Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-31 00:00:00

у жовтні 2021 року [PERSON] звернувся у суд з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та стягнення безпідставно набутих грошових коштів. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 26 лютого 2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк В.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 288, яким стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості у розмірі 40 591,04 грн. На думку позивача, оспорюваний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вона не визнає суму заборгованості за кредитним договором у повному обсязі, вважає вимоги АТ «Банк Форвард» спірними. З виконавчого напису не вбачається на яку саме суму простроченого платежу здійснено нарахування за обслуговування кредитної заборгованості та за відсотками, нотаріусу не надано детальний розрахунок заборгованості з рухом коштів по рахунку. При вчиненні виконавчого напису нотаріус не перевірив подані документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Крім того, позивач зазначає, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. в рамках виконавчого провадження № 58698177 з примусового виконання оспорюваного виконавчого напису було утримано з позивача 36 351,47 грн. За таких підстав, позивач просить: - визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 288, вчинений 26 лютого 2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк В.С., про стягнення на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості у розмірі 40 591,04 грн., - стягнути з АТ «Банк Форвард» безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 36 351,47 грн. , 3 % річних у розмірі 2 558,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 4 641,68 грн. та судовий збір. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 січня 2022 року справу передано до Голосіївського районного суду м. Києва для озгляду за підсудністю. (а.с. 27) Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 травня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. (а.с. 37) 11 липня 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником АТ «Банк Форвард». Відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що 05.10.2013 р. клієнт звернувся до банку із підписаною ним заявою № 159088242, яка в пункті 1 містить пропозицію (оферту) про укладення кредитного договору. Банк акцентував (прийняв) пропозицію (оферту), викладену в заяві клієнта, і уклав з клієнтом кредитний договір про надання та використання платіжної картки № [NUMBER] шляхом здійснення дій, які відповідно до пункту 1.4.2 заяви вважаються акцентом оферти клієнта, а саме відкрив клієнту поточний рахунок № [NUMBER] . 04.06.2018 р. банк надіслав клієнту заключний рахунок-випуску із вимогою погасити заборгованість за кредитним договором в сумі 39 741,04 грн. На думку відповідача, оспорювальний виконавчий напис вчинено відповідно до умов чинного законодавства, нотаріусу були надані всі необхідні документи на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Грошові кошти, які заявлені до стягнення, є кредитним коштами банку, які [PERSON] зобов`язана була повернути. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. 26 лютого 2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк В.С. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 288, яким запропоновано звернути стягнення на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості, що виникла по кредитному договору № 110206681 від 05.11.2013 року, укладеному між ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», боржником за яким є [PERSON] . Стягнення заборгованості проводиться за період з 05 листопада 2013 року по 04 липня 2018 р. Загальна сума заборгованості становить 39 741,04 грн. та складається з: - заборгованості за сумою кредиту в розмірі 34 910,90 грн., - заборгованості за процентами в розмірі 4 280,14 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України "Про нотаріат" отримано плату із стягувача АТ «Банк Форвард» в розмірі 850,00 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника, яким є [PERSON] , на користь АТ «Банк Форвард», складає 40 591,04 грн. З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний виконавчий напис № 288, виданий 26 лютого 2019 р. приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк В.С., про стягнення грошових коштів у розмірі 40 591,04 грн., перебував на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л, про що свідчить постанова від 10 червня 2019 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 58698177. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення. з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 26 лютого 2019 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, звертаючись до суду, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 36 351,47 грн. на підставі ст. 1212 ЦК України. Згідно листа приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. від 30 вересня 2021 року станом на 29.09.2021 в рамках виконавчого провадження стягнуто з [PERSON] кошти у розмірі 36 351,47 грн., з яких: - 30 292,37 грн. борг за виконавчим документом; - 2 000,00 грн. витрати виконавчого провадження; - 4 059,10 грн. основна винагорода приватного виконавця. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідносин, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів на виконання зазначеного виконавчого напису були відсутні, а тому необхідно стягнути з АТ «Банк Форвард» на користь [PERSON] кошти, як безпідставно набуті. Такі висновки суду відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 06 березня 2019 року в справі № 910/1531/18. Щодо стягнення річних на інфляційних. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд враховує, що як зазначено, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18), стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК. Однак, обов`язок відповідача повернути безпідставно отримані кошти виникає після набрання рішенням суду законної сили. Тобто, є неправомірними вимоги позивача про стягнення з відповідача суми нарахованих 3% річних та інфляційних втрат на підставі положень ч.2 ст.625 ЦК України за період з 10.06.2019 р. по 13.10.2021 р. (момент звернення до суду) З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. На підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: partial