Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-24 00:00:00

09\~лютого 2022\~року,\~згідно відмітки\~на поштовому\~штемпелі,\~адвокат Карнаух\~В.А.\~звернувся до\~суду в\~інтересах позивача\~ [PERSON] \~із позовом\~до [PERSON] ,\~в якому\~просить визнати\~ [PERSON] таким,\~що втратив\~право користування\~житловим будинком,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] . В обґрунтування\~вимог зазначає,\~що позивач\~ [PERSON] \~є власником\~зазначеного житлового\~будинку,\~який отримала\~у подарунок.\~У зазначеному\~житловому будинку\~зареєстрований колишній\~чоловік позивача,\~відповідач по\~справі.З липня 2021 року відповідач фактично не проживає у будику позивача, ухиляється від участі в утриманні житла, не сплачує комунальні платежі, власних речей у помешканні немає, що свідичть про фактичну втрату відповідачем інтересу до вказаного житла, що в сукупності є істотною обставиною для припинення житлового сервітуту та визнання відповідача таким,що втратив право на користування її житлом на підставі ч. 2\~ст. 406 ЦК України. \~ \~ \~ \~ Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 лютого 2022 року цивільна справа за вищезазначеним позовом була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Учасники справи в судове засідання не з"явилися. Представник позивача - адвокат Карнаух В.А. подав клопотання про розгляд справи у відсутності сторони позивача, вказавши, що позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача - адвокат Переверзєв О.О. подав заяву про визнання позову та обставин, викладених в позові, та просив провести розгляд справи у відсутності сторони відповідача. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребовуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що будинок, про який йдеться у позові належить позивачу на праві власності, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14056177 від 28 березня 2007 року (а.с. 12). Право власності на зазначений житловий будинок [PERSON] набула на підставі договору дарування від 27 березня 2007 року, що нотаріально посвідчений державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори Завалієвою В.В. та зареєстровано в реєстрі за №1-961 ( а.с. 11). [PERSON] є колишнім чоловіком позивача [PERSON] , шлюб між сторонами було зареєстровано 29.09.2001 та розірвано рішенням Чернігівського районного\~суду Чернігівської\~області від\~27\~серпня 2021 року (а.с. 13). Як вбачається із довідки виконкому Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області № 02-28/02 від 05.01.2022, відповідач зареєстрований в будинку позивача, але не проживає з липня місяця 2021 року ( а.с. 14). Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує на його зобов`язання. Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно ч. 1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). За положеннями ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом. Судом встановлено, що між сторонами спору відсутні будь-які договірні стосунки, відповідач вселився у спірний будинок як член сім"ї власника будинку, після розірвання шлюбу за рішенням суду спільне господарство не ведуть, проживають окремо, а отже, відповідач користувався спірним будинком під час дії сервітуту, а на час розгляду справи, обставини, які були підставою для встановлення сервітуту припинились. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги визнання позову відповідачем та наявність для того законних підстав, а також те, що визнання позову не буде порушувати прав та інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Так як позивач не заявив вимоги щодо розподілу судових витрат, то суд під час ухвалення рішення не вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved