Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

06 липня 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", в інтересах якого діє Гребенюк Олександр Сергійович, звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з метою отримання банківських послуг [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк», у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 22.05.2013 року. Відповідач шляхом підписання анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору, сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані для ознайомлення в письмовій формі. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт 0. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитні картки. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 2500 гривень. При укладенні кредитного договору відповідач дав свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку був зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу можливість користуватися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Згідно з пунктом 2.1.1.2.12 в редакції Умов та Правил, що почали діяти з 01 березня 2019 року, сторони дійшли згоди, що у разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК) і встановлюються\~за домовленістю\~сторін у\~процентах від\~простроченої суми\~заборгованості у\~розмірі:\~86,4\~%\~для карти\~«Універсальна»,\~84,0\~%\~для карки\~«УніверсальнаGold». Відповідач не виконав умови договору належним чином та станом на 29.06.2021 виникла заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 13 854,38 гривень, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 8 970,94 грн, в тому числі: заборгованість за поточним тілом кредиту 0 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту - 8970,94 грн, заборгованість за нарахованими відсотками 0 грн, заборгованість за простроченими відсотками 4 286,33 грн, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України 597,11 грн, нарахована пеня 0 грн, нарахована комісія 0 грн. Зважаючи, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, то позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 13 257,27 грн, що складається із заборгованості за кредитом в розмірі 8 970,94 грн та заборгованості за простроченими відсотками 4 286,33 грн, а також судові витрати по справі в розмірі 2 270, 00 грн. Ухвалою від 12.07.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 09.08.2021 до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] . Свої заперечення відповідач мотивує тим, що 22.05.2013 йому була видана кредитна картка «Універсальна» з кредитним лімітом від 500 грн до 2500 грн. Кредитні кошти були повернуті 30.12.2017. 17.09.2018 він підписав анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку та отримав дебетну картку «Універсальна Голд» без кредитного ліміту. 23.09.2018 він активував картку власними коштами в розмірі 50 грн та до 11.06.2019 користувався власними коштами з цієї картки. 13.06.2019 картою була проведена операція «Переказ зі своєї карти» в сумі 8 590 грн, хоча він з 12.06.2019 по 22.06.2019 перебував за межами держави України та не підтверджував дану операцію, секретний код йому не надходив, банку жодних розрахункових документів не надавав, Інтернет-банкінг «Приват24» він не підключав, електронний цифровий підпис через «Приват 24» не отримував та в банк із запитом про надання кредиту не звертався. Крім того, на думку відповідача, виписка з карткового рахунку, яка наявна в матеріалах справи у трьох різних варіантах, є недійсною, незаконною та не може бути належним доказом у справі, так як належним чином не оформлена як первинний документ, без обов`язкових реквізитів, та суми у валюті операції і валюті картки вказані не вірні. Крім цього, відповідач вважає, що наявне ручне втручання у автоматизований програмний комплекс «Приватбанку» та невідомій особі не склало труднощів надрукувати «Переказ зі своєї карти» у виписці від 10.10.2019 в сумі 8 590 грн, а у виписках від 22.09.2020 та 23.06.2021 8 932,83 грн без всіх даних транзакції. Позивач не надав суду жодних доказів, що він здійснював та підтверджував операцію від 13.06.2019, у виписці не зазначено збільшення кредитного ліміту та настання кредитних відносин між банком та клієнтом. Крім того він заперечує операцію від 21.04.2019 - оплата товарів та послуг через інтернет. В період з 12.04.2019 по 26.04.2019 працював в транспортних перевезеннях та користувався коштами з картки «Ощадбанку», а карткою «Приватбанку» користувався тільки 07.06.2019. В своєму запереченні відповідач посилається на норми статей 16, 17.2, 18, 18.1, 18.3,18.4, 19, 19.1, 19.2, 22.6, 22.9 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Вказує, що 13.06.2019 він не списував коштів, так як станом на 11.06.2019 на картковому рахунку були кошти в сумі 21.89 грн та кредитний ліміт - 0 грн. Окрім цього відповідач у відзиві вказує, що підписанням 17.09.2018 анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, не підтверджується видача йому кредитної картки, її номер, сума кредиту, розмір відсотків, штрафів, пені та комісії, ним не підписувались жодні правила, умови та тарифи кредитування, згідно яких позивач самостійно встановлює та змінює кредитний ліміт. Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містить його підпису. Відповідач зазначає, що позовні вимоги не є обгрунтованими ще й з тих підстав, що відсутні докази отримання ним кредитних коштів, тому просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 30.08.2021 представник АТ КБ «Приватбанк» Меркулова В.В. скерувала до суду відповідь на відзив зі змісту якої вбачається, що представник позивача підтримує позовні вимоги, стверджує обставини наведені у позовній заяві, крім того, зазначає, що на підставі поданої заяви, що разом з Умовами та правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку складають Договір про надання банківських послуг та відповідачу відкрито картковий рахунок № [NUMBER] ключем до карткового рахунку є пластикова картка, яку отримав відповідач та мобільний телефон, який вказав відповідач в заяві. Картковий рахунок рахунок фізичної особи, до якої випущена карта та по якому відображаються фінансові операції за допомогою ключів. За допомогою встановлених ключів до карткового рахунку, відповідачу надано можливість здійснювати дистанційне обслуговування, зокрема за допомогою карти та фінансового телефону на який приходить динамічний ОТП -пароль. Відповідач не звертався до банку з приводу неправильного нарахування, тому знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування, користувався кредитними грошовими засобами та погашав заборгованість. 17.09.2018 року було перевипущено кредитну карту на престижну картку «Універсальна Голд» відповідно до тарифів якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 42,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Перевипуск картки підтверджується випискою по картковому рахунку та заявою приєднання до УІП, яку надав відповідач та яка ним особисто підписана. Кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства, при його укладені були обговорені всі істотні умови. Відповідач підписанням анкети - заяви позичальника приєднався до Умов і правил надання банківських послуг. Заява разом із Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Підпису клієнта у примірник Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку бути не може, оскільки, сторони заключили договір про надання банківських послуг у формі договору приєднання особливістю якого є викладення умов в стандартних формулярах, а укладення такого договору здійснюється лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. З розрахунку та виписки з банку вбачається, що позивач сплачував заборгованість за договором. Дані докази є належними та допустимими, даний розрахунок відповідачем не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. При встановленні та зміні кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.2.3, 2.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник карткового рахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Чинність редакції Умов та правил надання банківських послуг підтверджують документи у справі: наказ про затвердження редакції Умов та правил надання банківських послуг, довідка щодо виданих кредитних карток, довідка про зміну кредитного ліміту, виписка по рахунку. Розрахунок заборгованості здійснюється за допомогою автоматизованого програмного комплексу та провадиться за всім кредитним договором, а не за окремими кредитними картами, тому нарахування процентів здійснювалось за картковим рахунком в цілому. Виписки, які відповідач надав до справи містять однакові дані, розрахунок, який проводився відповідачем не є належним. Виписка по рахунку формується банківськими комплексами та підписується представником банку, довіреність якого міститься в матеріалах справи. 13.06.2019 відповідачем ініційовано операцію за картковим рахунком «Переказ зі своєї картки 8 590 грн», сума комісії за здійснену транзакцію склала 342,83 грн., однак надати інформацію про отримувача грошових коштів не вбачається можливим, оскільки було здійснено інтернет-платіж. Здійснення операції стало можливим за використанням овердрафту. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, який відповідно до п.1.1.50 договору - короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування. У зв`язку з відсутністю доказів звернення відповідача в банк із заявою про внесення карти в стоп-лист платіжної системи, а також будь-яких звернень відповідача про втрату карти, представник позивача вважає заперечення відповідача необгрунтованими. Розрахунок заборгованості проведений автоматизованою системою станом на 21.06.2021 та в ньому відображено всі фінансові зобов`язання боржника за умовами договору, а також здійсненні боржником платежі на його виконання. Відповідач із заявою про закриття поточного рахунку (картрахунку) не звертався, картку в банк не повертав, заборгованість свою не погасив, тому поточний рахунок на даний час відкритий та дійсний. Поповнення карткового рахунку в тому числі погашення заборгованості здійснюється не лише за допомогою карти, а й через термінали самообслуговування, каси відділень, інтернет-банкінг Приват24 і т.д. Оскільки відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що він знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором, мав змогу здійснювати погашення заборгованості, однак цього не зробив, тому просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 31.08.2021 відповідач [PERSON] скерував до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому підтримав свої доводи зазначені у відзиві та вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення. Крім того зазначає, що у виписці банку відсутні всі необхідні реквізити, не вказано дату оформлення, підпис, прізвище, посаду відповідальної особи банку. Номер карткового рахунку не відповідає номеру його картки. До спірних відносин просить застосувати висновок Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17. Вважає, що в обов`язок позивача входить довести не лише факт підписання анкети-заяви, а й факт передачі грошей. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували отримання ним кредитних коштів з 17.09.2018 та кредитної картки. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року. Згідно п.1.3.1.7 Умов та Правил у разі виникнення овердрафту банк має забезпечити призупинення розрахунків з використанням картки. Про платіжну операцію, яка відбулась 13.06.2019 дізнався 10.10.2019 у відділенні банку. При цьому картки він не втрачав, до Приват 24 підключений не був. Фінансовий номер в інтернеті не залишав, так як нічого не купляв та не продавав, ліміт не встановлював так як не мав потреби в кредитних коштах. Вказує, що йому надана картка Debit, договір про можливість надання овердрафту із зазначенням платіжних доручень із сумую ліміту кредитування не підписував та банком таких доказів не надано. Згідно приписів Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору вважає несправедливими. Відповідач вказує, що дослідження доказів, які наявні в матеріалах справи не потребують експертного дослідження. На його думку, виписка по рахунку містить неправильні арифметичні дії. Так згідно виписки від 10.10.2019 витрати у валюті операції 14.04.2019 1,93 USD, 15.04.2019 - 6,22 EUR, а у виписці від 23.06.2021: 14.04.2019 - 52,02, 15.04.2019 189,63 валюта не зазначена. Якщо вважати ці суми у доларах та євро, та перевести у гривні, то отримаємо 8608.73 грн, що є наближеним до суми переказу від 13.06.2019. Тому відповідач вважає, що банківський перерахунок направлений на виникнення суми боргу за курсовою різницею валют. Вказує, що у виписці карткового рахунку видалено недійсний з 01.01.2017 номер картки [NUMBER] , тому очевидно, що невідома службова особа банку активувала та нарахувала на неї відсотки за використання кредитного ліміту. Тому просить відмовити у задоволенні позову. 27.09.2021 представник позивача АТ КБ «Приватбанк» - Меркулова В.В. скерувала до суду пояснення в яких просить позовні вимоги задовольнити, при цьому посилається на мотиви зазначені у відповіді на відзив. 17.12.2021 відповідач [PERSON] скерував свої письмові пояснення. В яких вказує, що виписка з рахунку не відповідає Положенню про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 18.06.2003 №254. У даній виписці не вказано номер банківського рахунку. Посилаючись на інструкцію «Про застосування плану рахунків бухгалтерського обліку банків України», затверджену постановою правління Національного банку України від 17.06.2004 №280, а також інформації з терміналу самообслуговування «заявлено рахунок для зарахування 2909…07 переказані кошти будуть зараховані на рахунок погашення заборгованості» - рахунок 2909 не може бути використаний для обліку кредитних операцій. У разі надходження коштів на рахунок 2909 неможливо встановити куди саме на які рахунки та в якій сумі будуть розподілені кошти. Вимога банку, що грошові кошти будуть зараховані на рахунок [NUMBER] не співпадає з письмовими поясненнями представника позивача, що кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею в межах строку дії картки. Позивачем не надано жодного доказу здійснення ним операції чи доказів його вини в сприянні несанкціонованого переказу грошових коштів 13.06.2019. Позивач заперечує наявність анонімного рахунку [NUMBER] і замовчує його статус. 15.12.2021 за запитом на номер 3700 Приватбанк отримав номер ІBAN до якого емітована картка [NUMBER] . У зв`язку з використанням позивачем номера рахунку, який не відповідає класу 2 Операції з клієнтами, який використовується для обліку операцій за розрахунками з клієнтами (відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України) просить суд відмовити у задоволенні позову. В судове засідання представник позивача АТ КБ «Приватбанк» не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте подав до суду письмову заяву в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, підтримує надані ним заперечення щодо позовних вимог. У відповідності до вимог ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та подані докази, проаналізувавши встановлені обставини справи в їх сукупності, приходжу до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» (а.с.53-56) з метою отримання банківських послуг та 22.05.2013 року підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.20). Підписуючи анкету-заяву про приєднання, клієнт згідний з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. Ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згідний з його умовами. Примірник договору про надання банківських послуг згідний отримати шляхом роздруківки із сайту банку, Умови та Правил надання банківських послуг в Приватбанку розміщені на офіційному сайті Приватбанку www.privatbank.соm.ua Зобов`язується виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також ознайомлюватись із їх змінами на сайті банку. Крім того, відповідачем до позову додано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 17.09.2018 (а.с.101). Підписанням цієї заяви [PERSON] відповідно до ст.634 ЦК України у повному обсязі приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua, які разом з пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування. У вказаних вище заявах відповідач зазначив свої персональні дані, інформацію особистого характеру, однак заяви не містять зазначення відомостей щодо умов кредитного договору (умов кредитування), відсутня інформація про картку, яку саме бажав отримати відповідач, в тому числі відсутні такі істотні умови як строк його погашення чи строк дії картки, розміру відсотків за користування кредитом, розміру пені, наявність штрафних санкцій за невиконання позичальником своїх зобов`язань та їх розмір. 14 червня 2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (ПАТ КБ «ПриватБанк») на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк»). Згідно довідки між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір №б/н, за яким було надано кредитні картки: № [NUMBER] , дата відкриття - 22.05.2013, термін дії до 12/16; № [NUMBER] , дата відкриття 17.09.2018, термін дії до 09/22. Згідно наданих розрахунків заборгованості за договором б/н від 22.05.2013 вбачається: станом на 31.05.2015 загальний залишок заборгованості за наданим кредитом 0, залишок заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість 11,56 грн; станом на 31.05.2019 погашено заборгованості за поточним тілом кредиту 3783,80 грн, погашено заборгованості за простроченим тілом кредиту 1589,82 грн, погашено заборгованості по пені 4387, 94 грн, заборгованість за тілом кредиту в тому числі поточним тілом кредиту, простроченим тілом кредиту 0; станом на 21.06.2021 погашено заборгованості за простроченими відсотками 11,74 грн, заборгованість за тілом кредиту 8 970,94 грн, в тому числі: заборгованість за поточним тілом кредиту 0 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту - 8970,94 грн, заборгованість за нарахованими відсотками 0 грн, заборгованість за простроченими відсотками 4 286,33 грн, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України 597,11 грн, нарахована пеня 0 грн, нарахована комісія 0 грн. Загальна заборгованість за наданим кредитом 13 854,38 грн. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (договір б/н): 22.05.2013 - старт карткового рахунку № [NUMBER] , 22.05.2013 - встановлення кредитного ліміту - 0 та зменшення кредитного ліміту - 0, 23.10.2013 - збільшення кредитного ліміту - 500,00, 09.09.2014 - зменшення кредитного ліміту - 100,00; 08.06.2015 - зменшення кредитного ліміту 0; 23.06.2016 збільшення кредитного ліміту - 2500,00; 23.08.2016 зменшення кредитного ліміту - 2360,00; 20.02.2019 зменшення кредитного ліміту - 0. Із поданої виписки за договором № б/н станом на 23 червня 2021 року, вбачається, що [PERSON] користувався карткою № [NUMBER] , яку було видано із кредитним лімітом 0,00 грн., 23.10.2013 року кредитний ліміт збільшено до 500 грн, позивач використовував кредитні кошти та 30.12.2017 поповнив карту трьома платежами на загальну суму 8 248,23 грн, внаслідок чого залишок операції став 0. 23.09.2018 активував (поповнив) карту № [NUMBER] та користувався власними коштами. 13.06.2019 року здійснено переказ зі своєї карти в розмірі 8 590 грн, сума комісії за здійснену транзакцію склала 342,83 грн. Згідно приписів ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками справи і витребуваних судом, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до положення пунктів 1, 2, 4 частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У відповідності до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ч.2 ст.1056-1ЦК\~України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за простроченими відсотками та заборгованість за відсотками на прострочений кредит, разом з цим в анкеті-заяві позичальника процентна ставка не зазначена та відсутні умови договору про встановлення відповідальності за порушення зобов`язання. Обґрунтовуючи вимогу щодо стягнення з відповідача відсотків, позивач посилається на Умови та Правила надання банківських послуг, які АТ КБ «Приватбанк» долучено до позовної заяви (а.с.22-46). Проте, надані позивачем витяг не підписаний відповідачем, а отже відсутні підстави стверджувати, що саме такі Умови та тарифи діяли на час укладення договору, та відповідно були надані [PERSON] для ознайомлення, тобто погоджені сторонами. Крім того, позивачем наданий Витяг з Тарифів, який також не підписаний відповідачем. Даний Витяг містить умови користування кредитними коштами за різними видами тарифів, а саме: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» (а.с.21). Разом з цим, в Анкеті-заяві від 22.05.2013 та від 17.09.2018, які підписані відповідачем взагалі не зазначено виду банківських послуг, які надаватимуться відповідачу, в тому числі не вказано, яку платіжну картку він виявив бажання оформити, відсутня домовленість сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами та визначеної відповідальності позичальника за порушення виконання взятих на себе зобов`язань. Відтак, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634\~ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів (довідку) та Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Правовим висновком Великої Палати Верховного Суду (постанова Палати від 03.07.2019, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19) визначено, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Отже, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та правила надання банківських послуг в Приватбанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у ст.8 Конституції України. Відповідно до ч.4 ст.42\~Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з ч.1 ст.1\~ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у ст.3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч.ч.1, 3 ст.509\~ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11\~Закону України\~від 12\~травня 1991\~року №\~1023-XII\~«Про захист\~прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з п.22 ч.1ст.1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України\~від 22\~листопада 1996\~року №543/96-В\~«Про відповідальність\~за несвоєчасне\~виконання грошових\~зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42\~Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, слід зауважити, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Зважаючи на наведене, на підставі наданих позивачем доказів, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодив зі споживачем саме ті умови, про які зазначав при подачі позову. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Вищевказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17-ц. Крім того, додана до позову копія наказу АТ КБ «ПриватБанк» № СП-2013-6595790 від 26.03.2013 «Про актуалізацію Умов та Правил надання банківських послуг», містить відомості щодо внесених змін до вказаних Умов та правил у форматі таблиці «було-стало» (перелік із шести положень) (а.с.47-48), однак не підтверджує факт чинності саме наданого позивачем витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку на час підписання [PERSON] анкети-заяви. Крім того, у постанові Верховного Суду по справі №306/486/17 (провадження №61-34520св18) від 10 жовтня 2019 року Верховний Суд в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем зазначив, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Враховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами. Заперечуючи позовні вимоги, відповідач у відзиві стверджує, що виписка банку не є належним доказом заборгованості. Однак, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління\~Національного банку\~України від\~04.07.2018\~№75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. При цьому згідно пункту 3 вказаного Положення клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу). Таким чином, наявна в матеріалах справи виписка по рахунку, за яким обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, може підтверджувати заборгованість відповідача [PERSON] за виданим кредитом. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 153/1334/16-ц (провадження № 61-16362св18), від 04 грудня 2019 року у справі № 750/6058/17-ц (провадження № 61-47353св18) та від 29 липня 2020 року у справі № 753/10779/16-ц (провадження № 61-39196св18), від 11 листопада 2020 року у справі № 205/4176/18 (провадження № 61-6279св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 190/1419/19-ц (провадження № 61-10096св20). Крім того, відповідач [PERSON] оспорює здійснення операції від 21.04.2019 згідно виписки за договором б/н станом на 23.06.2021: оплата товарів/послуг через інтернет WFP.FINANCE.*WFP.X розміром 12,00 грн, а також здійснення операції від 13.06.2019: переказ зі своєї картки розміром 8590,00 грн, сума комісії за здійснену транзакцію склала 342,83 грн. Однак, суд відхиляє доводи відповідача, що картою користувалась невідома особа, без його відома та згоди, виходячи з наступного. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч.ч.3, 4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій. Згідно зі статтею 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Відповідно до ч.1 ст.55\~Закону України\~«Про банки\~і банківську\~діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами(договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до статті 1\~Закону України\~«Про платіжні\~системи та\~переказ коштів\~в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до пунктів 14.12, 14.16 ст.14\~Закону України\~«Про платіжні\~системи та\~переказ коштів\~в Україні» користувач\~спеціального платіжного\~засобу зобов`язаний\~використовувати його\~відповідно до\~вимог законодавства\~України і\~умов договору,\~укладеного з\~емітентом,\~та не\~допускати використання\~спеціального платіжного\~засобу особами,\~які не\~мають на\~це права\~або повноважень. Використання\~електронного платіжного\~засобу за\~довіреністю не\~допускається,\~крім випадку\~емісії додаткового\~електронного платіжного\~засобу для\~довіреної особи. Представник користувача має право отримати електронний платіжний засіб за довіреністю, що видана користувачем та посвідчена у встановленому законодавством порядку. У такому разі банк не несе відповідальності за проведення операцій з використанням такого електронного платіжного засобу, виданого представнику за довіреністю. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Згідно з пунктами 1-3, 5, 6, 7, 8, 9, 10 розділу VІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління\~Національного банку\~України від\~05\~листопада 2014\~року №\~705 (далі Положення) користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається. Емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу. Емітент під час видачі електронного платіжного засобу за наявності можливості змінити ПІН користувачем зобов`язаний проінформувати користувача про це право та запропонувати змінити ПІН. Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором: повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем; реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством України для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банку. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій. Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян». Відповідачем не надано суду доказів щодо наявності таких обставин, а саме звернення із заявою до банку про операції від 21.04.2019 та 13.06.2019, які ним, як користувачем банківських послуг, не виконувалися. Пунктом 18.1. статті 18 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» встановлено, що електронний документ на переказ має однакову юридичну силу з паперовим документом. Спірна транзакція від 21.04.2019 є здійсненням оплати отриманих послуг через Інтернет за допомогою платіжної системи Wayforpay у безготівковій формі на суму 12 грн. Оплата здійснена з використанням електронного платіжного засобу (картки) № [NUMBER] . Система «WayForPay» - програмно-апаратний комплекс оператора або особи, з якою оператор уклав відповідний договір, який здійснює облік та обробку платіжних операцій, ініційованих платниками, чия відповідність вимогам підтверджена сертифікатом стандарту РСІ DSS. Платіжна операція операція, що ініціюється платником утримувачем спеціального платіжного засобу, здійснювана відповідно до спеціальної процедури, з використанням технічних засобів системи Wayforpay, організована оператором власними технічними засобами та/або із залученням технічних та інших можливостей третіх осіб, спрямована на переказ грошових коштів клієнта в оплату товарів і послуг, що реалізуються з використанням мережі Інтернет. Для здійснення оплати, позивачем потрібно надати оператору персональну інформацію, здійснити авторизацію платіжного засобу за допомогою отримання коду авторизації. Авторизація процедура отримання дозволу емітента спеціального платіжного засобу на вчинення платіжної операції. Код авторизації букво-цифровий код, що отримується в результаті Авторизації. Персональна інформація персональні дані Клієнта, будь-яка інформація,отримана від Клієнта, яка водночас має відношення до нього, в т.ч. реквізити банківської карти. Щодо спірної операції від 13.06.2019 «переказ з картки», суд зазначає, що відповідно до п.2.1.5.7 Умов та правил надання банківських послуг власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, який відповідно до п.1.1.50 договору короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування. Таким чином, судом не було встановлено, що кошти переведені без волевиявлення відповідача та не з його ініціативи. Єдиним власником карткового рахунку є [PERSON] , який ініціював спірні платіжні операції, а отже він несе відповідальність за ці дії або бездіяльність, що могла призвести до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. В судовому засіданні не доведено та матеріалами справи не встановлено, що грошовими коштами протиправно заволоділа інша особа. Крім того, суд вважає необгрунтованими твердження відповідача, що банківський перерахунок направлений на виникнення суми боргу за курсовою різницею валют, оскільки згідно виписки від 10.10.2019, від 22.09.2020, від 23.06.2021 вбачається, що відповідач 14.04.2019 - 15.04.2019 здійснив оплату картою за кордоном на АЗС в розмірі 1,93 USD, що конвертовано у 52.02 грн, 15.04.2019 16.04.2019 купував продукти на суму 6,22 EUR, що конвертовано у 189,63 грн. Згідно Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» встановлено, що у випадку якщо валюта операції відрізняється від валюти карткового рахунку, сума операції конвертується валюту карткового рахунку за обмінним курсом, що діє на дату і час проведення банком операції. Курси валюти, як для операцій у відділеннях банку, так і для операцій, здійснюваних по картах, є вільними для кожного клієнта банку. Для отримання інформації щодо курсу необхідно звернутися до будь-якого відділення банку, або зателефонувати за безкоштовним номером підтримки банку 3700 , або зайти на сайт банку https://privatbank.ua/ та вибрати вкладку «Курси карт та для поповнення вкладів» у таблиці з курсами валют. Також при оплаті та знятті грошових коштів клієнту приходить смс-повідомлення, в якому вказується курс валюти, за яким було проведено операцію. Зокрема, у табличці з курсами для карткових рахунків на сайті банку можливо ознайомитися з динамікою зміни курсу валюти за певний проміжок часу відкривши архів курсів валюти. Враховуючи, що фактично використанні позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530\~ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту розміром 8970,94 грн, розмір якої підтверджується наданим банком розрахунком заборгованості та випискою по картковому рахунку. Розмір заборгованості за тілом кредиту, відповідачем всупереч ст.ст.12, 81 ЦПК України, будь - якими належними та достовірними доказами не спростовано. Згідно з п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2270,00 грн. та заявлено позовні вимоги про стягнення 13 257,27 гривень, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1536, 07 гривень.

Outcome: partial