Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства Слід про захист прав споживачів та стягнення матеріальної та моральної шкоди.В обгрунтування вимог зазначає, що купив сертифікат серії Б-5 № 0097838 на пять акцій простих на предявника загальною номінальною вартістю 500000 крб. З 1994 року жодного разу не отримав дивідентів.А тому просить стягнути з відповідача 586 грн. матеріальної шкоди та 5000 грн. моральної шкоди. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 квітня 2022 року справу № 303/1920/22 (провадження № 2/306/374/22) передано на розгляд судді Свалявського районного суду Вінер Е.А. (а.с. 14 ). 29 квітня 2022 року суддею Свалявського районного суду Вінер Е.А. винесено ухвалу відкриття провадження у справі (а.с. 15). В судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує (а.с.17). Представник відповідача в судове засідання не зявився. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Статтею 13 ч.1.2 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що згідно сертифікату серії Б-5 № 0097838 на пять акцій простих на предявника загальною номінальною вартістю 500000 крб. термін та розмір виплати дивідендів встановлюється загальними зборами акціонерів за підсумками господарської діяльності акціонерного товариства за минулий рік (а.с.3). Дивідендом є частина чистого прибутку акціонерного товариства, що виплачується акціонеру з розрахунку на одну належну йому акцію певного типу та/або класу. За акціями одного типу та класу нараховується однаковий розмір дивідендів. Дивіденди виплачуються на акції, звіт про результати розміщення яких зареєстровано у встановленому законодавством порядку. Виплата дивідендів за простими акціями здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку на підставі рішення загальних зборів акціонерного товариства у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття загальними зборами рішення про виплату дивідендів. Рішення про виплату дивідендів та їх розмір за простими акціями приймається загальними зборами акціонерного товариства (ст. 30 Закону України "Про акціонерні товариства"). Дивіденди - це платіж, що здійснює юридична особа, у тому числі емітент корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів чи інших цінних паперів, на користь власника таких корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів та інших цінних паперів, що засвідчують право власності інвестора на частку (пай) у майні (активах) емітента, у зв`язку з розподілом частини його прибутку, розрахованого за правилами бухгалтерського обліку(пп. 14.1.49 ПКУ). Отже, рішення про виплату дивідендів та їх розмір приймається вищим органом управління Товариством - Загальними Зборами Учасників Товариства. На підставі рішення (протоколу) загальних зборів керівник підприємства видає наказ про виплату дивідендів. Строк та порядок виплати частки прибутку (дивідендів) та визначення порядку покриття збитків належить до виключної компетенції загальних зборів, а отже не може бути передане іншим органам товариства. Тобто, чинне законодавство про господарські товариства розгляд питань стосовно нарахування та виплати дивідендів відносить до компетенції вищого органу управління акціонерного товариства - загальних зборів. Нарахування та виплата дивідендів проводиться за рішенням загальних зборів один раз на рік за підсумками календарного року після покриття матеріальних та прирівняних до них витрат і витрат на оплату праці. При цьому рішення про виплату дивідендів учасникам не може бути прийнято у судовому порядку. На цьому наголошується у пункті 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" від 25.02.2016 р. № 4, адже згідно з п.12 ч.2 ст.30 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" затвердження річних результатів діяльності юридичної особи, порядку розподілу прибутку, строку та порядку виплати частки прибутку (дивідендів) належить до виключної компетенції загальних зборів. Суд має право прийняти рішення про стягнення дивідендів лише за наявності рішення загальних зборів юридичної особи про спрямування прибутку на виплату дивідендів, на підставі якого визначаються розмір належних позивачу-учаснику (акціонеру, члену) дивідендів, строк дивідендів, строки та порядок їх виплати. У постанові Верховного Суду від 17.01.2018 у справі №910/11316/17, Суд сформував правову позицію, зокрема вказав про таке: "Отже, у разі прийняття загальними зборами товариства рішення про виплату дивідендів у такого товариства виникає обов`язок сплатити акціонеру відповідну суму коштів у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття такого рішення, чи у строк, визначений загальними зборами. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах "Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" від 23.10.1991, "Федоренко проти України" від 01.06.2006 зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності. У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування щодо ефективного здійснення свого "права власності". Статтю 1 Першого протоколу Конвенції можна застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Отже, сплата акціонеру дивідендів, щодо виплати яких було прийнято рішення загальними зборами відповідача, надає акціонеру, на користь якого таке рішення прийняте, "законне очікування", що йому будуть такі дивіденди виплачені. Невиплата товариством таких дивідендів акціонеру прирівнюється до порушення права останнього на мирне володіння майном (рішення ЄСПЛ у справах "Брумареску проти Румунії" (п. 74), "Пономарьов проти України" (п. 43), "Агрокомплекс проти України" (п. 166)". Таким чином Верховний Суд вказав, що право на виплату акціонеру дивідендів виникає тільки після прийняття товариством рішення про виплату дивідендів, та встановлення у такому рішенні строків проведення розрахунків з учасником у товариства виникає обов`язок виплати дивідендів без будь-яких додаткових умов у строк, встановлений у рішенні загальних зборів. Отже суд\~приходить до\~висновку,\~що у\~зв`язку\~із відсутністю\~відповідного рішення\~загальних зборів\~учасників \~ВАТ Слід\~про виплату\~дивідендів за\~відповідні роки\~відсутні й\~підстави для\~виплати дивідендів\~учасникам,\~а тому\~в задоволенні\~позову необхідно\~відмовити повністю. \~ Стаття 23 ЦК України передбачає підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честіта гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Ч.1 ст.1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Що стосується стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 5000,00 гривень, то така вимога не доведена жодними доказами позивача, а тому не підлягає стягненню. В порядку статті 141 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому судовий збір не підлягає стягненню з сторін.

Outcome: dismissed