Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

12\~листопада 2021\~року [PERSON] звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до акціонерного товариства «Банк Форвард» про захист прав споживачів та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовна заява мотивована тим, що між позивачем та ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого стало акціонерне товариство «Банк Форвард» було укладено кредитний договір № 86763229, на підставі заяви № 86763229 від 16.12.2011, та було надано йому кредитні кошти в сумі 1208 грн на 5 місяців із кінцевим строком повернення до травня 2011 року, на придбання обігрівача. Суму кредиту позивачем було повернено в установлені строки. 01 жовтня 2021 року позивач дізнався з сайту реєстру боржників виконавчих проваджень про накладення арешту на його банківські рахунки, у зв`язку з виконанням виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. 25.08.2021, про стягнення з нього 91238,68 грн. Постанову про відкриття виконавчого провадження позивач отримав 26.10.2021. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням порядку вчинення виконавчих написів, оскільки нотаріус не встановив наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, тобто безспірності вимог відповідача, кредитний договір на який посилається відповідач не був нотаріально посвідчений. Також, нотаріусом пропущено трьохрічний строк з дня виникнення права вимоги за кредитним договором. Посилаючись на вищевказані обставини позивач просив суд задовольнити позов. Позивач у судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без участі позивача, та без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, у судове засідання не з`явилися, про час, день та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в заочному порядку, позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 25 серпня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.С. було вчинено виконавчий напис № 5269, про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором № 86763229 від 17.12.2010, укладеного з ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є відповідач. Стягнення заборгованості проведено за період з 02.12.2020 по 02.03.2021 в розмірі 90138,68 грн, яка складається з заборгованості за сумою кредиту 61294,30 грн, заборгованості за процентами 28244,38 грн, плати за пропуск мінімальних платежів 600 грн. Крім того, стягнено плату за вчинення виконавчого напису в розмірі 1100 грн. Загальна сума стягнена з позивача складає 91238,68 грн (а.с.10). Вищевказаний виконавчий напис знаходиться на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Овсієнко А.В., що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 28.09.2021 № 66967528 (а.с.11). Статтею 18 ЦК України, визначено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право винило в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником, що визначено Главою 14 Закону України «Про нотаріат»\~та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджено\~Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29.06.1999\~№ 1172 для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Таким чином, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, перевірці підлягає не лише додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі перевірці підлягають також і доводи боржника в повному обсязі, установлення та зазначення чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості, ці обставини встановлюються відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним судом України в постанові від 05 липня 2017 року справа № 754/9711/14-ц. В ході судового розгляду акціонерним товариством «Банк Форвард» не надано суду доказів на підтвердження того, що ним надано нотаріусу всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості позивача, зокрема оригінал кредитного договору, або його нотаріально посвідчену копію, виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості, строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за кредитним договором, а також договір відступлення прав вимоги за кредитним договором відповідачу. Отже, дослідивши обставини справи, перевіривши їх наданими належними та допустимими доказами, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та положень статті 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при звернені до суду з позовом, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн. \~ \~ \~ \~На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved