Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-25 00:00:00

У січні 2021 року позивач звернулась до суду з позовом в якому просить зобов`язати відповідача усунути їй перешкоди у спілкуванні з онукою [PERSON] , [INFO] , та визначити такі способи її участі у вихованні онуки: систематичні побачення щотижня в суботу з 11:00 до 12:30 або в неділю з 17:00 до 18:30 за адресою проживання позивача, та спільний відпочинок влітку сім днів безперервно у літній період. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є матір`ю відповідача, яка в 2015 році одружилась з [PERSON] , та [INFO] в них народилась донька [PERSON] (онука позивача). З перших днів народження онуки позивач постійно допомагала своїй донці у догляді за дитиною, купувала необхідні речі, продукти харчування, одяг для дитини, піклувалась про онуку, у них були дружні, теплі відносини як з донькою, так і з її чоловіком. Проте, після смерті [INFO] матері позивача, їх стосунки з відповідачем почали поступово погіршуватись. Між ними виникали непорозуміння, які загостри їх взаємовідносини. Відповідач почала чинити їй перешкоди в спілкуванні з онукою і мирним шляхом вирішити питання порядку її спілкування з онукою, який би влаштовував кожну із сторін, неможливо. З 31.03.2020 позивач вийшла на пенсію та як бабуся, має бажання, час та можливість брати активну участь у вихованні своєї онуки, сприяти її нормальному розвитку, піклуватись про неї, допомагати їй матеріально, оскільки має особисту прихильність до дитини, психологічну прив`язаність та бажання бути бабусею для неї. Зазначила, що які б стосунки не склались у них з відповідачем, це не повинно відображатись на її стосунках з онукою. Оскільки домовитись з відповідачем щодо визначення порядку спілкування з онукою не вдалось, позивач вимушена звернутись до суду з вказаним позовом. Відповідач, через свого представника адвоката Куніну С.В., надала до суду відзив на позовну заяву, в якому, з урахування пояснень від 22.11.2021, просить позовні вимоги задовольнити частково, визначити участь позивача у вихованні онуки наступним чином: під час карантину в Україні періодичні побачення 2 рази на місяць, за попередньою домовленістю батьків, в суботу з 11:00 до 12:30 або в неділю з 17:00 до 18:30 в присутності одного із батьків дитини у зоні відпочинку (сквери, парки, дитячі майданчики тощо) без скупчень людей, з урахуванням здоров`я та режиму дня малолітньої дитини; після припинення карантину в Україні періодичні побачення 2 рази на місяць, за попередньою домовленістю батьків, в суботу з 11:00 до 12:30 або в неділю з 17:00 до 18:30 в присутності одного із батьків дитини за місцем фактичного проживання дитини з можливістю відвідування місця проживання позивача, враховуючи побажання дитини, з врахуванням здоров`я та режиму дня малолітньої дитини. У іншій частині позовних вимог просить відмовити. В обґрунтування вказаної позиції у відзиві зазначено, що на звернення позивача щодо організації зустрічей з онукою, участі в розвитку дитини, жодних перешкод зі сторони відповідача та третьої особи не чинилось. Натомість їй було запропоновано дні, які можуть бути допустимими та вільними від побутових та сімейних турбот з боку обох сторін. Якщо і була одноразова відмова у запрошенні чи зустрічі з їхньої сторони, то лише з можливої причини труднощів у повсякденному житті та побуті чи поганим самопочуттям, однак з пропозицією перенесення відвідин в інший комфортний для обох сторін час. Крім того, в умовах карантину, вони намагаються зменшити відвідини та запрошення знайомих, проте запропоновано бабусям дитини, за попередньою домовленістю, зустрічатися у зоні відпочинку місця проживання дитини під час прогулянок на свіжому повітрі. Зустріч позивача з онукою 08.01.2021 була останньою, після неї жодної спроби щодо зустрічі та спілкування з онукою позивач не виявляла. Відповідач зазначила, що власного транспорту вони не мають, тому систематичні зустрічі кожної неділі, як того бажаю позивач, є ризиком захворюваності дитини у громадському транспорті. До того ж, з позивачем мешкає чоловік, який не є членом їхньої сім`ї. Крім того, віддавати дитину у такому ранньому віці за місцем проживання позивача або безперервно на 7 днів на час спільного відпочинку влітку без присутності одного з батьків є недопустимим і стресовим для малолітньої дитини, так як позивач не знає усіх психологічних особливостей дитини та підходів для уникнення стресових ситуацій. Спільний відпочинок влітку можливий, коли дитині виповниться п`ять років, з урахуванням побажання дитини, без примусового утримання проти її волі. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 01.02.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнала частково. [PERSON] причини своєї неявки не повідомив, надав до суду пояснення щодо позову в яких позовні вимоги просить задовольнити частково, та визначити участь позивача у вихованні онуки наступним чином: під час карантину в Україні періодичні побачення 2 рази на місяць, за попередньою домовленістю батьків, в суботу з 11:00 до 12:30 або в неділю з 17:00 до 18:30 в присутності одного із батьків дитини у зоні відпочинку (сквери, парки, дитячі майданчики тощо) без скупчень людей, з урахуванням здоров`я та режиму дня малолітньої дитини; після припинення карантину в Україні періодичні побачення 2 рази на місяць, за попередньою домовленістю батьків, в суботу з 11:00 до 12:30 або в неділю з 17:00 до 18:30 в присутності одного із батьків дитини за місцем фактичного проживання дитини з можливістю відвідування місця проживання позивача, враховуючи побажання дитини, з врахуванням здоров`я та режиму дня малолітньої дитини. В іншій частині позовних вимог просить відмовити. Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради пояснень щодо позову не надала, проте направила на адресу суду висновок органу опіки і піклування про усунення перешкод та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з малолітньою онукою. Згідно вимог\~статті 247\~ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до положень частини п`ятої\~статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, виходить з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №3068. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №1085, [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] . Від спільного шлюбу в них народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Заводським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №1225. Таким чином, судом встановлено, що позивач є бабою малолітньої онуки [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради №2319/02.02.01-22/25/14/22 від 25.05.2022, виходячи з інтересів дитини, орган опіки і піклування вважає доцільним надати позивачу право безперешкодного спілкування з малолітньою онукою кожної першої та третьої суботи місяця з 10:30 до 12:30 години без присутності батьків, враховуючи інтереси та бажання дитини, з можливістю зміни графіку за домовленістю з батьками. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються, зокрема, і на відносини між бабою, дідом та внуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення Європейського суду з прав людини (далі\~ЄСПЛ у справі «Крускіч проти Хорватії» від 25.11.2014). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і внуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема, вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми внуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з внуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (рішення ЄСПЛ «Богоносови проти Росії» від 05.03.2019). Тривалість часу, проведеного дитиною з бабою чи дідом може бути важливим фактором у забезпеченні найкращих інтересів дитини (справа «Гокканнен проти Фінляндії», ЄСПЛ від 23.09.1994, справа «Мамчур проти України» ЄСПЛ від 16.07.2015, справа «Крапівін проти Росії», ЄСПЛ від 12.07.2016). Згідно із частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до вимог статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. За змістом статті 263СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. Згідно частини другої статті 159 СК України суд визначає способи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні, побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Як видно із доводів позовної заяви, пояснень позивача, відповідача та третьої особи, наданих у попередніх судових засіданнях, між сторонами існує спір щодо спілкування бабусі із онукою. Наведене підтверджується і показами свідків [PERSON] (рідна тітка відповідача, та [PERSON] (мати чоловіка відповідача), які також повідомили, що через неприязні відносини позивача до батьків дитини, [PERSON] почала її боятися та проявляє небажання спілкуватися з нею. Отже суд відхиляє доводи відповідача про те, що [PERSON] не чинить позивачу перешкоди в спілкуванні з онукою, оскільки сам факт звернення позивача до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з онукою та встановлення порядку участі у вихованні дитини є беззаперечним доказом того, що домовленості між відповідачем та позивачем щодо способу участі [PERSON] як баби у спілкуванні з малолітньою онукою та у її вихованні досягнуто не було. Так як сторонами не погоджено способи участі позивача у вихованні онуки, (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця її проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, а тому наявний спір про право, який підлягає вирішенню судом. Подібна правова позиція висловлена постановах Верховного Суду від 22.07.2020 у справі №295/13297/18 та 12.02.2020 у справі №\~638/19703/17. Баба та дід, як з боку батька, так і з боку матері є родичами дітей, а батьки чи інші особи, з якими проживають діти, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, своїх прав щодо виховання онуків, та мають здійснювати свої батьківські права та виконувати батьківські обов`язки на ґрунті поваги до прав дитини та її людської гідності. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право полягає, перш за все, у наданні дитині можливості жити і виховуватися в сім`ї. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. Позбавлення позивача права щодо її участі у спілкуванні та вихованні її онуки може позбавити дитину родинних зв`язків з бабою, любові та турботи з боку останньої що суперечить приписам Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959. Враховуючи все вищенаведене, оскільки за результатами розгляду справи судом констатована наявність перешкод для позивача у вихованні і спілкуванні її з онукою, суд приходить до переконання, що вимоги позивача про її участь у вихованні та спілкуванні з онуком є обґрунтованими, у зв`язку з чим слід зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з онукою [PERSON] , [INFO] , а отже позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача в частині визначення способу участі у спілкуванні з онукою, суд зазначає наступне. Позивач в своєму позові просить визначити спосіб її участі у вихованні онуки шляхом систематичних побачень щотижня в суботу з 11:00 до 12:30 або в неділю з 17:00 до 18:30 за адресою проживання позивача, та спільний відпочинок влітку сім днів безперервно у літній період. В свою чергу відповідач просить визначити спосіб участі позивача у вихованні дитини наступним чином: під час карантину в Україні періодичні побачення 2 рази на місяць, за попередньою домовленістю батьків, в суботу з 11:00 до 12:30 або в неділю з 17:00 до 18:30 в присутності одного із батьків дитини у зоні відпочинку (сквери, парки, дитячі майданчики тощо) без скупчень людей, з урахуванням здоров`я та режиму дня малолітньої дитини; після припинення карантину в Україні періодичні побачення 2 рази на місяць, за попередньою домовленістю батьків, в суботу з 11:00 до 12:30 або в неділю з 17:00 до 18:30 в присутності одного із батьків дитини за місцем фактичного проживання дитини з можливістю відвідування місця проживання позивача, враховуючи побажання дитини, з врахуванням здоров`я та режиму дня малолітньої дитини. У іншій частині позовних вимог просить відмовити. При визначенні способу участі баби у вихованні онуки, з метою забезпечення позитивного психоемоційного стану дитини, у відповідності до вимог та норм\~СК України, суд враховує вік та стан здоров`я дитини, щотижневий розпорядок дня дитини, індивідуальні потреби дитини даного віку, його особисту прихильність, стосунки усередині родини (конкретними родичами), а також законодавчо закріплені права батьків та інших родичів брати участь у вихованні дитини.\~ При ухваленні рішення, суд враховує, що відносини між сторонами емоційно напружені, а тому суд виходить із того, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, через що має бути визначений спосіб участі позивача у вихованні малолітньої онуки, що не суперечить інтересам дитини та з урахуванням її бажання. При цьому, суд наголошує, що законодавством передбачено право баби на участь у вихованні онуки. Суд, реалізуючи повноваження щодо сприяння сторонам у їх примиренні вважає за потрібне зазначити, що сторони перш за все в інтересах самої дитини повинні докладати спільних зусиль для досягнення порозуміння та налагодження відносин між собою, що у наслідку матиме позитивний вплив на відносини онуки з бабою. Крім того, з огляду на оголошений після звернення позивача до суду в Україні воєнний стан у зв`язку із агресією Російської Федерації проти України, участь останньої у спілкуванні і вихованні онуки має здійснюватися з дотриманням безпеки для життя і здоров`я дитини. Вимоги позивача про її участь у вихованні та спілкуванні з онукою суд вважає обґрунтованими, проте бажаний нею спосіб такої участі не у повній мірі відповідає інтересам дитини та призведе до порушення балансу рівності прав всіх членів сім`ї на участь у вихованні дитини. Тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині побачень кожні вихідні дні в суботу з 11:00 до 12:30 або в неділю з 17:00 до 18:30, оскільки при встановленні такого способу спілкування не буде дотримано розумного балансу на участь матері та інших родичів у вихованні дитини. Крім того, найбільш доцільним та зручнішим для дитини суд вважає встановлення побачень не за місцем проживання баби, а за місцем проживання дитини, або за погодженням з матір`ю дитини в іншому місці, в один із вихідних днів, тривалістю не менше дві години, а за погодженням сторін такий час може бути збільшений. При цьому, при відвідуванні позивачем дитини має важливим з`ясування думки дитини та отримання її згоди на спілкування з позивачем. Згідно висновку викладеного у постанові Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 753/15487/18 визначаючи порядок побачень дітей з батьками суди повинні враховувати, що при наявності конфлікту між батьками та неможливістю самостійно дійти згоди у вихованні дітей, доцільно проводити зустрічі без присутності того з батьків, з яким проживає дитина, оскільки такі особисті конфліктні не повинні порушувати інтереси дітей, спричиняти на них негативний вплив. Судом не встановлено жодних умов, які б могли усувати позивача від спілкування з її онукою, до того ж позивач прагне спілкуватись з дитиною, підтримувати родинні стосунки, приймати участь у її вихованні, докази негативного впливу бабусі на онуку не надано, при цьому судом враховано, що постійна присутність відповідача під час зустрічей позивача з дитиною в подальшому не сприятиме перебуванню останньої у цей час у спокійному та стійкому середовищі, з огляду на неприязні стосунки сторін у справі. Таким чином, виходячи перш за все з інтересів дитини, її малолітній вік, стан здоров`я та те, що дитина має постійне місце проживання, усталений режим дня та відпочинку, а також враховуючи обставини справи, обсяг та зміст позовних вимог, суд вважає необхідним визначити спосіб участі позивача у спілкуванні з малолітньою онукою [PERSON] , [INFO] , та у її виховані, шляхом надання періодичних побачень один раз на тиждень у вихідні дні (суботу або неділю) в період часу з 11:00 год. до 13:00 год. без присутності батьків дитини, за місцем її проживання (перебування), або в іншому місці за погодженням сторонами, враховуючи інтереси та бажання дитини, а також безпеку для дитини через оголошений в Україні воєнний стан у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, з можливістю зміни графіку за домовленістю сторін. З огляду на встановлені обставини, суд не в повній мірі погоджується із способом участі позивача у вихованні і спілкуванні з онукою, запропонованим у висновку органу опіки та піклування, так як вважає недостатньою кількість зустрічей позивача з онукою, не зазначення у висновку місця побачень позивача з дитиною, а також не врахування органом опіки та піклування оголошеного в Україні воєнного стану у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України. Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог щодо проведення з онукою спільного відпочинку влітку сім днів безперервно у літній період, суд вважає, що встановлення такого способу участі у спілкуванні з дитиною, з огляду на вік малолітньої дитини, характер відносин між сторонами, усталений режим дня та відпочинку дитини, є недоцільним та не буде відповідати інтересам малолітньої [PERSON] . Підсумовуючи наведене суд зазначає, що такий спосіб участі позивача у спілкуванні з онукою та її вихованні найбільше відповідає, на думку суду, інтересам малолітньої [PERSON] , дозволяє налагодити психологічний та емоційний контакт онуки з бабою, та не порушує звичайних для дитини умов життя та тижневого розпорядку. Також суд зазначає, що дане рішення не є перешкодою в подальшому визначити участь у спілкуванні з дитиною та її вихованні у інший спосіб шляхом досягнення згоди між позивачем та відповідачем. Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відноситься до предмета спору та є явно необґрунтованими. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, враховуючи вимоги Конвенції про права дитини, положення статей\~159,\~257 СК України\~та те, що інтересам дитини буде відповідати спілкування зі своєю бабусею, крім того, судом враховано вік та стан здоров`я [PERSON] , індивідуальні потреби дитини\~\~даного віку, при цьому, суд виходить за межі висновку органу опіки та піклування, оскільки відповідно до частини шостої\~статті 19 СК України\~в першу чергу суд враховує інтереси дітей. Крім того, в силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial