Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що між нею та відповідачем було укладено шлюб 29.04.2007 року за актовим записом № 786 у відділ РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . В подальшому рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06.11.2013 року шлюб між сторонами розірвано. Вказує, що після розірвання шлюбу діти проживають разом з нею та перебувають на повному її утриманню. Відповідач з вересня 2016 року участі в утриманні дітей не приймає та матеріальної допомоги у відповідності до чинного законодавства не надає. За вказаних обставин позивачка просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь на утримання неповнолітніх дітей аліменти в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 02.09.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач у визначений судом строк подав відзив на позовну заяву, за яким позовні вимоги визнаються частково, а саме просить стягувати з нього аліменти на утримання дітей з дня звернення з позовом до суду, а не з 02.09.2016року як це просить позивачка. Вказує, що в період до серпня 2018 року він відправляв кошти із-за кордону на утримання дітей в розмірі 4500 грн. згоден платити аліменти але в меншій сумі, а саме в розмірі 1059 грн. Щодо строку стягнення аліментів просить врахувати, що він не ухилявся від утримання дітей, та періодично сплачував кошти. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] адвокат Павлюк С.М. позовні вимоги підтримав повністю. Позов просив задовільнити. Суду позивачка показала, що намагалася вирішити питання щодо стягнення аліментів у добровільному порядку, але відповідач обмежується лише обіцянками. Гроші на утримання дітей, а саме, на їх відпочинок надав батько відповідача, а не сам відповідач. Якщо робив перекази, то суми надавав недостатні та допускав заборгованості, з приводу чого надав розписку, що сплатить аліменти за 8 місяців, але обіцянку не виконав. В зв`язку з вказаним позивачка була змушена звернутися до суду за стягненням аліментів з 02.09.2016р. Відповідач [PERSON] та його адвокат Галіцина В.В. позовні вимоги визнали частково, а саме щодо початку стягнення аліментів на утримання дітей з моменту звернення до суду, тобто, з 02.09.2019р. При цьому відповідач зазначив, що передавав кошти на утримання дітей сам чи через своїх батьків. Гроші надавав регулярно, суму в 6000 грн., яку позивачці передав його батько, було передано на його прохання і він потім повернув борг батькові. Оскільки гроші надавав добровільно та регулярно, вважає, що позивачка не довела права на отримання аліментів з 19.09.2016р. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши докази подані сторонами та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що сторони по справі позивач [PERSON] , та [PERSON] перебували з 29.04.2007 року в зареєстрованому шлюбі та рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06.11.2013 року шлюб було розірвано (т.1, а.с.7). В період шлюбу у сторін по справі [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.08.2012 року (т.1, а.с.8) та дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.08.2010 року виданого повторно (т.1, а.с.9). Відповідно до довідки № 734 від 20.08.2019 року виданої Агрономічною сільською радою Вінницького району Вінницької області, встановлено, що неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] перебувають на утриманні [PERSON] та проживають за адресою: [ADDRESS] (т.1, а.с.10). Одночасно відповідачем [PERSON] надано суду копії квитанцій про перерахунок коштів [PERSON] (т.1, а.с. 28-37, 100-105, 131, 151-161). Судом встановлено, що сторонами не досягнуто добровільної згоди щодо розміру щомісячної матеріальної допомоги на утримання їхніх неповнолітній дітей [PERSON] та Софьї Стефанії. Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В частині 2 цієї статті зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.\~Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз зазначеної статті дає підстави вважати, що аліменти за минулий час можуть бути стягненні у випадку надання позивачем доказів про вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення останнього від надання утримання, що позивачем доведено. Єдиним доказом вжиття таких заходів є надана суду розписка, за якою відповідач визнає за собою та зобов`язується сплатити заборгованість по аліментам за 8 місяців від 22.04.2019р. (а.с.146). Тобто, період заборгованості складає з 22.08.2018 року. по 22.04.2019р. Таким чином є доведеним намагання позивачки отримати аліменти саме з 22.08.2018р. Щодо решти періоду з 02.09.2016р. доказ про вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача суду не наданий. Відповідно до ч. 1, 5ст.\~183\~СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Оскільки неповнолітні діти проживають разом з позивачем та перебувають на його утриманні, то відповідач, як батько дітей, зобов`язаний згідно до вимог Сімейного кодексу\~України також брати участь в їх утриманні. Так, при визначенні розміру аліментів суд, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, яка здорова; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який працездатного віку та за станом свого здоров`я має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дочки, що ним спростовано не було. Таким чином, аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи об`єктивності та справедливості, суд вважає позов обґрунтованим, в зв`язку з чим він підлягає до часткового задоволення, шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 22.08.2018 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь держави судовий збір, від сплати якого звільнена позивач, в розмірі 768,40 грн., а також 5000 грн. витрат на правову допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: partial