Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

13 січня 2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Позов мотивований тим, що\~рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23 січня 2019 року було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі виконавчого листа, виданого 28.05.2019 року було відкрито виконавче провадження № ВП62180218 з примусового виконання рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23 січня 2019 року у справі № 472/1026/18. Позивачка вказувала, що згідно з розрахунком заборгованості по аліментах, виконаного державним виконавцем Легкою О.В., станом на 20 листопада 2020 року загальна сума боргу [PERSON] по аліментам складає 35281, 30 грн. Посилаючись на вимоги статті 196 СК України, яка передбачає відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати, [PERSON] вважає, що із відповідача на її користь підлягає стягненню пеня за період з січня 2020 року по листопад 2020 року. З урахуванням уточнених позовних вимог, просила: - стягнути з [PERSON] на її користь пеню за заборгованість по аліментах на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , за період з січня 2020 року по листопад 2020 року в сумі 22 869 грн. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Труба К.Б. в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. До суду 06.07.2022 року представник позивача - адвокат Труба К.Б. та позивач [PERSON] подали заяви, в яких позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили справу розглянути без їх участі, а позовні вимоги задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, але забезпечив участь в судовому засіданні свого представника - адвоката Венделя О.М., який з урахуванням відзиву на позовну заяву та додаткових письмових пояснень, позовні вимоги не визнав в повному обсязі, та зокрема зазначив, що 17.07.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, припинення сплати аліментів на утримання дитини та виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. На момент звернення з позовом [PERSON] до суду заборгованість по аліментам складала 6 220, 63 грн. - за 4 місяці. У подальшому [PERSON] не сплачував аліменти у зв`язку з розглядом справи №472/869/20 та призначенням по справі судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, адже в разі встановлення експертизою, що він не є біологічним батьком дитини, він не повинен був би сплачувати аліменти взагалі. 05.01.2021 року [PERSON] стало відомо про висновок експертизи, відповідно до якого він є біологічним батьком [PERSON] , після чого він одразу сплатив наявну заборгованість по аліментам в сумі 18112, 56 грн. Вищевказане свідчить про відсутність його вини в несплаті аліментів. Крім того, зазначив, що в [PERSON] у 2019 році існувала переплата по аліментам в загальному розмірі 5 123, 25 грн., а тому в нього відсутня заборгованість по аліментам за січень, лютий, і частково за березень 2020 року. В березні 2020 року в нього існувала заборгованість в сумі 330 грн., однак оскільки [PERSON] в квітні 2020 року сплатив 1995 грн., то частина цих коштів повинна була піти на погашення заборгованості за березень 2020 року, а тому таким чином в нього заборгованість по аліментам за березень 2020 року відсутня. Крім того, вважає, що дні прострочення аліментів слід рахувати до 01.12.2020 року, як зазначено в розрахунку представника позивача, в зв`язку з чим пеня за листопад 2020 року не підлягає стягненню, оскільки не входить до позовних вимог. Суд, заслухавши вступне слово представника відповідача - адвоката Венделя О.М., з урахуванням відзиву на позовну заяву, письмових пояснень, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що\~рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23 січня 2019 року було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі виконавчого листа, виданого 28.05.2019 року було відкрито виконавче провадження № ВП62180218 з примусового виконання рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23 січня 2019 року у справі № 472/1026/18. Згідно з розрахунком заборгованості, складеним державним виконавцем Легкою О.В. (т. 1 а.с. 55-57), станом на січень 2021 року загальний розмір заборгованості по сплаті аліментів за боржником [PERSON] за період з січня 2020 року по грудень 2020 року становить 22 869 грн., зокрема: - за січень 2020 року - 1 817,75 грн; - за лютий 2020 року - 1 817,75 грн; - за березень 2020 року - 1 817,75 грн; - за квітень 2020 року - 1 947,25 грн; - за травень 2020 року - 1 947,25 грн; - за червень 2020 року - 1 947,25 грн; - за липень 2020 року - 1 929,00 грн; - за серпень 2020 року - 1 929,00 грн; - за вересень 2020 року - 1 929,00 грн; - за жовтень 2020 року - 1 929,00 грн; - за листопад 2020 року - 1 929,00 грн; - за грудень 2020 року - 1 929,00 грн. Відповідачем в квітні 2020 року було сплачено 1995 грн. аліментів, а тому заборгованість за травень становить: 1947,25 (сума платежу за травень 2020 року) - 47,75 (1995 - 1947, 25 (переплата за квітень 2020 року) = 1 899, 50 грн., а заборгованість за квітень взагалі відсутня, що підтверджується рішенням Веселинівського районного суду від 01.06.2021 року та постановою Миколаївського апеляційного суду від 30.09.2021 року (т. 1 а.с. 127-132), та розрахунком заборгованості державного виконавця Легкої О.В. станом на 01.11.2021 року (т. 1 а.с. 142-143). Посилання представника відповідача на те, що у відповідача в момент внесення платежу в квітні 2020 року в сумі 1995 грн. існувала заборгованість за березень 2020 року в сумі 330 грн., а тому частина коштів з платежу за квітень місяць повинна була піти на погашення заборгованості за березень 2020 року суд не приймає, оскільки як вбачається із розрахуку заборгованості по аліментам, складеним державним виконавцем Легкою О.В. (т. 1 а.с. 143), нею платіж в сумі 1995 грн. було зараховано на сплату щомісячного платежу за квітень 2020 року, даний розрахунок заборгованості боржником не оскаржувався і є чинним. Крім того, відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, складеним державним виконавцем Легкою О.В. (т. 1 а.с. 183) станом на 01.01.2022 року у відповідача [PERSON] у 2019 році існувала переплата по аліментам в загальному розмірі 5 123, 25 грн. А тому, цю переплату у сумі 5 123, 25 грн. суд вважає за необхідне розподілити на виплату аліментів за 2020 рік наступним чином. В 2020 році сума місячних платежів по аліментам за січень, лютий та березень місяці становила 1 817,75 грн., а тому слід вважати, що відповідачем аліменти за січень 2020 року та лютий 2020 року були виплачені вчасно ще в 2019 році, та частково було сплачено аліментів за березень 2020 року у сумі 1 487, 75 грн. (5 123, 25 грн. - (1 817,75 грн. + 1 817,75 грн.)). Таким чином заборгованість відповідача по аліментам за березень 2020 року становить 330 грн. (1 817,75 грн. - 1 487, 75 грн.). Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження (пункт 2 частини другої статті 49 ЦПК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та\~розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу (частина перша статті 15 СК України). Якщо в результаті психічного розладу, тяжкої хвороби або іншої поважної причини особа не може виконувати сімейного обов`язку, вона не вважається такою, що ухиляється від його виконання (частина третя статті 15 СК України). Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України). Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (абзац 1 частини першої статті 196 СК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта статті 263 ЦПК України). У постанові\~Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)». Тлумачення вказаних норм свідчить, що: загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства; учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів. невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи; стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів; розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %; при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в\~абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованістьза аліментами за певний місяць. Суд, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. Вказаний висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 19.01.2022 року в справі №711/679/21. Позивач в позові та заяві про зменшення позовних вимог просила про стягнення пені за період з січня 2020 року по листопад 2020 року. Сукупний поточний розмір заборгованості по аліментах за 2020 рік станом на січень 2021 становить 22 869 грн., а за період з січня 2020 року по листопад 2020 року (без січня, лютого, та квітня 2020 року) становить 13 821, 75 грн. (330 грн. + 1 899, 50 грн. + 1 947,25 грн. + 1 929,00 грн. + 1 929,00 грн. + 1 929,00 грн. + 1 929,00 грн. + 1 929,00 грн.). Судом береться саме розрахунок державного виконавця станом на січень 2021 року, тому що розрахунки, які надавались суду пізніше не можуть братись судом до уваги, оскільки сума місячних платежів в кожному новому розрахунку заборгованості зростає, а відповідно і зростає сукупний розмір заборгованості, що само по собі є збільшенням позовних вимог, а позивач має право збільшити або зменшити позовні вимоги до початку судового розгляду по суті. Потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість\~за аліментами за певний місяць. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. Прострочення\~розпочинається з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені аліменти. Кількість днів прострочення заборгованості по аліментах за відповідний місяць слід рахувати, починаючи з 01 числа наступного місяця до 04.01.2021 року - остання дата існування заборгованості, оскільки боржником погашено заборгованість 05.01.2021 року в розмірі 18 112, 56 грн., що підтверджується квитанцією від 05.01.2021 року (а.с. 36). Твердження представника відповідача - адвоката Венделя О.М., про те, що кількість днів прострочення заборгованості слід рахувати, починаючи з 01 числа наступного місяця до 01.12.2020 року, в зв`язку з чим пеня за листопад 2020 року не підлягає стягненню, суд відкидає, оскільки позивач в позові просила стягнути пеню за прострочення сплати аліментів за період з січня 2020 року по листопад 2020 року включно, при цьому період прострочення, за який слід стягнути пеню, прямо не вказувала, а тому суд виходить із фактичних обставин справи, і вважає, що правильним буде рахувати дні прострочення саме, починаючи з 01 числа наступного місяця до 04.01.2021 року - остання дата існування заборгованості. Згідно з розрахунком заборгованості, складеним державним виконавцем, станом на 01 січня 2021 року (з урахуванням обставин встановлених судом) загальний розмір заборгованості по сплаті аліментів за боржником [PERSON] за 2020 рік становить 13 821, 75 грн., зокрема: - за березень 2020 року - 330 грн; - за травень 2020 року - 1 899, 50 грн; - за червень 2020 року - 1 947,25 грн; - за липень 2020 року - 1 929,00 грн; - за серпень 2020 року - 1 929,00 грн; - за вересень 2020 року - 1 929,00 грн; - за жовтень 2020 року - 1 929,00 грн; - за листопад 2020 року - 1 929,00 грн; " розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %; " Розрахунок пені по аліментах за період з січня 2020 року по листопад 2020 року належить здійснювати таким чином: Заборгованість по аліментах за відповідний місяць Кількість днів прострочення заборгованості по аліментах за відповідний місяць, починаючи з 01 числа наступного місяця до 04.01.2021 року (остання дата існування заборгованості, оскільки боржником погашено заборгованість 05.01.2021 року в розмірі 18 112, 56 грн) Розрахунок пені Розмір пені за відповідний період 1. березень 2020 року - 330 грн 279 330 х 279 х 1% 920, 70 грн. 2. травень 2020 року - 1 899,50 грн 218 1 899,50 х 218 х 1% 4 140, 91 грн. 3. червень 2020 року - 1 947,25 грн 188 1 947,25 х 188 х 1% 3 660, 83 грн. 4. липень 2020 року - 1 929,00 грн 157 1 929,00 х 157 х 1% 3 028, 53 грн. 5. серпень 2020 року - 1 929,00 грн 126 1 929,00 х 126 х 1% 2 430, 54 грн. 6. вересень 2020 року - 1 929,00 грн 96 1 929,00 х 96 х 1% 1 851, 84 грн. 7. жовтень 2020 року - 1 929,00 грн 65 2 176,25 х 65 х 1% 1 253, 85 грн. 8. листопад 2020 року - 1 929,00 грн 35 2 176,25 х 35 х 1% 675, 15 грн. Загальна сума пені = 17 962, 35 грн. Згідно з розрахунком заборгованості, складеним державним виконавцем Легкою О.В. (т. 1 а.с. 55-57), станом на 01 січня 2021 року загальний розмір заборгованості по сплаті аліментів за боржником [PERSON] за період з січня 2020 року по грудень 2020 року становить 22 869 грн. Натомість сукупний розмір заборгованості з січня 2020 року по листопад 2020 року (без січня, лютого, та квітня 2020 року) становить 13 821, 75 грн. (330 грн. + 1 899, 50 грн. + 1 947,25 грн. + 1 929,00 грн. + 1 929,00 грн. + 1 929,00 грн. + 1 929,00 грн. + 1 929,00 грн.). Тому з урахуванням того, що пеня не може перевищувати\~100 відсотків заборгованості, одержувач аліментів має право на стягнення 13 821, 75 грн. пені. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в межах 100 відсотків заборгованості, що становить 13 821, 75 грн. У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, судам необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням. Твердження представника відповідача - адвоката Венделя О.М. про те, що відповідач не сплачував аліменти з поважних причин, а тому його вина у виникненні заборгованості відсутня, суд вважає неспроможними та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону, так як наявність лише самого позову про оспорювання батьківства не є підставою для несплати аліментів, оскільки існує рішення суду, яке необхідно виконувати. Відповідач з заявами про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення з нього аліментів до вирішення спору щодо батьківства, до суду не звертався. А тому, в нього не було законних, чи будь-яких інших об`єктивних підстав несплачувати аліменти на утримання своєї дочки. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до закону, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 548, 78 грн. (13 821, 75 грн. х 908 грн. / 22 869 грн.). Крім того, представник позивача - адвокат Труба К.Б. 10.02.2022 року надала до суду заяву (т.1 а.с. 174), якою долучила до матеріалів справи докази понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу. Твердження представника відповідача - адвоката Венделя О.М. про те, що ні позивач, ні представник позивача не звернулись до суду з заявою, в якій би просили стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу, а тому відсутні підстави для їх стягнення, не залуговують на увагу, оскільки фактично представник позивача, подавши до суду заяву 10.02.2022 року, таким чином просила суд вирішити питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу. Зі змісту заяви представника позивача вбачається, що витрати позивача на правничу допомогу становлять 2000 гривень. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатми розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до додатку №1 до Договору про надання правової допомоги від 18.10.2021 року позивач та його представник - адвокат Труба К.Б. погодили, що клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованому розмірі в сумі 2000 гривень. Отже розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції. Квитанціями від 28.12.2021 року та від 03.01.2022 року (т. 1 а.с. 177-178) підтверджується сплата [PERSON] суми 2000 грн. Суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, участь представника позивача в судовому засіданні, ознайомлення з матеріалами справи, складення розрахунків пені, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн. є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень ЦПК України, то суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена "для визначення розміру витрат", в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. Однак, оскільки позов задоволено частково розмір витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню з відповідача становить 1 208, 78 грн. (13 821, 75 грн. х 2000 грн. / 22 869 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial