене з відповідача на користь державного закладу або призначеного дитині піклувальника. Положеннями ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Приписами ст. 430 ЦПК України встановлено, що суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається а сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України. Під час розгляду справи не було встановлено та не отримано відповідні докази про здійснення інших витрат, визначених ст. 133 ЦПК України. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved