Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-31 00:00:00

Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» звернулося в суд з позовом [PERSON] (далі - відповідач) про повернення майна набутого без достатньої правової підстави. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що за рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 листопада 2020 року у справі за позовом [PERSON] до державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності», третя особа: Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника з Укрпатенту було стягнуто на користь [PERSON] середній заробіток за весь період затримки виплати заробітної плати у розмірі 314 617 грн 60 коп. та витрати з оплати судового збору в розмірі 3146 грн 18 коп. На підставі платіжної вимоги № 221-1/3 від 6 січня 2021 державного виконавця з Укрпатенту 11 січня 2021 у примусовому порядку було стягнуто 857 255 грн 88 коп., у тому числі і на виконання виконавчого листа № 757/41439/18-ц на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні в розмірі 314 617 грн 60 коп. та виплати з оплати судового збору у розмірі 3146 грн 18 коп. 5 лютого 2021 виконавче провадження відповідною постановою державного виконавця завершено. Разом з тим, постановою Київського апеляційного суду від 20 травня 2021 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 листопада 2020 змінено та зменшено розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з суми 314 617 грн 60 коп. до суми 15 000 грн., які мають бути стягнуті на користь [PERSON] . Оскільки з Укрпатента в примусовому порядку через органи державної виконавчої служби було стягнуто на користь [PERSON] 314 617 грн 60 коп середнього заробітку за весь період затримки виплати заробітної плати, [PERSON] має повернути Укрпатенту кошти у розмірі 299 617 грн 60 коп. (314 617, 60 - 15 000) як такі що набуті без достатньої правової підстави (правова підстава щодо присудженого [PERSON] середнього заробітку за весь період затримки виплати заробітної плати саме у розмірі 314 617 грн 60 коп відпала у зв`язку із його зменшенням постановою Київського апеляційного суду від 20 травня 2021 до 15 000 грн.), що узгоджується з положеннями статті 1212 ЦК України. Посилаючись на наведе, просило задовольнити позов. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25 січня 2022 відкрито провадження у справі, яке постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. 17 березня 2022 року від представника [PERSON] адвоката Андрійця І.І. надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечував позовні вимоги в повному обсязі посилаючись на те, що відповідач отримала грошові кошти за рішенням суду, а для повернення коштів законодавець передбачив спеціальний спосіб захисту поворот виконання рішення суду. 29 квітня 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник позивача звертала увагу на те, що Укрпатент не звертався до суду із заявою про поворот виконання рішення, а звернувся з позовом про повернення безпідставно набутого майна, посилаючись саме на норми матеріального права. 15 червня 2022 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому відповідач зазначала про те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, норми ст. 1215 ЦК України, з якої вбачається, що не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Протокольною ухвалою суду від 20 липня 2022 року закрито підготовче провадження та розпочато розгляд справи по суті. Представник позивача Белякова Є.О. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у задоволенні позову просила відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши надані сторонами докази у їх сукупності та співставленні, встановивши обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, оцінивши відомості, на яких ґрунтуються заяви учасників по суті справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 листопада 2020 року у справі за позовом [PERSON] до державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності», третя особа: Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника з Укрпатенту було стягнуто на користь [PERSON] середній заробіток за весь період затримки виплати заробітної плати у розмірі 314 617 грн 60 коп. та витрати з оплати судового збору в розмірі 3146 грн 18 коп. На підставі платіжної вимоги № 221-1/3 від 6 січня 2021 державного виконавця з Укрпатенту 11 січня 2021 у примусовому порядку було стягнуто 857 255 грн 88 коп., у тому числі і на виконання виконавчого листа № 757/41439/18-ц на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні в розмірі 314 617 грн 60 коп. та виплати з оплати судового збору у розмірі 3146 грн 18 коп. 5 лютого 2021 виконавче провадження відповідною постановою державного виконавця завершено. Постановою Київського апеляційного суду від 20 травня 2021 рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 листопада 2020 змінено та зменшено розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з суми 314 617 грн 60 коп. до суми 15 000 грн., які мають бути стягнуті на користь [PERSON] 11 жовтня 2021 року на адресу відповідача [PERSON] був направлений лист-вимога про повернення Укрпатенту коштів в розмірі 299 617 грн 60 коп., як таких, що набуті без достатньої правової підстави. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом. Відповідно до пунктів 3.9 Інструкції зі статистики заробітної плати, розробленої відповідно до законів України «Про державну статистику» та «Про оплату праці», затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні, не належать до фонду оплати праці, тобто не є заробітною платою та платежами, які прирівнюються до неї. За змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Тобто кошти, отримані [PERSON] за рішенням суду про відшкодування працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнуті з Укрпатенту у примусовому порядку у розмірі 314 617 грн 60 коп., не є заробітною платою і платежем, що до неї прирівнюється, що відповідно, виключає застосування статті 1215 ЦК України. Щодо правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні Велика Палата Верховного Суду також зазначала в постанові від 30 січня 2019 року. Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зі змісту цієї норми вбачається, що зобов`язання у зв`язку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. Оскільки з державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» в примусовому порядку через органи державної виконавчої служби було стягнуто на користь [PERSON] 314 617 грн 60 коп., середнього заробітку за весь період затримки виплати заробітної плати, [PERSON] має повернути позивачу кошти у розмірі 299 617 грн 60 коп. (314 617, 60 - 15 000), як такі що набуті без достатньої правової підстави. Щодо заперечень сторони відповідача викладених то суд звертає увагу на висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року по справі № 263/2983/16-ц згідно якого: касаційний суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції, що положення статті 1215 ЦК України не підлягають застосуванню до даного виду спірних правовідносини, оскільки ставиться питання про повернення суми коштів, сплачених як відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Судом касаційної інстанції відхилено також доводи відповідача щодо неправильного визначення судами першої та апеляційної інстанцій природи спірних правовідносин та помилкового, на думку заявника, застосування правових норм, що регулюють питання повернення безпідставно набутого чи збереженого майна, тоді як застосуванню підлягали положення статей 380-382 ЦПК України та статті 239 КЗпП України, якими визначаються умови та порядок повороту виконання судових рішень, оскільки у цій справі позивач звернувся до суду з позовом про повернення безпідставно набутого майна, а не із заявою про поворот виконання рішення. При ухваленні вказаного рішення суду, суд також враховує правові висновки Верховного Суду по аналогічним справам викладені у судових рішеннях: постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 243/10392/16-ц. За таких обставин вбачається, що [PERSON] безпідставно набула грошові кошти у розмірі 299 617 грн 60 коп., у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 494 грн 26 коп.

Outcome: approved