Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

04.04.2022 року позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області № 2/484/1285/15 від 15.09.2015 року за [PERSON] , [INFO] , визнано право на земельну частку у складі колишніх земель колективного сільськогосподарського підприємства ім. Кірова (с. Полтавка, Первомайський район). [INFO] [PERSON] помер та його дружина [PERSON] , [INFO] є його спадкоємцем за законом, про що 20.04.2018 року державним нотаріусом Другої Первомайської державної нотаріальної контри Миколаївської області видано свідоцтво про право на спадщину, спадкова справа № 411/2017. До складу спадкового майна включено вклад в установі банку - філія Миколаївського облуправління Первомайське ТВБВ № 10014/0133 ПАТ Ощадбанк, інше майно на момент смерті за [PERSON] не було зареєстровано. 09.02.2022 року позивачка звернулась до Другої Первомайської державної нотаріальної контори через свого представника з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку пай або на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належало [PERSON] , який помер [INFO] . Нотаріальною конторою відмовлено у видачі свідоцтва листом від 09.02.2022 за вих. № 219/02-14 у зв`язку з тим, що спадкоємцем не подано документів що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. До спадкового майне не включено земельну ділянку право на яку визнано Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за померлим у зв`язку з тим, що останній не встиг вжити заходів щодо його реалізації за життя, відсутні будь-які правовстановлювальні документи на земельну частку у складі колишніх земель колективного сільськогосподарського підприємства ім. Кірова (с. Полтавка, Первомайський район). Так як рішенням суду № 2/484/1285/15 від 15.09.2015 року визнано лише право на земельну частку (пай) у складі колишніх земель колективного сільськогосподарського підприємства ім. Кірова без визначення розміру такої ділянки та її місця знаходження, а КСП ім. Кірова припинило фактично своє існування в результаті розпаювання у 1995 році, спадкодавець [PERSON] не мав змоги реалізувати своє право на оформлення земельної ділянки (паю) безперешкодно та одразу після вступу рішення суду в законну силу. Представником спадкодавця [PERSON] за його життя 25.05.2016 року до Первомайської районної державної адміністрації направлявся лист щодо визначення розміру та виділення [PERSON] на підставі рішення суду в натурі на місцевості земельної ділянки, у складі колишніх земель колективного сільськогосподарського підприємства ім. Кірова (с. Полтавка, Первомайський район). 20.07.2016 р. [PERSON] було отримано відповідь Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області відповідно до якої йому відмовлено у виділенні земельної ділянки (паю) посилаючись на ч. 4 статті З Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв). У відмові говорилось, що таке виділення можливе за дотримання наступної умови У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Дана відмова є необґрунтованою, адже [PERSON] не просив розробити проект землеустрою земель КСП ім. Кірова, яке на той час не існувало у зв`язку з його розпаюванням, отже таку відповідь не можна назвати нічим іншим як відфутболюванням заявника що в свою чергу ввело [PERSON] в оману, отримавши даного листа заявник, не маючи достатнього рівня правової обізнаності, зневірився у реальності подальшого оформлення свого права, що призвело до подачі позову сьогодні. Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленню, майновій самостійності їх учасників. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з приписами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Статтею 1268 ЦК України передбачено право спадкоємця за законом чи заповітом прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з приписами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 131 ЗК України, громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування. Згідно положень ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як слідує зі змісту п. п. 5, 10, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. За відсутності умов для одержання свідоцтва про право на спадщину, або у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину спадкоємець має право пред`явити вимоги про визнання права на спадщину у судовому порядку за правилами позовного провадження. Представник позивачки надала суду заяву з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце слухання справи оповіщений відповідно до вимог ст. 130 ЦПК України. Заяв про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відзив на позов не надав. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є спадкоємицею за законом після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] в с. Надбузьке, Миколаївський р-н, Миколаївська область (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 20.10.2017). Позивачка частково прийняла спадщину (спадкова справа № 411/2017) в частині вкладу в установі банку - філія Миколаївського облуправління Первомайське ТВБВ № 10014/0133 ПАТ Ощадбанк. Право на земельну частку (пай) у складі колишніх земель колективного сільськогосподарського підприємства ім. Кірова, на момент смерті за [PERSON] не було зареєстровано. Позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельний пай, у зв`язку з тим, що у неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів на нього, про що була винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. \~ \~ \~ \~Право власності на спадкове майно підтверджується наявними в матеріалах справи документами: копією рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області № 2/484/1285/15 від 15.09.2015 року, де за [PERSON] визнано право на земельну частку у складі колишніх земель колективного сільськогосподарського підприємства ім. Кірова (с. Полтавка, Первомайський район), копією відповіді Первомайської РДА Миколаївської області № С-260 від 20.07.2016 р.; копією відповіді Відділу № 4 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № 585/22-22 від 30.06.2022 р. З зазначених документів вбачається, що перешкод для проведення реєстрації права власності на земельну ділянку у спадкодавця не було, але у зв`язку зі смертю, питання щодо реєстрації права власності залишилося неврегульованим. Відповідно до ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена особою, набувається нею. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 332 ЦК України право власності на нерухоме майно, якщо відповідно до закону таке право підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Обов`язковість державної реєстрації прав на нерухоме майно передбачена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року. Порядок та умови державної реєстрації передбачені тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно, затверджене наказом МЮ України № 7/5 від 7 лютого 2002 року з наступними змінами. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси третіх осіб. З урахуванням наведеного позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved