Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

[PERSON] звернувшись до суду у лютому 2022 року із даним позовом, просила суд стягнути з [PERSON] на її користь в порядку регресу Ѕ частину сплаченого кредиту за договором відновлюваної кредитної лінії № 2771 від 04.03.2015 року, укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] в розмірі 295\~745,40 грн., а також просила стягнути з відповідача судовий збір у сумі 2957,45 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 7000 грн. На обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. Сторони по справі починаючи із 18.09.2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 31.05.2017 року у справі №591/1967/17 було розірвано. Під час перебування у шлюбі, а саме 04.03.2015 року [PERSON] отримала від ПАТ «Державний ощадний банк України» кредит, що підтверджується договором відновлюваної кредитної лінії №2771 від 04.03.2015 року, за яким видано 350\~000 грн., згідно довідки банку від 21.04.2017 року, зазначений кредит є споживчим, що забезпечений іпотекою. Позивач вказує, що відповідно до п. 13.7 вказаного договору, відповідач надав згоду на його укладення, та уклав із Банком договір поруки № 2771 від 04.03.2015 року, згідно якого [PERSON] виступає поручителем перед ПАТ «Державний ощадний банк України», та зобов`язується перед кредитором безумовно, безвідклично та безоплатно відповідати солідарно із боржником [PERSON] , за виконання у повному обсязі зобов`язань по зазначеному договору. В іпотеку була передана належна позивачу на праві приватної власності квартира [ADDRESS] . Вказує, що за отримані кошти 29.05.2015 року сторони придбали автомобіль Volkswagen Tiguan 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , який був оформлений на позивача, та 04.03.2016 року було перереєстровано на іншого власника. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися у жовтня 2016 року, що встановлено Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.11.2021 року у справі №592/4695/17. Позивач у позові стверджує, що все вищевказане є підтвердженням факту, що грошові кошти, отримані за договором відновлюваної кредитної лінії №2771 від 04.03.2015 року, укладеним між нею, та ПАТ «Державний ощадний банк України» були використані в інтересах сім`ї. Вважає, що цивільні права та обов`язки за цим договором виникають крім неї також і у [PERSON] . Крім того позивач [PERSON] , зазначає, що до жовтня 2016 року (моменту коли шлюбні відносини між сторонами припинились), кредитні зобов`язання за цим договором виконувались за рахунок спільних коштів подружжя, та після цього [PERSON] , виконувала зобов`язання за цим договором самостійно, за власні кошти. Вказує, що згідно довідки ПАТ «Державний ощадний банк України» від 31.01.2022 року, [PERSON] за договором відновлюваної кредитної лінії № 2771 від 04.03.2015 року в період із жовтня 2016 року по 30 листопада 2021 року сплатила відсотки по кредиту в розмірі 247\~145,19 грн., та суму тіла кредиту в розмірі 344345,61 грн., що загалом складає 519490,80 грн. Станом на 31.01.2022 року заборгованість за кредитом та відсотки погашені у повному обсязі. Позивач просить суд стягнути із відповідача [PERSON] Ѕ частину сплаченого кредиту за вказаним вище договором в розмірі 295745,40 грн. в порядку регресу, та судовий збір у сумі 2957,45 грн., а також витрати на правову допомогу у сумі 7000 грн. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Солошенко Л. Є. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Кондратенко М. М. позовні вимоги вважали необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. У своїх запереченнях посилались на відсутність доказів того факту, що отримані позивачем кошти згідно договору відновлюваної кредитної лінії № 2771 із ПАТ «Державний ощадний банк України» від 04.03.2015 року були витрачені в інтересах сім`ї. Зазначали, що позивачу Банком виданий кредит на споживчі цілі, а не на придбання автомобілю, серед іншого вказували на той факт, що згідно вищевказаного договору позивачу виданий кредит у сумі 350 000,00 грн., тоді як вартість автомобіля, згідно наданих суду документів, становить лише 149 340,00 грн. Крім того зазначали, що позивачем до придбання автомобіля Volkswagen Tiguan 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER] було відчужено автомобіль Misubishi Outlander 3.0, 2007 р.в., д.н.з [NUMBER] за 147\~992,00 грн. Виходячи із викладеного просили суд відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, його представника, дослідивши матеріали справи у повному обсязі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем [PERSON] дійсно було укладено Договір відновлюваної кредитної лінії №2771 від 04 березня 2015 року (а.с.6-14). Із п.п. 2.4, п. 2 вказаного вище договору позивачу наданий «споживчий кредит за стандартними умовами «Споживче кредитування, забезпечене іпотекою» (а.с.7). Відповідно до рішення Зарічного районного суду м. Суми від 31.05.2017 року по справі № 591/1967/17 шлюб між сторонами розірвано (а.с.5). Позивач у позові вказує на те, що нею отримано кредит за договором відновлюваної кредитної лінії №2771 від 04 березня 2015 року із ПАТ «Державний ощадний банк України» нібито на придбання автомобілю Volkswagen Tiguan 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , однак будь-яких належних та допустимих доказів з цього приводу суду не надає. Суд погоджується із наведеними стороною відповідача по справі [PERSON] запереченнями, згідно яких залишається незрозумілим, чому при вартості автомобіля «Volkswagen Tiguan» 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER] приблизно 149\~000, 00 грн. позивачем отриманий кредит у банку у сумі 340\~000, 00 грн. Позивач у позові також зазначає, що до жовтня 2016 року кредитні зобов`язання по вказаному вище договору виконувались за рахунок спільних коштів подружжя, а після припинення шлюбних відносин нею самостійно. Однак, будь-яких належних та допустимих доказів з цього приводу суду не надано. Серед іншого позивач [PERSON] вказує, що відповідач виступив поручителем, згідно договору поруки №2771 від 04.03.2015 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем, згідно якого зобов`язувався безумовно, безвідклично та безоплатно відповідати перед Банком солідарно із боржником за виконання у повному обсязі ним (боржником) зобов`язань. Вважає зазначене підтвердженням того факту, що грошові кошти, отримані за договором відновлюваної кредитної лінії №2771 від 04.03.2015 року, укладеним між нею, та ПАТ «Державний ощадний банк України» були використані в інтересах сім`ї. На думку суду, сам по собі факт укладення відповідачем [PERSON] договору поруки № 2771 від 04.03.2015 року із ПАТ «Державний ощадний банк України, згідно п.п. 2.1 п. 2 якого відповідач зобов`язувався безумовно, безвідклично та безоплатно відповідати перед Банком солідарно із боржником за виконання у повному обсязі ним (боржником) зобов`язань, не є таким, що безумовно підтверджує використання отриманих позивачем [PERSON] коштів в інтересах сім`ї. Відповідно до ст. 553 ЦК України , за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає\~перед кредитором\~за порушення\~зобов`язання\~боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Згідно статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 556 ЦК України, після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов`язок боржника. До поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Згідно ст. 569 ЦК України, гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником. Таким чином, аналізуючи норми ЦК, що стосуються інституту поруки, можна зробити висновок, що порука є своєрідною формою гарантії належного виконання своїх обов`язків позичальника /боржника/ перед кредитором, та не може слугувати доказом використання отриманих боржником коштів спільно із поручителем, та не дає підстав для стягнення з поручителя коштів боржником і право на регрес має саме поручитель, а не навпаки. Окремо суд зазначає, що надана відповідачем [PERSON] згода, відповідно до п. 14 вказаного вище кредитного договору (а.с.14), на його укладення, також не може слугувати безумовним доказом того факту, що отримані за вказаним договором кошти були використані в інтересах подружжя, та не є підставою для стягнення будь-якої частини цих коштів з відповідача. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.11.2021 року у справі №592/4695/17 встановлено факт відсутності належних та допустимих доказів того, що автомобіль Volkswagen Tiguan 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER] є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суду не надано будь-яких додаткових належних та допустимих доказів того факту, що кошти отримані позивачем від Банку за вказаним вище договором № 2771 від 04.03.2015 року були використані в інтересах сім`ї. Частиною 1 ст. 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, оцінивши докази у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні як, в цілому, так і кожного доказу окремо, суд прийшов до висновку, що позивачу необхідно відмовити в задоволенні позову, за недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: dismissed