Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини до досягнення спільною дитиною повноліття, посилаючись на те, що з 07 серпня 1993 року перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне проживання з відповідачем припинено, шлюб між сторонами розірвано рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18.11.2021 року, син проживає з позивачем. Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає, в зв`язку з чим вона просить стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти у розмірі 6000 гривень, починаючи стягнення з 27 грудня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 січня 2022 року було відкрито провадження по даній справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 11 липня 2022 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська було прийнято до провадження та призначено цивільну справу до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнає частково, оскільки офіційно не працевлаштований та не має постійного заробітку. Допомагає позивачу при першій вимозі. Зазначає, що після розлучення в добровільному порядку залишив позивачу у користування салон краси, з якого остання отримує прибуток. Вважає, що може платити аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Відповідач має можливість працювати, має задовільний стан здоров`я, тому має реальну можливість надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, обов`язок утримання дітей до досягнення ними повноліття, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході дослідження матеріалів справи, не досягли. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням віку та потреб малолітньої дитини суд вважає за доцільне позовні вимоги, щодо стягнення аліментів на утримання дитини, задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 3000,00 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено суду розмір доходів відповідача, які б давали змогу сплачувати аліменти в розмірі 6000 грн., при цьому суд враховує розмір мінімальної заробітної плати, розмір середньої заробітної плати по регіону та прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а також рівність обов`язку сторін щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial