Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

У квітні 2021 року до суду надійшла зазначена цивільна справа про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позов обґрунтовано тим, що 07 вересня 2007 року між ВАТ "Державний ощадний банк України" та [PERSON] було укладено кредитний договір, за яким ВАТ "Державний ощадний банк України" передав [PERSON] у користування грошові кошти у розмірі 72000 доларів США за умови сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 13% на 120 місяців з остаточним терміном повернення не пізніше 06 вересня 2017 року. На забезпечення вказаного кредитного договору між позивачем та відповідачами було укладено іпотечний договір від 07 вересня 2007 року щодо трикімнатної квартири загальною площею 59,6 кв.м., житловою площею 40,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач свої обов`язки за кредитним договором виконав повністю, натомість [PERSON] ухилявся від виконання своїх обов`язків щодо сплати позичених коштів та процентів за їх користування, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 30 квітня 2021 року провадження у справі відкрито, постановлено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження. Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Від відповідача на адресу суду жодних заяв або відзиву не надходило, про причини неявки суду не відомо. На підставі ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд по даній справі. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов наступних висновків. Судом встановлено, що 07 вересня 2007 року між ВАТ "Державний ощадний банк України" та [PERSON] було укладено кредитний договір №1955, за яким ВАТ "Державний ощадний банк України" передав [PERSON] у користування грошові кошти у розмірі 72000 доларів США за умови сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 13% на 120 місяців з остаточним терміном повернення не пізніше 06 вересня 2017 року, що підтверджується копією вказаного кредитного договору. На забезпечення вказаного кредитного договору між позивачем та відповідачами було укладено іпотечний договір від 07 вересня 2007 року щодо трикімнатної квартири загальною площею 59,6 кв.м., житловою площею 40,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідно до умов якого у позивача виникло право на звернення стягнення на вказану квартиру у разі невиконання позичальником, [PERSON] , умов кредитного договору №1955 від 07 вересня 2007 року. Вказане підтверджується копією зазначеного договору іпотеки. Згідно копії додаткової угоди №1 від 27 травня 2011 року до кредитного договору №1955 від 07 вересня 2007 року, позичальник, [PERSON] , зобов`язався щомісячно до останнього робочого дня кожного місяця проводити погашення за кредитинм договором рівними частинами в сумі 600 доларів США та сплачувати проценти, нараховані банком. Також додатковою договором №2 від 04 січня 2012 року до кредитного договору №1955 від 07 вересня 2007 року були внесені доповнення до вказаного кредитного договору наступного змісту: "банк зобов`язується надати Позичальнику на умовах цього Договору, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кошти в сумі 72000,00 дол. США за Лімітом кредиту встановленим в іноземній валюті та 339226,98 гривень за Лімітом кредиту втсановленим в національній валюті, сплатити проценти за користування кредитом у дол. США в розмірі 13% річних та кредитом у гривні 15,5% річних, комісійні винагороди та інші платежі, в порядку та в строки, визначені цим Договором". Вказане підтверджується копією відповідного договору. Відповідно до копії додаткового договору №1 від 04 січня 2010 року до іпотечного договору від 07 вересня 2007 року, відповідачі погодили порядок виконання кредитного договору, за яким сума основного зобов`язаннгя була змінена на 339226,98 грн, що підтверджується пілписами відповідачів у вказаному договорі. Проте позичальником зобов`язань за кредитним договором виконано не було, у зв`язку з чим станом на 18 березня 2021 року виникла заборгованість у сумі 397 255,91 грн, з яких: 50809,63 грн - сума втрат від інфляції на суму простроченого кредиту, 28635,14 грн - сума втрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів, 19614,51 грн - розмір 3% річних на суму простроченого кредиту, 9930,81 грн - розмір 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів, що підтверджується копією розрахунку відповідної заборгованості, копією звіту сум інфляційних втрат та 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом, а також копіями виписок по рахункам позичальника, [PERSON] . За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України у редакції від 19.07.2017 року). Відповідно до статті 526 ЦК України (у редакції станом на 19.07.2017 року) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України у редакції станом на 19.07.2017 року). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України станом на 19.07.2017 року). За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України станом на 19.07.2017 року порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «пред`явлення вимоги» та «пред`явлення позову», як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред`явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Зазначене вище викладено у постанові Верховного Суду України у цивільній справі №6-53цс14 від 17.09.2014 року. Суд приходить до висновку, що, оскільки останнім днем виконання зобов`язання позичальником, [PERSON] , за кредитним договором №1955 від 07 вересня 2007 року було 06 вересня 2017 року, а з 07 вересня 2017 року невиконання вказаного зобов`язання з боку позичальника вважалося вже порушенням умов виконання кредитного договору, банк мав право на звернення до суду із вказаним позовом включно до 07 березня 2018 року, оскільки договір поруки не містить точної дати його дії. Проте вказаний строк позивачем пропущено, а беручи до уваги той факт, що вказаний строк носить преклюзивний характер, поновленню він не підлягає. На підставі всього вищевикладеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної заяви повністю.

Outcome: dismissed