Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача надміру перераховані кошти у виді соціальної допомоги на дітей одиноким матерям у розмірі 2003,00 грн та витрати по сплаті судового збору. В обгрунтування вимог вказано, що відповідачці була призначена і виплачувалась допомога на дитину як одинокій матері з 01.04.2020 року по 01.07.2020 року. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.2020 року №264 «Деякі питання надання державної соціальної допомоги» на період карантину строк виплати державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям було продовжено без звернення заявника та надання оновлених документів. 26.08.2020 року [PERSON] повторно звернулась до управління із заявою про призначення державної соціальної допомоги на дітей як одинокій матері. Посилаючись на те, що в ході перевірки було виявлено, що чоловік [PERSON] - [PERSON] не працює, а також на п. 35.2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року № 632 «Деякі питання виплати державної соціальної допомоги» позивач стверджує, що виникла переплата бюджетних коштів у виді державної соціальної допомоги на дітей одинокій матері у розмірі 2003,00 грн за період з 01.07.2020 року по 31.07.2020 року. Управління соціального захисту населення Богунського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради належним чином повідомлялось про день та час розгляду справи, представник в судове засідання не з"явився. Відповідач в судові засідання не завилялась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, матеріали позову та судові повістки повернулись на адресу суду не врученими адресатами із відміткою пошти «Адресат відсутній за указаною адресою». Відповідно до положень п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі статей 211, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 04.10.2019 року [PERSON] звернулась до Управління соціального захисту населення Богунського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради із заявою про призначення допомоги на дітей як одиноким матерям. У заяві [PERSON] вказала, що вона працевлаштована, її чоловік не працює, на обліку в МЦЗ не перебуває, заявник та її чоловік як фізичні особи-підприємці не зареєстровані. Перша дитина не усиновлена (а.с. 13-14). Рішенням Управління соціального захисту населення Богунського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради від 15.10.2019 року [PERSON] призначено допомогу, як одинокій матері на період з 01.10.2019 року по 31.03.2020 року у розмірі 1903,00 грн (а.с. 12). В подальшому, 17.08.2020 року [PERSON] звернулась до Управління соціального захисту населення Богунського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради із заявою про призначення допомоги на дітей одиноким матерям. Аналогічно вказала, зокрема, що чоловік [PERSON] не працює, як Фізична особа-підприємець не зареєстрований (а.с. 8-9). 26.10.2021 року позивачем направлено [PERSON] претензію з вимогою повернути виплачені кошти допомоги на дітей одиноким матерям у розмірі 2003,00 грн. У претензії позивач вказав, що у зв`язку з тим, що в складі сім`ї є непрацюючі особи, відповідачу було відмовлено у виплаті допомоги з липня 2020 року проте, вказана допомога за липень 2020 року була перерахована та відповідачем отримана (а.с. 5). Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно статті 13 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» контроль за правильністю призначення і виплати державної соціальної допомоги, використання коштів Державного бюджету України, спрямованих на надання такої допомоги, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням вимог законодавства під час надання соціальної підтримки. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04), прийняте 20.10.2011 року (набуло статусу остаточного 20.01.2012 року) зроблено висновок, що Державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб, у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права; на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з підпунктом 1 пункту 1 Кабінету Міністрів України від 08.04.2020 року № 264 «Деякі питання надання державної соціальної допомоги» строк виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, допомоги на дітей одиноким матерям, допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, допомоги на дітей, хворих на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, на дитину, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, яким не встановлено інвалідність, щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею, тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату (далі - державна соціальна допомога), яку було призначено раніше, продовжується на період карантину та на один місяць після дати його відміни і державна соціальна допомога виплачується за повний місяць без звернення особи до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - орган соціального захисту населення). Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року № 632 «Деякі питання виплати державної соціальної допомоги» з 1 липня 2020 р. призначення і виплата державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та допомоги на дітей одиноким матерям особам, у яких закінчився строк таких виплат у березні - червні 2020 р., здійснюється лише після подання нової заяви з необхідними документами та декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги. Положення постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року № 632 «Деякі питання виплати державної соціальної допомоги» пов`язали можливість призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та допомоги на дітей одиноким матерям особам, у яких закінчився строк таких виплат у березні - червні 2020 року, із фактом подання нової заяви з необхідними документами та декларації про доходи та майновий стан осіб, при цьому, встановивши обов`язок такого оновлення у період, що передує даті набрання чинності постановою - тобто з 01.07.2020 року. Відповідно до п. 35-2 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року № 1751 допомога на дітей одиноким матерям не призначається, якщо у складі сім`ї є працездатні особи, які досягли 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи, та не працювали, не проходили військової служби, не провадили підприємницької чи професійної незалежної діяльності, не здобували освіти за денною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти, не зареєстровані в центрі зайнятості як безробітні або як такі, що шукають роботу, сумарно більше ніж три місяці протягом періоду, за який враховуються доходи (крім випадків, передбачених в абзацах десятому - чотирнадцятому цього пункту). Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми доповнено пунктом 35-2 згідно з Постановою КМ № 632 від 22.07.2020 року - застосовується з 01.07.2020 року Згідно п. 43 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року № 1751 документи, необхідні для призначення державної допомоги сім`ям з дітьми, розглядаються органом, що призначає і виплачує державну допомогу, протягом десяти днів з дня подання заяви. Про призначення державної допомоги сім`ям з дітьми чи про відмову в її призначенні із зазначенням причини відмови та порядку оскарження цього рішення орган, що призначає і виплачує зазначену допомогу, видає чи надсилає заявникові письмове повідомлення протягом п`яти днів після прийняття відповідного рішення. За положеннями ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Статтею 1215 ЦК України встановлено, що не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Законодавець пов`язує повернення надмірно отриманих коштів, наданих у вигляді державної соціальної допомоги, саме з недобросовісністю набувача, яку згідно ст. 81 ЦПК України має довести позивач. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються. Суд зауважує, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт виплати [PERSON] державної соціальної допомоги на дітей одинокій матері у розмірі 2003,00 грн за період з 01.07.2020 року по 31.07.2020 року (рішення управління тощо). Підставою для припинення виплати державної соціальної допомоги відповідачу стало прийняття в новій редакції, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року № 632, п. 35.2 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, який був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 р. № 1751, згідно якого відповідач втратила право на отримання державної соціальної допомоги у зв`язку з тим, що ні вона, ні її чоловік не працюють. Вказані зміни були прийняті 22.07.2020 року, а фактично вводились в дії з 01.07.2020 року, що нормами діючого законодавства взагалі не передбачено, тобто раніше, ніж були прийняті. Так, відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. Беручи до уваги встановлені під час розгляду справи обставини, суд вважає, що позивач не довів наявність правових підстав, які передбачені ст. 1215 ЦК України, для стягнення з відповідача державної соціальної допомоги за липень 2020 року в сумі 2003,00 грн, а саме, що відповідач вчинила недобросовісні дії з метою отримання соціальної допомоги. Позивач самостійно, добровільно провів відповідачу виплату вказаних вище коштів на підставі норм законодавства, які були чинними на момент здійснення таких виплат, що виключає будь-яку недобросовісність поведінки отримувача соціальної допомоги, суд приходить до висновку про відсутність підстав для примусового повернення отриманих відповідачем коштів. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed