Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, у якому просить визначити місце проживання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю [PERSON] . В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з 28 травня 2009 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] , який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 лютого 2021 року. Від шлюбу із відповідачем, [INFO] народилася сан [PERSON] , яка на даний час проживає разом із нею, відповідач проживає за кордоном на тимчасових заробітках, проте, не має там постійного місця роботи. У зв`язку із тим, що у добровільному порядку вони із відповідачем не можуть погодити визначення місця проживання дитини, змушена звертатися до суду зі вказаним позовом, та вважає, що необхідно визначити місце проживання разом із нею. Зокрема вказує, що її житлові умови дозволяють забезпечити дитину достатнім простором для розвитку, відпочинку, ігор та навчання. У неї з дочкою теплі відносини, від народження вона постійно піклується про дочку, займається її вихованням та матеріальним утриманням, [PERSON] постійно проживає разом із нею та виявляє бажання надалі проживати. Також зазначає, що вона не чинить та не чинитиме жодних перешкод у спілкуванні дитини з батьком. За вказаних обставин просить позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 листопада 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відповідач [PERSON] відзиву на позов до суду не подавав. 07 червня 2022 року судом закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті, про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак, її представник - адвокат Чернецька Л.В. подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала,що заявлені [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити, не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки, заяв про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подавав. Від третьої особи - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності їх представника, згідно якої повністю підтримують висновок органу опіки та піклування, який прийнятий з урахуванням найкращих інтересів дитини. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а представник позивачки не висловила заперечень проти заочного вирішення справи. Судом установлено: Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі із 28 травня 2009 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 лютого 2021 року (цивільна справа № 607/14136/20). Від шлюбу у сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] , про що складено актовий запис №2613 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, яким 03 листопада 2009 року видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Згідно довідки №577, виданої 19 листопада 2021 року Дочірнім підприємством «Благоустрій 1» [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Довідки №318, виданої 11 листопада 2021 року Тернопільською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №22 Тернопільської міської ради Тернопільської області, [PERSON] навчається в 6б класі Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №22 Тернопільської міської ради Тернопільської області. Як убачається із Довідки №67 виданої 11 листопада 2021 року Тернопільською музичною школою №2 імені Михайла Вербицького, [PERSON] дійсно навчається на відділі сольного співу та відділі струнно-смичкових інструментів Тернопільської музичної школи №2 імені М. Вербицького з 2017 року по даний час. У Висновку органу опіки та піклування щодо недоцільності визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] №447 від 11 травня 2022 року зазначено, що мати дитини, [PERSON] жодного разу на засідання комісії не з`явилася. Батько дитини [PERSON] жодного разу на засідання комісії не з`явився. Працівникам управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей не надано можливості обстежити умови проживання малолітньої [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з`ясувати думку дитини щодо визначення місця проживання та здійснити ряд дій, які передбачені ст. 161 Сімейного кодексу. За вказаних обставин, орган опіки та піклування не рекомендує визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради №447 від 11 травня 2022 року «Про затвердження висновку щодо недоцільності визначення місця проживання дитини» затверджено висновок щодо недоцільності визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] . Як убачається із відміток про перетин державного кордону, проставлених у паспорті громадянина України для виїзду за кордон № [NUMBER] , позивачка [PERSON] 25 лютого 2022 року перетнула державний кордон, виїхавши з України. Відповідно до перекладеного з англійської на українську мову дозволу на проживання, [PERSON] отримала дозвіл на проживання у Об`єднаних Арабських Еміратах, терміном до 12 травня 2024 року. Згідно відміток про перетин державного кордону, проставлених у паспорті громадянина України для виїзду за кордон № [NUMBER] [PERSON] , [INFO] 25 лютого 2022 року перетнула державний кордон, виїхавши з України. Як убачається із перекладеного з англійської на українську мову дозволу на проживання, [PERSON] отримала дозвіл на проживання у Об`єднаних Арабських Еміратах , терміном до 14 травня 2024 року. Із перекладу з англійської на українську мову листа Колегіальної міжнародної школи від 29 червня 2022 року, убачається, що [PERSON] зарахована у 7 клас Колегіальної міжнародної школи на 2022-2023 навчальний рік. До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права: У відповідності із вимогами ст.153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно частин першої та другої ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно вимог ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. У відповідності із частиною першою ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Вимогами частини першої ст. 161 Сімейного кодексу України передбачено , що якщо мати та батько, що проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною четвертою 4 ст. 29 ЦК України, визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості ; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини не має розлучатися зі своєю матір`ю. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно положень ст. 9 вказаної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування. У постанові Верховного Суду Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зазначено, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року». У постанові Верховного Суду від 12 травня 2022 року при розгляді справи № 607/10896/19, провадження №61-884св22 зазначено, що питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Щодо наявного у матеріалах цивільної справи Висновку органу опіки та піклування щодо недоцільності визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] №447 від 11 травня 2022 року, згідно якого орган опіки та піклування не рекомендує визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до частин четвертої-шостої ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд зауважує, що висновок Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Тернопільської міської ради є дорадчим і не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків. Правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про визначення місця проживання дитини. При цьому, як убачається із Висновку органу опіки та піклування щодо недоцільності визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] №447 від 11 травня 2022 року, підставою для відмови рекомендувати визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , послугувала та обставина, що працівникам управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей не надано можливості обстежити умови проживання малолітньої [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з`ясувати думку дитини щодо визначення місця проживання. Проте, під час розгляду справи судом установлено, що позивачка [PERSON] разом із малолітньою дочкою [PERSON] виїхали з України 25 лютого 2022 року та на даний час проживають в Об`єднаних Арабських Еміратах. Разом із цим, надаючи оцінку діям позивачки щодо виїзду 25 лютого 2022 року із малолітньою дитиною з України, суд приймає до уваги ту обставину, що 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан. Так, статтями 158, 159, 165 Сімейного кодексу України визначено, що при наявності між батьками спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо, в разі неможливості його врегулювання рішенням органу опіки та піклування, та спору про позбавлення батьківських прав, такий спір розглядається судом та саме судове рішення є остаточним у вирішенні цього питання. Відтак, суд звертає увагу, що висновок Органу опіки та піклування, є лише одним із доказів у цивільній справі, який підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Жодних доказів на спростування пред`явлених позовних вимог та викладених у позові обставин, відповідачем [PERSON] суду не надано. При вирішенні позовних вимог, судом враховується, вік малолітньої дочки сторін [PERSON] , якій на момент ухвалення рішення виповнилося дванадцять років, можливість матері дитини забезпечити належні умови проживання, виховання та розвитку дочки, беручи до уваги те, що будь-яких доказів, які б свідчили про те, що визначення місця проживання дитини разом із матір`ю може зашкодити інтересам малолітньої дочки, в ході розгляду справи не здобуто, суд вважає за необхідне відступити від висновку органу опіки та піклування щодо недоцільності визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] №447 від 11 травня 2022 року, затвердженого Рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради №447 від 11 травня 2022 року. Разом із цим, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування та участь у вихованні сина. Аналізуючи вищевикладене, з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини, необхідність розвитку дитини в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційній стабільності та матеріальній забезпеченості, зважаючи на те, що визначення місця проживання дитини з одним з батьків не позбавляє другого можливості спілкуватися і брати участь у вихованні дитини, суд вважає необхідним визначити місце проживання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю [PERSON] . За положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved