Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 21.09.2018 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 07.03.2019 року просить суд: - визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно: квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1465931051101; нежитлове приміщення, загальною площею 9,2 кв.м., розташоване в [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1466146351101; автомобіль марки «Audi», модель «Q5», 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] ; автомобіль марки «Hyundai», модель «Sonata», 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] ; - здійснити його розподіл шляхом визнання: за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , та нежитлове приміщення, загальною площею 9,2 кв.м., розташоване в [ADDRESS] , а за [PERSON] право власності на автомобіль марки «Audi», модель «Q5», 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , та автомобіль марки «Hyundai», модель «Sonata», 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . В обґрунтування позову позивачка стверджує, що вищезазначене майно було придбане сторонами під час перебування в зареєстрованому шлюбі, за спільні кошти подружжя, а відтак є спільним майном подружжя, яке підлягає поділу. Також позивачка зазначає, що від спільного шлюбу з відповідачем, вони мають двох малолітніх дітей, які проживають разом з нею, а відтак приймаючи зазначені обставини, враховуючи складений порядок користування нерухомим майном, позивачка вважає за необхідно здійснити розподіл спільного майна подружжя, шляхом визнання за нею право власності на нерухоме майно, а за відповідачем право власності на рухоме майно, що є співмірним за своєю вартістю. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.09.2018 року, цивільну справу за вказаною заявою було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 24.09.2018 року вказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачеві строк терміном в десять днів з дня отримання копії ухвали суду для усунення недоліків поданої заяви. 08.10.2018 року на адресу суду надійшла заява від позивача про усунення недоліків поданої заяви, до якої надано оригінали квитанції про доплату судового збору. Оглянувши надані до суду документи, судом встановлено, що позивачем усунуті недоліки поданої заяви у відповідності до ухвали Київського районного суду міста Одеси від 24.09.2018 року. За наслідком чого, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 09.10.2018 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. 21.11.2018\~року до\~суду надійшла\~заява від\~представника позивача\~ [PERSON] \~ [PERSON] \~про забезпечення\~позову,за наслідком розгляду якої 22 листопада 2018 року судом постановлено ухвалу, якою заяву, задоволено частково. Вжито заходи забезпечення позову. Накладено арешт на: Ѕ частку квартири [ADDRESS] ; Ѕ частку нежитлового приміщення №11/2, загальною площею 9,2 кв.м., в будинку [ADDRESS] ; автомобіль марки «Audi», модель «Q5», 2010 року випуску, тип пального «В», сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] ; автомобіль марки «Hyundai», модель «Sonata», 2010 року випуску, тип пального «В», сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . 15.02.2019 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить суд відмовити у задоволенні позову в первісній редакції, а також посилався на те, що є безпідставними твердження позивача про будь-які перешкоди зі сторони [PERSON] у користуванні спільним майном подружжя. Також зазначив, що не може бути предметом розгляду автомобіль марки «Hyundai», модель «Sonata», 2010 року випуску, тип пального «В», сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , оскільки був відчужений під час перебування сторін у шлюбі на користь [PERSON] , а кошти від його продажу використані в інтересах сім`ї, зокрема на придбання наступного автомобілю марки «Audi», модель «Q5». Також представник стверджує, що позивачкою у заявлених вимогах не враховано факту боргових зобов`язань сторін по справі, а саме позичених у [PERSON] грошових коштів на спірну квартиру та нежитлове приміщення, за договором позики від 15.05.2017 року. Тієї ж дати, судом у підготовчому судовому засіданні було прийнято вказаний відзив до розгляду та приєднано до матеріалів справи. 07.03.2019 року у підготовчому судовому засіданні позивачкою, в порядку статті 49 ЦПК України було подано заяву про зміну предмету позову, у вищевикладеній редакції, яку прийнято судом до розгляду. 25.04.2019 року судом було ухвалено залучити до участі по справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] та [PERSON] . 10.07.2019 року до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про забезпечення доказів шляхом витребування доказів. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 17.07.2019 року прийнято до розгляду вказану заяву та призначено дату, час і місце проведення судового засідання. За наслідком розгляду вказаної заяви, судом 22.07.2019 року постановлено ухвалу, якою заяву задоволено. Забезпечено докази по справі шляхом витребування з Державної фіскальної служби України Головного управління ДФС в Одеській області належним чином завіреної копії довідки про доходи та перерахування податків з заробітної плати стосовно [PERSON] , за період з 01.09.2011 року по день надання відповіді до суду. На виконання вказаної ухвали суду, 23.08.2019 року до суду з Державної фіскальної служби України Головного управління ДФС в Одеській області надійшли витребувані докази. 01.10.2019 року відповідачем [PERSON] надано до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя, в якій просить суд: - визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно: холодильник однодверний вбудований марки «Beko LBI3001»; електричну духову шафу марки «Bosh HBN 23IS4»; пральну машину марки «LG F2J6NMOW»; мікрохвильову піч марки «LG MS2042DB»; кріплення настінне для телевізора марки «Galaxy6 Logan»; вбудовану посудомийну машину марки «BOSH SMV 40 C 00 EU»; дзеркальну шафу «Ювента PRATO PrM-80»; машину кухонну марки «Kenwood KHH326SI/WH (1000Вт); бойлер марки «Tesy GCV 8044 24D D06 TS2R»; витяжку марки «Perfelli DN613W»; ванну акрилову марки «Koller Pool Montana» лівосторонню розміром 170*105; панель для ванни марки «Koller Pool Montana» розміром 170*105L; ніжки для ванни марки «Koller Pool Malibu 170»; штору для душу марки «Aquаform LUGANO 2\~170-07001M»; сифон для ванни марки «Koller Pool», кондиціонери марки «Airwell HHF09N1/YGF009-N11»; тумбу марки Валланд перлина з умивальником; кухонний гарнітур; шафу для вбудованого холодильника; вбудовані ; дитячі меблі; - визнати грошові кошти, отримані в борг за договором позики грошових коштів від 19.05.2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Качур Оксаною Миколаївною, зареєстрованим в реєстрі за №1032, спільними борговими зобов`язаннями; - здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя, з урахуванням боргових зобов`язань, наступним чином: - визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним по Ѕ частці квартири [ADDRESS] , та нежитлового приміщення, загальною площею 9,2 кв.м., розташоване в [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на автомобіль марки «Audi», модель «Q5», 2010 року випуску, тип пального «В», сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] ; - визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на майно: холодильник однодверний вбудований марки «Beko LBI3001»; електричну духову шафу марки «Bosh HBN 23IS4»; пральну машину марки «LG F2J6NMOW»; мікрохвильову піч марки «LG MS2042DB»; кріплення настінне для телевізора марки «Galaxy6 Logan»; вбудовану посудомийну машину марки «BOSH SMV 40 C 00 EU»; дзеркальну шафу «Ювента PRATO PrM-80»; машину кухонну марки «Kenwood KHH326SI/WH (1000Вт); бойлер марки «Tesy GCV 8044 24D D06 TS2R»; витяжку марки «Perfelli DN613W»; ванну акрилову марки «Koller Pool Montana» лівосторонню розміром 170*105; панель для ванни марки «Koller Pool Montana» розміром 170*105L; ніжки для ванни марки «Koller Pool Malibu 170»; штору для душу марки «Aquаform LUGANO 2\~170-07001M»; сифон для ванни марки «Koller Pool», кондиціонери марки «Airwell HHF09N1/YGF009-N11»; тумбу марки «Валланд Перлина» з умивальником; кухонний гарнітур; шафу для вбудованого холодильника; вбудовані ; дитячі меблі; - поділити між [PERSON] та [PERSON] боргові зобов`язання за кожним по1/2 частці, які виникли за договором позики від 19.05.2017 року. В обґрунтування позову, позивач стверджує, що вищевказане майно було придбано ними під час шлюбу, а відтак є спільною сумісною власністю подружжя. Також [PERSON] зазначив, що для придбання нерухомого майна ними під час шлюбу було позичено грошові кошти за договором позики від 19.05.2017 року, які витрачені в інтересах сім`ї, боргові зобов`язання за договором ще не виконані, а відтак слід здійснити рівний поділ боргових зобов`язань між подружжям. Щодо порядку поділу майна [PERSON] посилається на те, що немає іншого житла, крім спільної квартири подружжя, за наслідком чого, приймаюче, що нерухомість є неподільною річчю, просить суд здійснити поділ в рівних частках. Також в обґрунтування відзиву зазначено, що [PERSON] після припинення шлюбних відносин, переїхав мешкати на орендовану квартиру, а спірна квартира сторін по справі перебуває в користуванні [PERSON] . За наслідком чого, оскільки [PERSON] одноособово використовується майно, яке перебуває в квартирі, [PERSON] вважає, що в порядку поділу слід визнати одноособове право власності на це майно за [PERSON] , а також оскільки спірний автомобіль сторін по справі є неподільною річчю, за вартістю співмірний вищевказаному майну, яке перебуває в квартирі, просить суд визнати на нього право власності за ним [PERSON] 02.10.2019 року судом було постановлено ухвалу, якою вказану зустрічну позовну заяву залишено без руху, надано [PERSON] строк для усунення недоліків поданої заяви. 11.10.2019 року [PERSON] надано до суду заяву на усунення недоліків поданого позову, оглянувши і дослідивши яку, суд дійшов висновку про виконання відповідачем за первісним позовом вимог ухвали суду від 02.10.2019 року, за наслідком чого 05.11.2019 року без видалення до нарадчої кімнати, судом в підготовчому судовому засіданні було ухвалено прийняти вказану зустрічну позовну заяву до розгляду та об`єднано з первісним позовом для спільного розгляду. Також суд зазначає, що 25.04.2019 року до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] [PERSON] про призначення судової авто-товарознавчої експертизи. 22.06.2020 року до суду знов надійшло клопотання від представника позивача [PERSON] [PERSON] про призначення судової авто-товарознавчої експертизи. За наслідком розгляду вказаних клопотань, 22.06.2022 року судом були постановлені ухвали, якими: - клопотання представника позивача [PERSON] [PERSON] про призначення судової авто-товарознавчої експертизи від 25.04.2020 року за вх. №20708 залишено без розгляду; - клопотання представника позивача [PERSON] [PERSON] про призначення судової авто-товарознавчої експертизи від 22.06.2020 року та про витребування доказів задоволено. Витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Качур Оксани Миколаївни інформацію та належним чином завірені копії документів, а саме: - Чи посвідчувався приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Качур Оксаною Миколаївною договір позики грошових коштів від 19.05.2017 року, зареєстрований в реєстрі за №1032, укладений між [PERSON] та [PERSON] ? Якщо укладалися, надати до суду належним чином посвідчені копії цих документів. Якщо посвідчувався, надати до суду належним чином посвідчену копію цього договору. - Чи укладалися між [PERSON] та [PERSON] додаткові договори або угоди до договору позики грошових коштів від 19.05.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1032? Якщо укладалися та посвідчувались приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Качур Оксаною Миколаївною, надати до суду належним чином посвідчені копії цих документів. - Чи укладалися між [PERSON] та [PERSON] угоди, договори про розірвання, припинення, заяви або розписки про сплату боргових зобов`язань [PERSON] за договором позики грошових коштів від 19.05.2017 року, зареєстрованим в реєстрі за №1032? Якщо укладалися та посвідчувались приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Качур Оксаною Миколаївною, надати до суду належним чином посвідчені копії цих документів. Витребувано з АТ «КБ «Приватбанк» відомості про те, чи надходили в період з 09.05.2017 року до теперішнього часу на банківський рахунок [NUMBER] , відкритий на ім`я [PERSON] , грошові кошти від відправника/платника: [PERSON] та/або [PERSON] , якщо так, надати до суду відповідні належним чином засвідчені копії документів на підтвердження цих обставин. Зобов`язано [PERSON] надати до суду для огляду оригінал договору позики від 19.05.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Качур Оксаною Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за №1032. Призначено по цивільній справі №520/13049/18, судову авто-товарознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, на вирішення яких поставлені наступні питання: - Якою є вартість, з урахуванням ринкових цін, автомобілю марки «Audі Q5», 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; - Якою є вартість, з урахуванням ринкових цін, автомобілю марки «Hyundai Sonata», 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Провадження по цивільній справі за №520/13049/18, зупинено на час проведення експертизи. 28.07.2020 року до суду надійшли з вказаної експертної установи матеріали цивільної справи №520/13049/18 з листом в якому повідомлено про неможливість проведення експертизи, без надання додаткових документів, до якого додатково надано клопотання експерта за №20-4684/4707 від 22 липня 2020 року. Ухвалою суду від 29.07.2020 року поновлено провадження по справі. 17.07.2020 року до суду, на виконання ухвали суду від 22.06.2020 року, надійшли витребувані судом документи від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Качур Оксани Миколаївни, а 04.08.2020 року з АТ КБ «Приватбанк». Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 02.09.2020 року направлено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України матеріали цивільної справи №520/13049/18, для виконання ухвали Київського районного суду м. Одеси від 22.06.2020 року, а також одночасно роз`яснено, що експертне дослідження щодо встановлення ринкової вартості об`єктів дослідження слід провести станом на день проведення експертного дослідження, однак дослідження за другим питанням, слід провести на підставі наявних в матеріалах справи документів, без огляду транспортного засобу, з врахуванням ринкових цін. На час проведення експертизи, провадження по справі зупинено. 18.11.2020 року до суду були повернуті матеріали цивільної справи, разом з висновком експерта №20-4684/4707 від 10.11.2020 року за наслідком проведення авто товарознавчої експертизи з визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу марки «Audі Q5», 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , та середньої ринкової ціни колісного транспортного засобу марки «Hyundai Sonata», 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . За наслідком викладеного, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 20.11.2020 року поновлено провадження по справі та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. 23.06.2021 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. В судове засідання призначене на 13.07.2022 року позивач за первісним позовом та її представник не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідач за первісним позовом та його представник в судове засідання призначене на 13.07.2022 року також не з`явились, однак тієї ж дати до суду надійшла заява від представника [PERSON] про розгляд справи за її відсутності, в якій також представник зазначила, що підтримує зустрічну позовну заяву, у задоволенні первісного позову просить суд відмовити. Треті особи у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, однак 08.07.2022 року до суду надійшла заява від [PERSON] , в якій остання просить суд розгляд справи провести за її відсутності, проти визнання боргу за договором позики від 19.05.2017 року спільним сумісним боргом [PERSON] і [PERSON] , та здійснити його поділ в рівних частках між подружжям, не заперечує. Від [PERSON] , до суду жодних заяв не надходило, про причини неявки суд не повідомив. Щодо розгляду справи в судовому засіданні 13.07.2022 року за відсутності сторін по справі, суд зазначає наступне. У відповідності до положень статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Наслідки, визначені частинами третьою - п`ятою цієї статті, настають і в разі, якщо учасник справи (його представник) залишить залу судового засідання. У разі розгляду справи за відсутності позивача або відповідача суддя-доповідач оголошує стислий зміст позовної заяви або відзиву відповідно. У разі відкладення розгляду справи суд повинен допитати свідків, які з`явилися. Тільки у виняткових випадках за ухвалою суду свідки не допитуються і викликаються знову. Про відкладення розгляду справи постановляється ухвала. Як вбачається з матеріалів справи, сторона позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним, не з`явилась до судового засідання 13.07.2022 року без поважних причин, не повідомивши про жодні обставини, що зумовили нез`явлення до суду, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце проведення розгляду справи, що підтверджується розпискою про вручення судової повістки представнику [PERSON] [PERSON] 29.06.2022 року, за наслідком чого, приймаючи положення ст. 223 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відкладення судового засідання призначеного на 13.07.2022 року, у зв`язку з неявкою сторони позивача [PERSON] . Одночасно суд вважає, що неявка сторони позивача за первісним позовом не перешкоджає розгляду справи по суті, відсутні підстави для залишення первісного позову без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, виходячи з наступного. У відповідності до статті 43 ЦПК України, учасники справи мають право зокрема: брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом. Учасники справи зобов`язані зокрема: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 1 статті 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно зі ст. 210 ЦПК України, суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Згідно з ч.4\~ст.10 ЦПК України\~та\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його,\~утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду. Вищевказані норми процесуального права мають сприяти розглядові цивільних справ у розумні строки. Як вбачається з матеріалів справи, провадження в цій справі відкрито 09.10.2018 року, тобто розгляд справи здійснювався на протязі майже чотирьох років, за які судом було надано можливість усім учасникам процесу в повній мірі скористатись усіма права передбаченими ЦПК України. Починаючи з моменту закриття судом підготовчого провадження по справі та призначення справи по суті, а саме з 23.06.2021 року вбачається, що сторона позивача за первісним позовом не з`явилась до жодного з призначених судових засідань. Поряд з систематичними неявками сторони позивача [PERSON] до судових засідань, вбачається систематичне подання клопотань про відкладення судового засідання, за наслідком чого суд вважає відсутніми підстави для ствердження про втрату інтересу на підтримання заявлених вимог. За вказаний термін перебування справи на стадії розгляду справи по суті, стороною позивача не заявлялось жодного клопотання для розгляду судом, як і відсутні будь-які клопотання, які не вирішені судом та можуть вплинути на розгляд справи по суті. На підставі викладеного, приймаючи, що судом розглянуті усі клопотання подані сторонами по справі для доведення заявлених вимог і заперечень щодо позову, стадію розгляду справи, закінчення будь-яких строків для подання інших доказів чи клопотань, судом зібрані усі докази за клопотаннями сторін по справі, враховуючи, що провадження по справі триває майже чотири роки, з метою дотримання строків розгляду справи, забезпечення проведення судового засідання та не допущення порушення\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає, що неявка [PERSON] та її представника не перешкоджає розгляду справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів, за наслідком чого, приймаючи заяву про розгляд справи за відсутності представника [PERSON] , судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 13.07.2022 року за відсутності сторін по справі, у тому числі [PERSON] . Також приймаючи вищевказані обставини, суд вважає недоцільним залишення первісного позову позивача [PERSON] без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, оскільки первісний позов пов`язаний з зустрічним, предмети позову виникли з одних правовідносин, стосуються поділу спільного майна подружжя, їх спільний розгляд є доцільним, сприяє всебічному та об`єктивному розгляду справи, належному розв`язанню судом предмету спору між сторонами по справі, що також відповідає забезпеченням прав сторін по справі на доступ до суду в розумінні ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши усі докази наявні в матеріалах справи, суд вважає первісний позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] підлягаючими частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.09.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Южненського міського управління юстиції Одеської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис №156. Під час реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Зазначені обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Сторони мають двох спільних малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , відповідно. Наразі, сторонами по справі порушено питання стосовно розподілу набутого ними за час шлюбу майна. Відповідно до частини першої\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення\~статті 60 СК України\~свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно із частиною першою\~статті 57 СК України,\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте ними до шлюбу; майно, набуте ними за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте ними за час шлюбу, але за кошти, які належали їм особисто; житло, набуте ними за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до\~статті 63 СК України,\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70 СК України). Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. З урахуванням зазначеного, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Згідно частини першої\~статті 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої\~статті 76 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~статті 89 ЦПК України,\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Щодо періоду перебування сторін по справі у шлюбі. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі починаючи з 09.09.2011 року. Під час розгляду справи сторони зазначали, що шлюб між ними розірвано у квітні 2019 року, однак матеріали справи не містять відповідних доказів на підтвердження зазначених обставин. У відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частиною 7 статтею 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Приймаючи, що зазначені обставини необхідні для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, значним чином впливають на наслідки розгляду справи, з метою перевірки вищезазначених обставин, усунення сумнівів у повідомлених і визнаних сторонами обставин, судом у відповідності до даних Єдиного державного реєстру судових рішень було перевірено та встановлено, що шлюб між сторонами по справі дійсно було розірвано на підставі заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 22.04.2019 року по справі №520/3323/19, яке набрало законної сили 23.05.2019 року. Стосовно іншої дати припинення шлюбних відносини між [PERSON] та [PERSON] , останніми суд не повідомлялось та вимог з цього питання не заявлялось. Щодо обсягу нажитого сторонами по справі майна в період шлюбу. З поданих до суду доказів вбачається, що [PERSON] в період перебування у шлюбі з [PERSON] , було укладено низьку договорів, за наслідком чого придбане нерухоме майно. Так, 11.06.2015 року [PERSON] уклав з СТ «Будова-Люстдорф» договір асоційованого членства в споживчому товаристві за №1/113-КР, за умовами якого товариство приймає пайщика в асоційовані члени товариства. Пайщик зокрема зобов`язаний прийняти участь в реалізації статутних завдань товариства шляхом внесення своєї частки в товариство, а останнє зобов`язане забезпечити будівництво будинку, та після введення будинку до експлуатації, передати пайщику закріплену за ним квартиру, характеристики якої наведені у додатку №1 до договору. Відповідно до зазначеного додатку, об`єктом договору є квартира, однокімнатна, площею 51,7 кв.м., будівельний номер квартири [ADDRESS] . Відповідно до довідки про виплату паю, виданої СТ «Будова-Люстдорф» 22.12.2017 року за №111, [PERSON] станом на 22.12.2017 року в повному обсязі сплатив пайовий внесок на виконання умов вказаного договору №1/113-КР від 11.06.2015 року, у відповідності до якого визначена в сумі еквіваленту 34217,00 доларів США У відповідності до поданої до суду інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №180270337 від 09.09.2019 року, зокрема на підставі вищезазначеного договору №1/113-КР від 11.06.2015 року, довідки про виплату паю №111 від 22.12.2017 року, акту приймання-передачі від 28.02.2017 року, 18.01.2018 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №1465931051101, номер запису про право власності 24466040. 22.09.2016 року між [PERSON] та СТ «Будова-Люстдорф» було укладено договір асоційованого членства в споживчому товаристві за №1/11Б-К, за умовами якого товариство приймає пайщика в асоційовані члени товариства. Пайщик зокрема зобов`язаний прийняти участь в реалізації статутних завдань товариства шляхом внесення своєї частки в товариство, а останнє зобов`язане забезпечити будівництво будинку, та після введення будинку до експлуатації, передати пайщику закріплене за ним підсобне приміщення, характеристики якого наведені у додатку №1 до договору. Відповідно до зазначеного додатку, об`єктом договору є підсобне приміщення, за будівельним [ADDRESS] , на 11 поверсі, секції 1 будинку, за будівельною адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки про виплату паю, виданої СТ «Будова-Люстдорф» 22.12.2017 року за №112, [PERSON] станом на 22.12.2017 року в повному обсязі сплатив пайовий внесок на виконання умов вказаного договору №1/11Б-К від 22.09.2016 року, у відповідності до якого визначена в сумі 141000 гривень 00 копійок. У відповідності до поданої до суду інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №180268036 від 09.09.2019 року, зокрема на підставі вищезазначеного договору №1/11-Б-К від 22.09.2016 року, довідки про виплату паю №112 від 22.12.2017 року, акту приймання-передачі від 28.02.2017 року, 18.01.2018 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 9,2 кв.м., розташоване в [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1466146351101, номер запису про право власності 24469611. Також судом встановлено, що в період перебування сторін у шлюбі, [PERSON] було придбане наступне рухоме майно. У відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , 13.01.2016 року за [PERSON] було проведено державну реєстрацію права власності на автомобіль марки «Hyundai», модель «Sonata», 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] . 01.08.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу (а.с.94, І том), за яким [PERSON] було відчужено автомобіль марки «Hyundai», модель «Sonata», 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] . Вищезазначені обставини стосовно продажу [PERSON] вказаного автомобілю під час перебування сторін у шлюбі, сторонами у тому числі позивачем за первісним позовом [PERSON] не заперечувалось, у зв`язку з чим додатковому доказуванню не підлягають. У відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , 13.07.2018 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на автомобіль марки «Audi», модель «Q5», 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] . За наслідком викладеного, судом встановлено придбання вищевказаного нерухомого та рухомого майна [PERSON] та [PERSON] в період перебування у зареєстрованому шлюбі. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] надано квитанції на підтвердження придбання різного роду товарів, рухомого майна, а саме: - службовий чек магазину «COMFY» від 05.11.2017 року, копія від 23.08.2019 року (а.с.223, І том), на придбання зокрема: холодильнику однодверного вбудованого марки «Beko LBI3001» вартістю 9899,10 грн.; електричної духової шафи марки «Bosh HBN 23IS4» вартістю 6649,05 грн.; - службовий чек магазину «COMFY» від 06.12.2017 року, копія від 23.08.2019 року (а.с.224, І том), на придбання зокрема: пральної машини марки «LG F2J6NMOW», вартістю 16829,01 грн.; - службовий чек магазину «COMFY» від 25.11.2017 року, копія від 23.08.2019 року (а.с.225, І том), на придбання зокрема: мікрохвильової печі марки «LG MS2042DB» вартістю 1812,58 грн.; кріплення настінного для телевізора марки «Galaxy6 Logan» вартістю 735,64 грн.; - видаткову накладну №ОТК01240660 від 06.11.2017 року, видану постачальником ТОВ ОТК «Європлюс» на ім`я покупця [PERSON] , яка містить підпис останнього про отримання (а.с.226, І том), на придбання зокрема: вбудованої посудомийної машини марки «BOSH SMV 40 C 00 EU» вартістю 9289,00 грн.; дзеркального шафу «Ювента PRATO PrM-80» вартістю 2749,00 грн.; - товарний чек №Кнк/ОТ-2025623 від 30.11.2017 року, виданий постачальником ТОВ «Епіцентр К» (а.с.227, І том), на придбання зокрема: машини кухонної марки «Kenwood KHH326SI/WH (1000Вт) вартістю 8770,00 грн.; - товарний чек №б/н від 04.09.2017 року, виданий ВОП [PERSON] , на ім`я покупця [PERSON] , яка містить підпис останнього про отримання (а.с.232, І том), на придбання зокрема: бойлеру марки «Tesy GCV 8044 24D D06 TS2R» вартістю 3241,00 грн.; - товарний чек №б/н від 04.09.2017 року, виданий ВОП [PERSON] , на ім`я покупця [PERSON] , яка містить підпис останнього про отримання (а.с.233, І том), на придбання зокрема: витяжки марки «Perfelli DN613W» вартістю 2590,00 грн.; - видаткову накладну №27000165405 від 06.09.2017 року, видану ТОВ «27» на ім`я платника [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.234, І том), на придбання зокрема: ванни акрилової марки «Koller Pool Montana» лівосторонню розміром 170*105 вартістю 6815,28 грн.; панелі для ванни марки «Koller Pool Montana» розміром 170*105L, вартістю 2578,98 грн.; ніжок для ванни марки «Koller Pool Malibu 170», вартістю 394,00 грн.; штори для душу марки «Aquаform LUGANO 2\~170-07001M» вартістю 3284,40 грн.; сифону для ванни марки «Koller Pool», вартістю 438,00 грн.; - видаткову накладну №25/08/2017 від 25.08.2017 року, видану ФОП [PERSON] на ім`я [PERSON] , яка містить підпис останнього про отримання (а.с.235, І том), на придбання кондиціонерів марки «Airwell HHF09N1/YGF009-N11», кількістю 2 штуки, загальною вартістю 20720,00 грн.; - роздруківку листа з мережі інтернет з сайту магазину « [INFO] » на придбання тумби марки «Валланд Перлина» з умивальником вартістю 3629,00 грн.; - договір надання послуг від 10.08.2017 року, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] на підтвердження придбання: кухонного гарнітуру; шафи для вбудованого холодильника, вбудовані; дитячої меблі. Надаючи оцінку зазначеним квитанціям та придбаному майну, суд зазначає наступне. Статтею 77\~ЦПК України\~передбачено,\~що належними\~є докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони\~мають право\~обґрунтовувати належність\~конкретного доказу\~для підтвердження\~їхніх вимог\~або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 78\~ЦПК України\~передбачено,\~що суд\~не бере\~до уваги\~докази,\~що одержані\~з порушенням\~порядку,\~встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. (ст.80 ЦПК України). Належними, достовірними та достатніми доказами придбання товарів є первинні документи, що складаються для бухгалтерського обліку господарських операцій. Вимоги до первинних облікових документів та регістрів бухгалтерського обліку, станом на момент вчинення вищевикладених спірних операцій було врегульовано статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Відповідно до вказаної статті, у зазначеній редакції, передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: - назву документа (форми); - дату складання; - назву підприємства, від імені якого складено документ; - зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; - посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; - особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції; Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку. Як вбачається, надані позивачем документи: службовий чек\~магазину «COMFY»\~від 05.11.2017\~року,\~копія від\~23.08.2019\~року;\~службовий чек\~магазину «COMFY»\~від 06.12.2017\~року,\~копія від\~23.08.2019\~року;\~службовий чек\~магазину «COMFY»\~від 25.11.2017\~року,\~копія від\~23.08.2019\~року;\~видаткова накладна\~№ОТК01240660\~від 06.11.2017\~року,\~видана постачальником\~ТОВ ОТК\~«Європлюс»;\~товарний чек\~№Кнк/ОТ-2025623\~від 30.11.2017\~року,\~виданий постачальником\~ТОВ «Епіцентр\~К»;\~ товарний\~чек №б/н\~від 04.09.2017\~року,\~виданий ВОП\~ [PERSON] ;\~товарний чек\~№б/н\~від 04.09.2017\~року,\~виданий ВОП\~ [PERSON] ;\~ видаткова\~накладна №27000165405\~від 06.09.2017\~року,\~видана ТОВ\~«27»;\~видаткова накладна\~№25/08/2017\~від 25.08.2017\~року,\~видана ФОП\~ [PERSON] ;\~ містять\~необхідні реквізити\~до первинних\~документів,\~ складені за результатами проведених операцій з дотриманням вимог діючого на момент виникнення правовідносин законодавства, містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою, за наслідком чого приймаються судом, як належні, достатні і допустимі докази. Також, судом приймається наявність оригіналів поданих квитанцій у позивача, належним чином завірені копії яких додані до суду, як додаткове підтвердження придбання зазначених товарів [PERSON] . Крім того, позивачкою за первісним позовом [PERSON] не спростовувались доводи [PERSON] про придбання вказаного майна в період перебування сторін у шлюбі до спірної квартири [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного, суд вважає доведеним походження і придбання [PERSON] в період перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] наступного майна: холодильника однодверного вбудованого марки «Beko LBI3001»; електричної духової шафи марки «Bosh HBN 23IS4»; пральної машини марки «LG F2J6NMOW»; мікрохвильової печі марки «LG MS2042DB»; кріплення настінного для телевізора марки «Galaxy6 Logan»; вбудованої посудомийної машини марки «BOSH SMV 40 C 00 EU»; дзеркальної шафи «Ювента PRATO PrM-80»; машини кухонної марки «Kenwood KHH326SI/WH (1000Вт); бойлеру марки «Tesy GCV 8044 24D D06 TS2R»; витяжки марки «Perfelli DN613W»; ванни акрилової марки «Koller Pool Montana» лівосторонньої розміром 170*105; панелі для ванни марки «Koller Pool Montana» розміром 170*105L; ніжок для ванни марки «Koller Pool Malibu 170»; штори для душу марки «Aquаform LUGANO 2\~170-07001M»; сифону для ванни марки «Koller Pool»; двох кондиціонерів марки «Airwell HHF09N1/YGF009-N11». Одночасно суд вважає недоведеними посилання позивача [PERSON] про придбання: тумби марки «Валланд Перлина» з умивальником вартістю 3629,00 грн. та кухонного гарнітуру; шафи для вбудованого холодильника, вбудованої; дитячої меблі, оскільки не підтверджені належними доказами. Надана до суду роздруківка листа з мережі інтернет з сайту магазину « [INFO] », не належать до вимог первинних документів, підтверджуючих бухгалтерський облік. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не надано належних доказів на підтвердження сплати грошових коштів за здійсненим замовленням на придбання - тумби марки «Валланд Перлина» з умивальником вартістю 3629,00 грн. Щодо договору про надання послуг від 10.08.2017 року, укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON] на підтвердження виготовлення і придбання: кухонного гарнітуру; шафи для вбудованого холодильника, вбудовані; дитячої меблі, суд також вважає неналежним доказом, оскільки зазначений договір містить інформацію лише про умови сторін по справі з приводу виготовлення і постачання таких товарів. Разом з тим, до суду позивачем за зустрічним позовом в порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України не надано до суду жодних належних доказів на підтвердження виконання умов вказаного договору, яким може бути належний первинний документ на підтвердження сплати грошових коштів з боку [PERSON] та акт приймання-передачі товарів за договором. За наслідком викладеного, вимоги позивача за зустрічним позовом стосовно рухомого майна: тумби марки «Валланд Перлина» з умивальником вартістю 3629,00 грн. та кухонного гарнітуру; шафи для вбудованого холодильника, вбудованої; дитячої меблі, є необґрунтованими та безпідставними. Стосовно встановленого судом вищевказаного нерухомого та рухомого майна, яке було придбано в період перебування [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, відносно якого сторонами не заявлялось вимог про визнання особистою власністю одного з подружжя, не спростовувалось придбання його за спільні кошти, приймаючи презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом в цій частині, у зв`язку з чим слід визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] в рівних частках наступне майно: - квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1465931051101; - нежитлове приміщення, загальною площею 9,2 кв.м., розташоване в [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1466146351101; - автомобіль марки «Audi», модель «Q5», 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] ; - холодильник однодверний вбудований марки «Beko LBI3001»; - електричну духову шафу марки «Bosh HBN 23IS4»; - пральну машину марки «LG F2J6NMOW»; - мікрохвильову піч марки «LG MS2042DB»; - кріплення настінне для телевізора марки «Galaxy6 Logan»; - вбудовану посудомийну машину марки «BOSH SMV 40 C 00 EU»; - дзеркальну шафу «Ювента PRATO PrM-80»; - машину кухонну марки «Kenwood KHH326SI/WH (1000Вт); - бойлер марки «Tesy GCV 8044 24D D06 TS2R»; - витяжку марки «Perfelli DN613W»; - ванну акрилову марки «Koller Pool Montana» лівосторонню розміром 170*105; - панель для ванни марки «Koller Pool Montana» розміром 170*105L; - ніжки для ванни марки «Koller Pool Malibu 170»; - штору для душу марки «Aquаform LUGANO 2\~170-07001M»; - сифону для ванни марки «Koller Pool»; - кондиціонери марки «Airwell HHF09N1/YGF009-N11», 2 штуки. Також, суд вважає встановленим, що автомобіль марки «Hyundai», модель «Sonata», 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , відчужений [PERSON] в період шлюбу, а саме 01.08.2018 року, також належав подружжю [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Щодо вимог сторін за первісним і зустрічними позовами про поділ спільного сумісного майна, суд зазначає наступне. Згідно з ч.1\~ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом ч.1\~ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 3\~ст. 71 СК України). При поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, у разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч.ч. 4, 5\~ст. 71 СК України). У п. 25\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року\~роз`яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5\~ст. 71 Сімейного кодексу України\~щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених\~ст. 365 Цивільного кодексу України, за умови звернення подружжя (кожного з них) до суду з таким позовом (ст.11 Цивільного кодексу України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. У п. 30\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року\~роз`яснено, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.\~63, ч. 1 ст.\~65 СК\~(2947-14). Як вбачається кожним позивачем за первісним і зустрічним позовом заявлені вимоги стосовно розподілу між ними нерухомого майна (квартири та нежитлового приміщення) та автомобілю марки «Audi», модель «Q5», 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] . Під час розгляду справи, [PERSON] та [PERSON] не висловлювалась згода на отримання компенсації в рахунок частки спільного сумісного майна подружжя. Також, під час вирішення питання стосовно поділу нерухомого майна, судом враховується, що сторонами по справі не надано до суду жодних доказів на підтвердження його ринкової вартості станом на час звернення до суду з цим позовом та під час розгляду справи судом, за наслідком чого суд позбавлений встановити його співмірність в разі виділення в натурі кожного з об`єктів однієї зі сторін по справі. Стосовно посилань [PERSON] у позові на законодавчі норми щодо відступлення від рівності часток колишнього подружжя у спільному майні з підстав перебування на її утриманні спільних малолітніх дітей, суд вважає безпідставними. За правилами\~статті 70 СК України,\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Позивачкою за первісним позовом [PERSON] в порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України не доведено існування жодної з підстав для відступлення від засади рівності часток подружжя при поділі майна подружжя, як і не доведено, що відповідач [PERSON] не приймає участі у вихованні і спілкуванні з дітьми, останній не виконує своїх зобов`язань з їх утримання, з [PERSON] стягнуті аліменти та в останнього є заборгованість з їх сплати. Також суд зазначає, що посилання на проживання малолітніх дітей сторін по справі разом з [PERSON] не є безумовною і автоматичною підставою для відступлення від рівності часток в майні подружжя. За наслідком викладеного, судом не здійснюється відступлення від рівності часток під час поділу спільного сумісного майна сторін по справі. Враховуючи вищевикладене, приймаючи, що спільне майно сторін по справі: квартира [ADDRESS] ; нежитлове приміщення, загальною площею 9,2 кв.м., розташоване в [ADDRESS] ; автомобіль марки «Audi», модель «Q5», 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , є спільною сумісною власністю сторін по справі, належить до неподільних речей, які не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, приймаючи презумпцію рівності часток, відсутність підстав для відступу від їх рівності, відсутність згоди однієї зі сторін на грошову компенсацію вартості за належну їй частку в цьому майні, суд доходить до висновку, що слід здійснити поділ вказаного спільного майна шляхом визнання ідеальних часток [PERSON] та [PERSON] в цьому майні у розмірі по Ѕ за кожним, без його реального поділу і залишити вказане майно у їх спільній частковій власності. Щодо вимоги [PERSON] про здійснення поділу автомобілю марки «Hyundai», модель «Sonata», 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , придбаного в період шлюбу. Як вже судом встановлено, 01.08.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким [PERSON] було відчужено автомобіль марки «Hyundai», модель «Sonata», 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] . Вищезазначені обставини стосовно продажу [PERSON] вказаного автомобілю, під час перебування сторін у шлюбі, сторонами, у тому числі позивачем за первісним позовом [PERSON] , не заперечувалось. Приймаючи, що вищевказаний спірний автомобіль майна подружжя, був відчужений під час перебування сторін у шлюбі, останній не є предметом поділу спільного майна подружжя, як об`єкт рухомого майна. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 03 травня 2018 року по справі №755/20923/14-ц, Верховний Суд дійшов висновку, що при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Позивачем [PERSON] не заявлялось вимог стосовно стягнення з [PERSON] компенсації вартості відчуженого автомобілю марки «Hyundai», модель «Sonata», 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , як і не спростовувалось під час розгляду справи, що [PERSON] відчужуючи вказане майно діяв не в інтересах сім`ї, а грошові кошти від продажу автомобілю були витрачені в своїх особистих інтересах. За наслідком чого суд вважає в цій частині позов [PERSON] не підлягаючим задоволенню. Щодо поділу спільного сумісного майна сторін по справі, а саме: холодильнику однодверного вбудованого марки «Beko LBI3001»; електричної духової шафи марки «Bosh HBN 23IS4»; пральної машини марки «LG F2J6NMOW»; мікрохвильової печі марки «LG MS2042DB»; кріплення настінного для телевізора марки «Galaxy6 Logan»; вбудованої посудомийної машини марки «BOSH SMV 40 C 00 EU»; дзеркальної шафи «Ювента PRATO PrM-80»; машини кухонної марки «Kenwood KHH326SI/WH (1000Вт); бойлеру марки «Tesy GCV 8044 24D D06 TS2R»; витяжки марки «Perfelli DN613W»; ванни акрилової марки «Koller Pool Montana» лівосторонньої розміром 170*105; панелі для ванни марки «Koller Pool Montana» розміром 170*105L; ніжок для ванни марки «Koller Pool Malibu 170»; штори для душу марки «Aquаform LUGANO 2\~170-07001M»; сифону для ванни марки «Koller Pool»; двох кондиціонерів марки «Airwell HHF09N1/YGF009-N11». Як вже встановлено, зазначено майно придбано [PERSON] в період перебування в шлюбі з [PERSON] , та є спільним сумісним майном подружжя. Позивачем за зустрічним позовом повідомлялось суд, що зазначене рухоме майно придбалось ними в період шлюбу для облаштування придбаної квартири [ADDRESS] , та наразі встановлено і розташоване в цій квартирі. [PERSON] під час розгляду справи не спростовувались зазначені обставини. Судом приймаються вказані посилання, як належні, приймаючи строк придбання вказаних товарів наприкінці 2017 року та набуття у власність квартири [ADDRESS] , в січні 2018 року. За наслідком викладеного, приймаючи, що вищевказане майно розташоване та наразі є складовою спірної квартири [ADDRESS] , яка під час поділу залишається в спільній частковій власності подружжя в рівних частках, суд вважає, що останнє підлягає поділу шляхом визнання ідеальних часток [PERSON] та [PERSON] в цьому майні у розмірі по Ѕ за кожним. Щодо вимоги позивача за зустрічним позовом [PERSON] стосовно наявності боргових зобов`язань, які підлягають визнанню спільними зобов`язаннями сторін по справі та підлягають поділу, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 19.05.2017 року між [PERSON] (надалі позикодавець) та [PERSON] (надалі позичальник) було укладено договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Качур Оксаною Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за №1032, за умовами якого позикодавець передав у власність позичальником грошові кошти в сумі 1055737,68 копійок, що еквівалентно 40000 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, на умовах визначених цим договором, а саме: 20000,00 доларів США в строк до 31.12.2017 року; 20000,00 доларів США до 31.12.2018 року. Пунктом 3 договору передбачено, що грошові кошти, які є предметом цього договору передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору повністю. Статтею 60 СК України\~визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено\~статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої\~статті 61 СК України\~кореспондує частині четвертій\~статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово (частина третя\~статті 65 СК України). Тлумачення частини четвертої\~статті 65 СК України\~дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. За таких обставин згідно з нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Надаючи оцінку зазначеному договору, судом встановлено, що пунктом 12 договору передбачено, що [PERSON] під час укладення договору повідомлено, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , та отримані за цим договором кошти, належать їм на праві спільної сумісної власності подружжя. Засвідчено у вказаному пункті договору, що цей договір вчиняється на виконання вимог ч.3 ст.65 СК України, за згодою дружини позичальника [PERSON] , справжність підпису на заяві якої засвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Качур О.М., 19.05.2017 року, за реєстровим №1031. У відповідності до вказаної заяви [PERSON] , остання зазначила, що з діями свого чоловіка [PERSON] , які відповідають інтересам сім`ї, вона повністю згодна і не має заперечень проти оформлення договору позики грошових коштів. Також, як вбачається сума позичених [PERSON] грошових коштів за договором позики дорівнює вартості спірного нерухомого майна сторін по справі за договорами асоційованого членства в споживчому товаристві №1/113-КР від 11.06.2015 року та №1/11Б-К від 22.09.2016 року. Довідки про виконання умов договорів асоційованого членства та сплати паю, були видані 22.12.2017 року., тобто після отримання позики за договором. Одночасно, судом приймається, що придбання спільного сумісного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] , а саме: холодильнику однодверного вбудованого марки «Beko LBI3001»; електричної духової шафи марки «Bosh HBN 23IS4»; пральної машини марки «LG F2J6NMOW»; мікрохвильової печі марки «LG MS2042DB»; кріплення настінного для телевізора марки «Galaxy6 Logan»; вбудованої посудомийної машини марки «BOSH SMV 40 C 00 EU»; дзеркальної шафи «Ювента PRATO PrM-80»; машини кухонної марки «Kenwood KHH326SI/WH (1000Вт); бойлеру марки «Tesy GCV 8044 24D D06 TS2R»; витяжки марки «Perfelli DN613W»; ванни акрилової марки «Koller Pool Montana» лівосторонньої розміром 170*105; панелі для ванни марки «Koller Pool Montana» розміром 170*105L; ніжок для ванни марки «Koller Pool Malibu 170»; штори для душу марки «Aquаform LUGANO 2\~170-07001M»; сифону для ванни марки «Koller Pool»; двох кондиціонерів марки «Airwell HHF09N1/YGF009-N11», також відбулось після отримання в борг грошових коштів за договором позики від 19.05.2017 року. Крім того, шлюб між сторонами по справі було розірвано 23.05.2019 року, з дати набранням законної сили судовим рішенням Київського районного суду міста Одеси від 22.04.2019 року по справі №520/3323/19, тобто взагалі після настання строку виконання зобов`язань за договором позики від 19.05.2017 року, який гранично визначений терміном до 31.12.2018 року. Надаючи оцінку вказаним обставинам в цілому, суд вважає їх достатніми та належними, що свідчать про витрачення позичених коштів саме в період перебування сторін у шлюбі та в інтересах сім`ї [PERSON] і [PERSON] .. [PERSON] не спростовано презумпцію спільності інтересів подружжя і сім`ї, не надано доказів на підтвердження того, що [PERSON] , перебуваючи з нею у шлюбі, маючи тісний зв`язок, отримуючи вказані в борг грошові кошти з її згоди, використав отримані у позику кошти в своїх особистих інтересах, а придбане в цей період часу нерухоме та рухоме майно сторін по справі, було придбане за інші спільні кошти подружжя, та не спростовано, що ці обставини і події не взаємопов`язані. За наслідком викладеного, суд вважає обґрунтованими посилання позивача за зустрічним позовом [PERSON] , що грошові кошти у розмірі 40 тис.\~доларів США, отримані за договором позики від 19.05.2017 року, були одержані ним зі згоди [PERSON] і витрачені в інтересах сім`ї. Суд зазначає, що до складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб.\~При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування,\~такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. Для правильного вирішення справи суди повинні встановити, за рахунок кого з подружжя здійснювалося погашення їх спільного боргу, чи не вносили сторони свої особисті кошти в рахунок погашення зобов`язань за договорами позики. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-539цс16, та підтверджена Верховним Судом в постанові від 01 листопада 2018 року по справі №205/9626/16-ц. Вирішуючи питання щодо врахування зазначених боргових зобов`язань під час поділу майна подружжя та їх розподілу, судом також враховується висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19), відповідно до якого правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на\~солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї (пункт 61). У пунктах 64,65,66 Велика Палата дійшла висновку, що переведення частини боргу з одного з подружжя на іншого не може відбуватися автоматично і без згоди кредитора на підставі тільки договору чи рішення суду про поділ майна подружжя. Отже, при вирішенні спору про порядок виконання колишнім подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо питання про поділ цих зобов`язань не було зі згоди кредитора вирішене при поділі спільного майна цього подружжя, суди повинні керуватися тим, що\~подружжя\~має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. Якщо один із колишнього подружжя в повному обсязі виконав зобов`язання, то він у порядку частини першої\~статті 544 ЦК України\~має право на зворотну вимогу (регрес) до іншого з подружжя у відповідній частині. Під час розгляду справи, кредитором за спірним договором позики грошових коштів від 19.05.2017 року, [PERSON] було надано до суду заяву про відсутність заперечень стосовно розподілу боргових зобов`язань між [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Однак, суд вважає неможливим здійснення такого розподілу, оскільки стороною позивача за зустрічним позовом [PERSON] , в порушення ч.1 ст. 81 ЦПК України не підтверджено належними доказами виконання/невиконання умов вищевказаного договору, як і доказів, чи виконувались відповідні зобов`язання з боку [PERSON] . В матеріалах справи наявна копія претензія [PERSON] від 23.09.2019 року про необхідність виконання умов вказаного договору, однак не може слугувати належним доказом невиконання таких зобов`язань станом на час розгляду справи і ухвалення цього рішення суду. Також матеріали справи не містять доказів чи не вирішено питання про стягнення заборгованості за вищевказаним договором в судовому порядку. Приймаючи відсутність доказів на підтвердження виконання зобов`язань за договором позики, враховуючи, що у разі якщо один із колишнього подружжя в повному обсязі виконав зобов`язання, то він у порядку частини першої\~статті 544 ЦК України\~має право на зворотну вимогу (регрес) до іншого з подружжя у відповідній частині, суд вважає неможливим здійснення розподілу боргових зобов`язань за договором позики грошових коштів від 19.05.2017 року між [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, у зв`язку з чим в цій частині позовні вимоги позивача [PERSON] задоволенню не підлягають. Разом з тим, приймаючи вищезазначені обставини, що договір позики від 19.05.2017 року було укладено [PERSON] в інтересах сім`ї, цивільні права та обов`язки за яким виникають в обох із подружжя в солідарному порядку, відсутність інформації про виконане зобов`язання, суд вважає обґрунтованими доводи позивача за зустрічним позовом у вказаній частині вимог, за наслідком чого слід визнати боргові зобов`язання за договором позики грошових коштів від 19.05.2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Качур Оксаною Миколаївною, зареєстрованим в реєстрі за №1032, спільними зобов`язаннями подружжя [PERSON] та [PERSON] . Щодо вимоги позивача за зустрічним позовом [PERSON] про розподіл: тумби марки «Валланд Перлина» з умивальником вартістю 3629,00 грн. та кухонного гарнітуру; шафи для вбудованого холодильника, вбудованої; дитячої меблі, суд вважає також не підлягаючою до задоволення, оскільки зазначена вимога є похідною і залежить від наслідків вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, у задоволенні якої в свою чергу в цій частині судом відмовлено. Вирішуючи питання про поділ спільного майна подружжя, суд також вважає за необхідне зазначити, що з моменту розподілу судом спільного сумісного майна колишнього подружжя та залишення майна в спільній часткові власності шляхом виділення ідеальних часток, право спільної сумісної власності на це майно сторін припиняється. Розглядаючи зазначену справу, судом враховується, що у відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. \~Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у\~статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою\~статті 10 ЦПК України\~і\~статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності в такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам доказів не збирає. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до\~\~ ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.\~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду\~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про часткове задоволення первісних позовних вимог [PERSON] та за зустрічним позовом [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. Приймаючи часткове задоволення первісного і зустрічного позовів, суд вважає, що у відповідності до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені кожної зі сторін по справі є рівними, а відтак відшкодуванню не підлягають. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial