Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Мар`їнського районного суду Донецької області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОНБАСВУГЛЕРОЗРОБКА» про визнання трудових відносин припиненими та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування зазначених позовних вимог позивач зазначає наступне. З 26\~січня 2019\~року [PERSON] \~перебував на\~посаді директора\~ТОВ «ДОНБАСВУГЛЕРОЗРОБКА»,\~місцем знаходження\~якого на\~даний момент\~є територія\~проведення Операція\~об`єднаних сил\~(ООС). Наразі, підприємством не виконуються поставлені економічні завдання, засновники підприємства знаходяться за кордоном, а на території м. Селидове, місто Гірник в ході повномасштабного вторгнення з 24 лютого 2022 року терористичних сил «ДНР» та російських збройних сил ведуться активні бойові дії. У зв`язку з вищенаведеним, позивач зазначає, що втратив матеріальну (економічну) та будь-яку іншу зацікавленість у перебуванні на посаді директора ТОВ «ДОНБАСВУГЛЕРОЗРОБКА», бажаючи змінити роботу та сферу діяльності, позивач повідомив усно про його наміри розірвати трудовий договір за власним бажанням, але вже була відсутня можливість зібрати загальні збори учасників ТОВ «ДОНБАСВУГЛЕРОЗРОБКА». ТОВ «ДОНБАСВУГЛЕРОЗРОБКА» проігнорувало свої обов`язки щодо внесення змін в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань не виконало покладених на нього Статутом обов`язків. Своєю діяльністю, яка виразилась в невжитті заходів для прийняття рішення про звільнення позивача в межах статутної діяльності ТОВ «ДОНБАСВУГЛЕРОЗРОБКА», останнім були порушені трудові права позивача, зокрема його право бути звільненим із займаної посади за власним бажанням та право на вільне обрання місця роботи на власний розсуд. Ухвалою суду від 06.07.2022 року провадження у справі відкрито, справа призначена до розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, подав до суду заяву про розгляд цивільної справи без його участі, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Зважаючи на наведені обставини суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, вирішуючи заявлений спір, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до копії паспорту серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Донецьк, є громадянином України. Відповідно до копії трудової книжки серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , призначений на посаду директора ТОВ « Донбасвуглерозробка», наказ № 5-к від 26.01.2019 року. З витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що за ідентифікаційним кодом юридичної особи 33161575 значиться Товариство з обмеженою відповідальністю «ДОНБАСВУГЛЕРОЗРОБКА». Як передбачено п. 13.1. Статуту ТОВ «ДОНБАСВУГЛЕРОЗРОБКА» (надалі Статуту), директор - виконавчий орган Товариства. Згідно із п. 14.1. Статуту, Вищим органом Товариства є загальні збори учасників товариства, який може вирішувати будь-які питання діяльності Товариства. У відповідності до 14.3.4 Статуту до компетенції загальних зборів належить обрання та відкликання Директора Товариства. Згідно із п. 15.3 Статуту, Загальні Збори Учасників повинні скликатись також на вимогу Директора Товариства. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні було введено воєнний стан. Відповідно до статті 4 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у зв`язку з веденням бойових дій у районах, в яких розташоване підприємство, установа, організація, та існування загрози для життя і здоров`я працівника він може розірвати трудовий договір за власною ініціативою у строк, зазначений у його заяві (крім випадків примусового залучення до суспільно корисних робіт в умовах воєнного стану, залучення до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури). Поняття трудового договору визначено ч. 1 ст.\~21\~КЗпП\~України згідно якої трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Підстави припинення трудового договору визначені статтею 36\~КЗпП\~України згідно п. 4 ч. 1 якої розірвання трудового договору з ініціативи працівника є однією з вказаних підстав. Розірвання трудового договору з ініціативи працівника як спосіб захисту його трудових прав передбачено статтею 38 КЗпП України. Відповідно до частини першої цієї статті працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Згідно п. 13 ч. 2 ст.\~9\~Закону\~Укр аїни\~«Про\~державну реєстрацію\~юридичних\~осіб,\~фізичних\~осіб\~-\~підприємців\~та\~громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про керівника юридичної особи. Приписами ч. 3 ст.\~4\~Закону України\~«Про тимчасові\~заходи на\~період проведення\~антитерористичної операції» визначено, що проведення реєстраційних дій, пов`язаних із зміною складу засновників (учасників) та керівників юридичних осіб, що знаходяться в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та в населених пунктах, розташованих на лінії зіткнення, на період проведення антитерористичної операції забороняється. В свою чергу, судом враховується особливості правового статусу керівника юридичної особи, що знаходить своє вираження в тому, що керівник одночасно є і органом виконавчої влади юридичної особи та, відповідно, підкорюється вимогам норм корпоративного права, які акумульовані як в цивільному так і в господарському законодавстві, і особою, яка працює за трудовим договором, тобто є найманим працівником, на якого розповсюджують свою дію норми трудового права. Відповідно до п. 2 ст.\~22\~КЗпП\~України відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається. Приписами ст.\~43\~Конституції\~України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням даною норми, Конституційний суд України у рішеннях від 07.07.2004 р. № 14-рп/2004, від 16.10.2007 р. № 8-рп/2007, та від 29.01.2008 р. № 2-рп/2008 зазначав, що визначене ст.\~43\~Конституції\~України право на працю Конституційний суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Принцип свободи трудового договору закріплено також і в низці міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, у зв`язку з чим вказані міжнародні договори, в розумінні статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Конвенції про примусову чи обов`язкову працю компетентна влада не повинна ні примушувати, ні дозволяти примушувати до примусової чи обов`язкової праці на користь приватних осіб, компаній або товариств. Частиною 1 статті 23 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право на працю та, зокрема, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці. Частиною 1 статті 6 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права закріплено, що держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право на працю, що включає право кожної людини дістати можливість заробляти собі на життя працею, яку вона вільно обирає або на яку вона вільно погоджується, і зроблять належні кроки до забезпечення цього права. Згідно усталеної практики ЄСПЛ приватне життя «включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру» (див. рішення від 7 серпня 1996 року у справі «С. проти Бельгії» (С. v. Belgium), п. 25, Reports 1996-III). Саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом (див. рішення від 16 грудня 1992 року у справі «Нємець проти Німеччини» (Niemietz v. Germany), п. 29, Series А № 251-В). Обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (див. рішення у справах «Сідабрас та Джяутас проти Литви». Отже, принцип свободи праці знаходить своє об`єктивування в можливості найманого працівника самостійно визначати вектор розвитку своїх професійних здібностей та навичок, найманий працівник наділений виключною можливістю обирати конкретні форми застосування своєї продуктивної діяльності. Завданням цивільного судочинства, відповідно до п. 1 ст. 2 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередньо мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. На підставі вищевикладеного, з врахуванням наявності волі [PERSON] з приводу звільнення останнього на підставі ст.\~38\~КЗпП з посади директора ТОВ «ДОНБАСВУГЛЕРОЗРОБКА» та введенням на території України воєнного стану та за місцем знаходження товариства ведуться активні бойові дії, суд приходить до висновку, що подальша наявність у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про [PERSON] як керівника (директора) ТОВ «ДОНБАСВУГЛЕРОЗРОБКА» порушує принцип свободи праці, однією з форм якого є свобода розірвання трудового договору, обмежує його можливості на забезпечення свого життя фізичними і розумовими здібностями у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved