Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-31 00:00:00

Позивач [PERSON] , житель [ADDRESS] , в інтересах якого діє представник-адвокат Паньків Василь Дмитрович,звернувся в суд з позовом до [PERSON] , зареєстрованого по [ADDRESS] , жителя [ADDRESS] , в якому просить ухвалити судове рішення про усунення перешкод у користуванні позивачем [PERSON] житловим будинком та господарськими спорудами, що належать йому на праві приватної власносиі, розташованого по [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням за вищевказаною адресою. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] , [INFO] є власником житлового будинку, що по [ADDRESS] . Відповідно до довідки, виданої Луківським старостинським округом Городенківської міської ради за № 7/42 від 17.02.2022 відомо, що в житловому будинку, що розташований по [ADDRESS] зареєстровані та проживають такі особи, а саме: [PERSON] , 1954 р.н. (позивач); [PERSON] , 1960 р.н. (дружина позивача); [PERSON] , 1982 р.н. (дочка позивача); [PERSON] , 2003 р.н. (внучка позивача); [PERSON] , 1975 р.н. (відповідач) зареєстрований, але в житловому будинку непроживає. Хоча на даний час відповідач і прописаний (зареєстрований) за адресою - [ADDRESS] , але фактично з 2014 року і по даний час з власної волі в даному житловому будинку не проживає та не з`являється, жодних дій щодо благоустрою житлового будинку в тому числі сплаті комунальних послуг не здійснює (поточних ремонтів, придбання майна, тощо з часу реєстрації в житловому будинку і по сьогоднішній день Відповідач не здійснює та не здійснював), добровільно не бере участі в знятті себе з реєстрації як це передбачено чинним законодавством. Відповідно до акту про обстеження житлово-побутових умов, складеного 17.02.2022 та підписаного посадовими особами Луківського старостинського округу відомо, що відповідач [PERSON] , 1975 р.н. станом на сьогоднішній день зареєстрований по [ADDRESS] , однак з 2014 року в даному житловому будинку не проживає. Крім цього, відповідно до рішення Городенківського районного суду у справі за № 342/633/19, провадження № 2/342/530/2019, шлюб між дочкою позивача - [PERSON] та відповідачем [PERSON] , [INFO] розірвано. Реєстрація відповідача в житловому будинку позивача є перешкодою в отриманні ним пільг для оплати комунальних послуг. Відповідач всілякими способами уникає від добровільного зняття себе з реєстрації місця проживання за адресою, що вищезазначена. Отже, факт реєстрації відповідача в житловому будинку, що належить позивачу, порушує його право власності на даний будинок, оскільки позбавляє можливості в повній мірі використовувати об`єкт права власності в частині обмеженого використання світлової та теплової енергії. Жодних особистих речей та іншого майна, що належало б відповідачу в житловому будинку та в житловому господарстві позивача немає. На підставі статті 391 Цивільного Кодексу України, яка закріплює, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, позивач [PERSON] має право звернутись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні належним йому нерухомим майном шляхом втрати особою (відповідачем) права користуватися ним, а саме житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою по [ADDRESS] . Позивачу [PERSON] не вдалося вжити заходів досудового врегулювання спору, так як відповідач жодним чином не бажає добровільно знятися з реєстрації з вказаного вище житлового будинку, що належить позивачу як це передбачено вимогами чинного законодавства. Учасники справи в судове засідання 01.08.2022 не з`явилися. Позивач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи завершувати у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовільнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, хоча був повідомлений про день, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик його до суду на офіційному сайті Судової влади України. Поштові відправлення з судовими повістками, що неодноразово направлялися відповідачу за адресою його фактичного місця проживання повернулися до суду без вручення, з довідками «Укрпошта», причина повернення - «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідач причин неявки суду не повідомив, відзив не подав. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення судового засідання судом не встановлено, судом прийнято рішення про проведення судового засідання за відсутності учасників справи.Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, заслухавши в судовому засіданні 11.07.2022 позивача [PERSON] , свідків, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 269670551, сформованого 09.08.2021, житловий будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2429044226216) за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] (дата державної реєстрації 05.08.2021). На замовлення позивача [PERSON] 26.07.2021 ФОП [PERSON] виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . За ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, тимчасово. Ст. 310 згаданого кодексу визначено, що фізична особа має право на місце проживання. За даними реєстру територіальної громади відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрований по [ADDRESS] , що підтверджується повідомленням Городенківської міської ради № 750 від 10.05.2022, отриманим на запит суду. Згідно довідки № 7/42 від 17.02.2022, виданої Луківським старостинським округом Городенківської міської ради, [PERSON] , [INFO] зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS] ; разом з ним проживають та зареєстровані: [PERSON] , 1960 р.н., дружина; [PERSON] , 1975 р.н., зареєстрований, але не проживає; [PERSON] , 1982 р.н., дочка, зареєстрована, але не проживає; [PERSON] , 2003 р.н., внучка, зареєстрована, але не проживає. Копією акту обстеження житлово-побутових умов домогосподарства [PERSON] № 7/2 від 17.02.2022, складеного комісією Луківського старостинського округу Городенківської міської ради, підтверджується, що житловий будинок по [ADDRESS] належить [PERSON] , як власнику; в даному житловому будинку зареєстровані: [PERSON] , 1954 р.н., [PERSON] , 1960 р.н., дружина; [PERSON] , 1975 р.н., зареєстрований, але не проживає; [PERSON] , 1982 р.н., дочка, зареєстрована, але не проживає; [PERSON] , 2003 р.н., внучка, зареєстрована, але не проживає. [PERSON] за даною адресою зареєстрований, але з 2014 року не проживає. Копією рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 02.10.2019 по справі № 342/633/19, що набрало законної сили 04.11.2019, стверджується, що шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , 1982 року народження, що зареєстрований 02 травня 2001 року у Луківській сільській раді Городенківського району Івано-Франківської області - розірвано. Ухвалою суду від 23 червня 2022 р. в судове засідання викликано свідків: [PERSON] , жителя [ADDRESS] та [PERSON] , жителя [ADDRESS] . Допитані судом свідки: [PERSON] , житель [ADDRESS] (сусід позивача) та [PERSON] , житель [ADDRESS] (знайомий позивача, односельчанин) підтвердив, що відповідач [PERSON] , який є колишнім зятем позивача, з 2014 року не проживає в господарстві, що належить позивачу. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Разом з тим у статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Верховний Суд України у постанові від 26 вересня 2019 року в справі №320/1384/17-ц (провадження № 61-48777св18) зробив висновок, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 травня 2022 року у справі № 369/14388/20 провадження № 61-17321св21 зазначено, що: Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною четвертою статті 156 ЖК Української РСР, статтею 405 ЦК України певною мірою врегульовано правовідносини власника житла з колишніми членами його сім`ї, зокрема визначено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із вказаною нормою при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ під майном також розуміються майнові права. Згідно із статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Поняття «житло» не обмежується приміщеннями, яке законно займають або законно створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00, пункт 36). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50). Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, п. 47). У пункті 44 рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», заява № 30856/03, ЄСПЛ визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, а й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач унаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (заява № 43768/07)). Отже, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судом встановлено, що відповідач відсутній за зареєстрованим місцем проживання, без поважних причин, понад сім років. Реєстрація місця проживання відповідача в належному позивачу житловому будинку перешкоджає йому належним чином реалізовувати свої права власника об`єкта нерухомості, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. При винесенні рішення судом враховується те, що відповідно до вимог Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області на даний час відноситься до Коломийського району Івано-Франківської області. На підставі наведеного,

Outcome: approved