Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-21 00:00:00

7 липня 2022 року заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про продовження на строк 6 місяців обмежувального припису відносно [PERSON] , а саме: - заборону [PERSON] вести листування, телефонні переговори з ним або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; - заборону [PERSON] наближатися до нього на відстань ближче 100 метрів до місця його проживання за адресою: [ADDRESS] , та будь якого іншого місця, де б не проживав він, а також до місця його роботи. Обґрунтовуючи заявлені вимоги заявник зазначає, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 січня 2022 року видано обмежувальний припис строком на шість місяців, яким: - заборонено [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; - заборонено [PERSON] наближатися до [PERSON] на відстань ближче 100 метрів до місця його проживання за адресою: [ADDRESS] , та будь якого іншого місця, де б не проживав він, а також до місця його роботи. Проте, починаючи з 17 січня 2022 року [PERSON] систематично порушує заборони, визначені у вказаному обмежувальному приписі. Зокрема, вона постійно телефонує заявнику, пише в комунікатор Viber, в яких ображає заявника, вимагає від нього вчинення дій на її користь та всупереч інтересів спільних дітей, залякує заявника притягненням до відповідальності за невиконання її примх та протиправних вимог. Крім того, [PERSON] постійно приходить до квартири заявника, вчиняє скандали, звинувачуючи заявника в тому, що він перешкоджає спілкуванню її з дітьми. При цьому, дитину для спілкування не забирала відповідно до розпорядження Служби у справах дітей Печерської РДА № 444 від 1.04.2020 року. Вказані обставини мали місце 24 січня 2022 року, 7 та 21 лютого 2022 року. Також, 27 червня 2022 року [PERSON] телефонувала [PERSON] та погрожувала відповідальністю за те, що діти проживають із заявником, вимагала повернення дітей їй, приїзду до квартири за адресою [ADDRESS] . У зв`язку з наведеним заявником було подано відповідну заяву про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України до Печерського УП ГУНП у м. Києві. Ухвалою суду від 21.07.2021 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду на 15 год. 20 хв. 21.07.2022 року. 22.07.2022 року від заінтересованої особи [PERSON] надійшли письмові заперечення, відповідно до яких 24 січня 2022 року, 7 та 21 лютого 2022 року на виконання розпорядження № 444 від 1.04.2020 року вона приходила за місцем проживання заявника з метою спілкування з малолітньою дитиною [PERSON] . Проте, враховуючи, що вона сина не побачила 24 січня та 7 лютого 2022 року, вона залишила квартиру. 21 лютого 2022 року вона зустрілась із сином, передала йому кіндер-сюрприз. При цьому, будь-якого тиску з її сторони на адресу заявника не було. Телефонна розмова 27 червня 2022 року між нею та заявником також не містить будь-яких погроз на адресу останнього. Вважає заяву безпідставною та такою, що направлена на обмеження її прав як матері щодо виховання малолітнього сина, оскільки в Печерському районному суду м. Києва (суддя Литвинова І.В.) знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] про визначення її участі у вихованні дітей. У судовому засіданні заявник [PERSON] підтримав заяву про продовження строку дії обмежувального припису. Заінтересована особа [PERSON] заперечила щодо задоволення заяви, мотивуючи її безпідставністю. Заслухавши пояснення заявника, заінтересованої особи та дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 350-7 ЦПК України за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу. Згідно зі ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до п. 2, 7 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: колишнє подружжя; батьки (мати, батько) і дитина (діти). Відповідно до п. 3, 4, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно з п. 14 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» зазначено, що психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Положенням ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ висловленої у рішеннях «Kudla v Poland» [GC], n. 92237, «Козинець проти України», n. 52, «Лабіта проти Італії», n. 120, «Чембер проти Росії», n. 49244, поводження є «нелюдським», якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 17.07.1999 року перебували у шлюбі (а.с. 99) та рішенням Печерського районного суду міста Києва від 13.02.2020 року у цивільній справі № 761/19044/19-ц шлюб між ними розірвано (а.с. 9-10). Від шлюбу учасники справи мають спільних дітей: малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 100). З матеріалів справи вбачається, що діти перебувають на утриманні та проживали разом із заявником за адресою реєстрації місця проживання [PERSON] - [ADDRESS] , що підтверджується: - довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 39838668 від 22.05.2019 року, актом обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї малолітньої (неповнолітньої) дитини (а.с. 11); - актами обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї малолітньої (неповнолітньої) дитини від 20.01.2020 року та від 25.05.2020 року (а.с. 12, 13); - актом оцінки потреб сім`ї/особи від 29.05.2020 року, додатком № 1 до акта оцінки потреб сім`ї/особи від 09.06.2020 року, висновком оцінки потреб сім`ї від 09.06.2020 року (а.с. 14-21); - актом обстеження умов проживання від 21.04.2021 року (а.с. 23), - актом про встановлення факту проживання від 12.07.2021 року (а.с. 24), а також з жовтня 2021 року - за адресою місця проживання заявника - [ADDRESS] , що стверджується: -висновком щодо визначення місця проживання малолітньої дитини від 5.05.2021 року (а.с. 25) -довідкою від 2.08.2021 року № 548 (ас. 26), -довідками щодо місця реєстрації № 3555, 3556 від 13.10.2021 року (а.с. 27-28). Відповідно до судового наказу від 17 липня 2020 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (а.с. 22). В матеріалах справи містяться численні заяви та повідомлення впродовж 2019-2021 року до компетентних органів, зокрема до: Органу опіки і піклування Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, голови Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, Печерського УП ГУ НП у м. Києві, повідомлення Шевченківського ВП Чернівецького ВП Чернівецької області, ГУ НП у м. Києві щодо невиконання [PERSON] , батьківських обов`язків відносно спільних дітей (а.с. 43-50, 52-53, 58-60, 75-77). Крім того, у 2019 році відносно [PERSON] було складено 3 тимчасові заборонні приписи стосовно кривдника, а саме: серія АА № 006923 від 21.06.2019, серія АА № 006936 від 11.07.2019, серія АА № 006939 від 30.08.2019 (а.с. 88-90). Також відносно [PERSON] впродовж 2019 року складені протоколи про адміністративне правопорушення, а саме: -9 січня 2019 року за ч. 1 ст. 184 КУпАП (невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей) (а.с.91); -23 жовтня 2018 року, 24 грудня 2020 року, 20 січня 2019 року, 21 червня 2019 року, 11 липня 2019 року, 29 серпня 2019 року, 18 грудня 2020 року за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування) (а.с.92-98). Постановою Печерського районного суду міста Києва від 27.01.2021 у справі № 757/879/21-п провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно [PERSON] закрито у зв`язку із малозначністю та оголошено усне зауваження (а.с. 51), яка постановою Київського апеляційного суду від 10 березня 2021 року скасована та провадження у справі відносно [PERSON] закрито на підставі ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 126-129). За фактом нанесення [PERSON] тілесних ушкоджень заявнику внесені відомості до ЄРДР за ч. 1 ст. 125 КК України (а.с. 55-57, 61-66, 68-69). Наведені документи містять інформацію щодо подій за участю заявника та заінтересованої особи до 17 січня 2022 року. У зв`язку з чим, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 січня 2022 року видано обмежувальний припис строком на шість місяців, яким: - заборонено [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; - заборонено [PERSON] наближатися до [PERSON] на відстань ближче 100 метрів до місця його проживання за адресою: [ADDRESS] , та будь якого іншого місця, де б не проживав він, а також до місця його роботи. Водночас, починаючи з 17 січня 2022 року, тобто після початку дії обмежувального припису, будь-яких даних щодо порушення [PERSON] заходів обмежувального припису, вчинення насильства відносного [PERSON] судом не встановлено. Так, посилання заявника на порушення обмежувального припису, що проявилось у спілкуванні [PERSON] із заявником за місцем проживання останнього 24 січня 2022 року, 7 та 21 лютого 2022 року суд відхиляє з огляду на наступне. Судом оглянуто в судовому засіданні відеозаписи зустрічі заявника та заінтересованої особи 24 січня 2022 року, 7 лютого 2022 року, які містяться на сd-диску (а.с. 101), відповідно до яких вбачається, що [PERSON] у вказані дні о 8 год. підходила до квартири, де проживає заявник [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з метою виконання обов`язків як матері брати участь у вихованні малолітнього сина [PERSON] , 2011 року народження на виконання положень розпорядження Печерської РДА № 444 від 1.04.2020 року (а.с. 85), відповідно до якого визначено участь [PERSON] у вихованні сина наступним чином: -з понеділка 8.00 год. до неділі 19.00 год. забирати та повертати дитину за адресою: [ADDRESS] -встановлено черговість участі у вихованні дитини - тиждень через тиждень, починаючи з 7 вересня 2020 року до набрання законної сили рішення суду про визначення місця проживання малолітньої дитини. Враховуючи, що [PERSON] не бачила зібраного малолітнього сина, готового до спілкування з нею на виконання положень розпорядження № 444, вона залишала вказане помешкання. Згодом було з`ясовано, що малолітній син у вказані дні та години спав, що стверджується і поясненнями самого заявника, наданими ним в судовому засіданні та і відповідними фотографіями, долученими до матеріалів справи (а.с. 78, 80). З оглянутого відеозапису зустрічі заявника та заінтересованої особи 21 лютого 2022 року, що міститься на сd-диску (а.с. 101) вбачається, що [PERSON] також на виконання розпорядження Печерської РДА № 444 від 1.04.2020 року приходила за місцем проживання заявника з метою спілкування з малолітньою дитиною [PERSON] , 2011 року народження. Зустрівшись із сином, вона передала йому кіндер-сюрприз. При цьому, з оглянутих відеозаписів зустрічей заявника та заінтересованої особи за 24 січня 2022 року, 7 та 21 лютого 2022 року не вбачається будь-якого тиску зі сторони [PERSON] на адресу заявника [PERSON] . Натомість, [PERSON] вела себе при зустрічі чемно та тихо, без спроб вчинити будь-які сварки та скандали. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Тому, враховуючи наведене, відвідування [PERSON] місця проживання заявника [PERSON] 24 січня 2022 року, 7 та 21 лютого 2022 року суд розцінює як намагання [PERSON] виконувати покладені на неї батьківські обов`язки щодо взяття участі у вихованні малолітнього сина [PERSON] , 2011 року народження, які у вказані дні виявились безрезультатними. Отже, [PERSON] користувалася у вказані дні своїми правами як мати малолітнього сина. При цьому, заявником не надано доказів того, що [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно малолітнього сина та їй встановлено обмежувальний припис щодо дитини. Суд звертає увагу, що до матеріалів заяви про продовження дії обмежувального припису долучено заяви [PERSON] до Голови Органу опіки і піклування Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про невиконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків від 7 лютого 2022 року (а.с. 76) та від 21 лютого 2022 року (а.с. 77). Проте, вони не стосується предмету розгляду вказаної справи, а тому суд відхиляє їх як неналежні. Лише одна заява на адресу Печерського УП ГУНП у м. Києві датована 29 червня 2022 року про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України (невиконання обмежувальних заходів, обмежувальних приписів або непроходження програми для кривдників), тобто після початку дії обмежувального припису, міститься в матеріалах справи (а.с. 83-84). Проте, відсутні будь-які дані щодо її прийняття Печерським УП ГУНП у м. Києві та вжиття відповідних заходів реагування на таку заяву. У зв`язку з чим, вказана заява також не є належним доказом порушення заінтересованою особою заходів обмежувального припису після 17 січня 2022 року. Суд також звертає увагу на аудіо- та відеофайли, які містяться на флеш-носії, наданому [PERSON] (а.с. 156), та оглянутими в судовому засіданні, відповідно до яких в період дії обмежувального припису відносно [PERSON] заявник [PERSON] сам приходив 27 червня 2022 року за місцем проживання [PERSON] , намагаючись забрати фортепіано для малолітнього сина [PERSON] . При цьому, телефонна розмова, яка відбувалась між ними також не містить будь-яких погроз на адресу заявника. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що надані заявником докази не містять підтверджуючої інформації вчинення [PERSON] домашнього насильства психологічного характеру відносно заявника. Так, Верховний Суд у постанові від 06.02.2020 року у справі за № 753/8626/19 висловив позицію, що сам факт неодноразового звернення заявника до різних органів з підстав вчинення щодо заявника психологічного та фізичного домашнього насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що вчинено щодо заявника домашнього психологічного насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». За змістом ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною два цієї статті передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладені обставини, суд вважає, що заявником не доведено наявність обґрунтованих підстав для продовження обмежувального припису, а тому суд відмовляє в задоволенні заяви. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику за наявності обґрунтованих ризиків, заявник вправі звернутись до суду з заявою про винесення обмежувального припису. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed