Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-14 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, збитків та трьох процентів річних. Свої вимоги мотивував тим, що 10 грудня 2017 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алейнік Л.О. видано [PERSON] свідоцтво про право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, яке складається з грошових вкладів та суми нарахованих відсотків по них, що знаходяться в Київській регіональній дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» у Печерському відділенні № 7 на поточному рахунку № [NUMBER] (дата відкриття 16 листопада 2009 року) у розмірі 178 308,56 грн., після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Крім того, 10 грудня 2017 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алейнік Л.О. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину 1/2 частини грошових вкладів та суми нарахованих відсотків по них, що знаходяться в Київській регіональній дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» у Печерському відділенні № 7 на поточному рахунку № [NUMBER] (дата відкриття 16 листопада 2009 року) у розмірі 178 308,56 грн., після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] .12 грудня 2017 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алейнік Л.О. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину 1/2 частини грошових вкладів та суми нарахованих відсотків по них, що знаходяться в Київській регіональній дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» у Печерському відділенні № 7 на поточному рахунку № [NUMBER] (дата відкриття 16 листопада 2009 року) у розмірі 178 308,56 грн., після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] . 23 січня 2018 року позивачем було видано відповідачу грошові кошти у розмірі 89 154,28 грн. 01 червня 2018 року позивачем було видано третій особі грошові кошти у розмірі 89 154,28 грн. 19 червня 2018 року позивачем на адресу відповідача було направлено лист-вимогу про повернення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 44 577,14 грн. 26 лютого 2020 року рішенням Печерського районного суду м. Києва позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа [PERSON] про стягнення коштів в порядку спадкування, задоволено частково: стягнути з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь [PERSON] 44 577, 14 грн., три проценти річних у сумі 1 685, 38 грн., судовий збір 768, 40 грн. 02 жовтня 2020 року позивачем сплачено на користь третьої особи грошові кошти у розмірі 47 030,92 грн. 16 листопада 2020 року позивачем на адресу відповідача направлено претензію щодо повернення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 47 030,92 грн. Позивач зазначає, що внаслідок безпідставного набуття відповідачем грошових коштів у розмірі 44 577,14 грн., рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року з позивача було стягнуто грошові кошти у загальному розмірі 47 030,92 грн., чим позивачу було заподіяно матеріальні збитки. У зв`язку з чим просить стягнути з відповідача в порядку регресу матеріальні збитки у розмірі 47 030,92 грн. та витрати зі сплати судового збору. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 27 жовтня 2021 року ухвалою суду позовну заяву Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без руху. 14 грудня 2021 року ухвалою суду постановлено продовжити розгляд справи за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] за участю третьої особи [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 10 грудня 2017 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алейнік Л.О. видано [PERSON] свідоцтво про право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, яке складається з грошових вкладів та суми нарахованих відсотків по них, що знаходяться в Київській регіональній дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» у Печерському відділенні № 7 на поточному рахунку № [NUMBER] (дата відкриття 16 листопада 2009 року) у розмірі 178 308,56 грн., після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 21-22). Крім того, 10 грудня 2017 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алейнік Л.О. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину 1/2 частини грошових вкладів та суми нарахованих відсотків по них, що знаходяться в Київській регіональній дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» у Печерському відділенні № 7 на поточному рахунку № [NUMBER] (дата відкриття 16 листопада 2009 року) у розмірі 178 308,56 грн., після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 23). 12 грудня 2017 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алейнік Л.О. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину 1/2 частини грошових вкладів та суми нарахованих відсотків по них, що знаходяться в Київській регіональній дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» у Печерському відділенні № 7 на поточному рахунку № [NUMBER] (дата відкриття 16 листопада 2009 року) у розмірі 178 308,56 грн., після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 12-13). 23 січня 2018 року позивачем було видано відповідачу грошові кошти у розмірі 89 154,28 грн. (а.с. 13, 18). 01 червня 2018 року позивачем було видано третій особі грошові кошти у розмірі 89 154,28 грн. (а.с. 22, 23). 19 червня 2018 року позивачем на адресу відповідача було направлено лист-вимогу про повернення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 44 577,14 грн. (а.с. 24). 26 лютого 2020 року рішенням Печерського районного суду м. Києва позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа [PERSON] про стягнення коштів в порядку спадкування, задоволено частково: стягнути з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь [PERSON] 44 577, 14 грн., три проценти річних у сумі 1 685, 38 грн., судовий збір 768, 40 грн. (а.с. 30-33). 02 жовтня 2020 року позивачем сплачено на користь третьої особи грошові кошти у розмірі 47 030,92 грн. (а.с. 36). 16 листопада 2020 року позивачем на адресу відповідача направлено претензію щодо повернення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 47 030,92 грн. (а.с. 37-39, 40, 41). Позивач просить стягнути з відповідача в порядку регресу збитки у розмірі 47 030,92 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що внаслідок безпідставного набуття відповідачем грошових коштів у розмірі 44 577,14 грн. рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року з позивача на користь [PERSON] було стягнуто грошові кошти у загальному розмірі 47 030,92 грн., чим позивачу було заподіяно збитки. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Третя особа не скористалася своїм правом подачі письмових пояснень щодо позову. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають ураховувати його ефективність. Це означає лише те, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України і цей перелік не є вичерпним, про що прямо зазначено у вказаній статті. У цивільному процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При вирішенні цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог, встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають з встановлених обставин та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець вказує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, а ніж закон. Більш того, виходячи з положень ЦПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення в судовому рішенні, зокрема в його мотивувальній і резолютивній частинах. Тому, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови в позові, оскільки згідно з принципом jura novit curia неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже, право застосування зворотної вимоги до винної особи (регрес) здійснюється за таких умов: право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов`язання перед потерпілим; регрес застосовується після припиненні зобов`язання з відшкодування шкоди. Регресне зобов`язання виникає лише у випадках, передбачених законом, і має похідний характер, оскільки підставою його виникнення є виконання іншою особою відповідного зобов`язання. Судом встановлено, що позивачем було помилково надмірно сплачено відповідачу грошову суму у розмірі 1/2 частини всього вкладу, розміщеного на рахунку № [NUMBER] , відкритого у Київській регіональній дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у Печерському відділенні № 7, та нарахованих відсотків, за свідоцтвом про право на спадщину за законом від 12 грудня 2017 року, зареєстрованого за № 902, у розмірі 44 577, 14 грн. Наявність рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року, яким з позивача на користь [PERSON] було стягнуто грошові кошти у загальному розмірі 47 030,92 грн. не є підставою для пред`явлення регресного позову. Отже, позивачем не доведено протиправність поведінки відповідача, факт заподіяння збитків, а також наявність причинно наслідкового зв`язку між поведінкою відповідача та збитками у сумі, заявленої до стягнення, що виключає цивільну відповідальність за заподіяння збитків. З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини щодо повернення безпідставно набутих грошових коштів. Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Частиною першою статті 536 та частиною другою статті 1214 ЦК України, передбачено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Встановивши відсутність правових підстав на отримання грошових коштів, суд визнає ці кошти безпідставно набутим майном і приходить висновку про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] за участю третьої особи [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів: стягнути з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», код ЄДРПОУ 14305909, юридична адреса: 01011, вул. Лєскова, 9, м. Київ, безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 44 577 (сорок чотири п`ятсот сімдесят сім) грн. 14 коп. В решті вимог відмовити. Позивач просив про стягнення трьох процентів річних за час прострочення виконання зобов`язання за період з 02 жовтня по 16 листопада 2020 року у розмірі 138 грн. 78 коп. За змістом частини другої до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Так, з урахуванням прострочення виконання грошового зобов`язання з повернення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 44 577,14 грн. за період 02 жовтня по 16 листопада 2020 року та строку прострочки - (36 днів) три відсотки річних складають: 44 577,14 грн. х 36 дн. х 3%: 365 дн. = 113,08 грн. Виходячи з наведеного, позовні вимоги в частині стягнення трьох процентів за час прострочення виконання зобов`язання за період з 02 жовтня по 16 листопада 2020 року підлягають задоволенню частково у розмірі 113 грн. 08 коп. В решті вимог відмовити. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 102 грн. 00 коп., відповідно до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру виходячи з такого розрахунку. Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 44 690,22 грн., а тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1 996,90 грн. (44 690,22 грн. х 100% : 27 030,92 грн. =95 % х 2102 грн.).

Outcome: partial