Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-20 00:00:00

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 06 червня 2022 року ухвалено позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково. Стягнуто з [PERSON] Ѕ частину вартості відчуженого транспортного засобу в сумі 106\~481,50 грн. та 1044,48 грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено. 12.07.2022 року позивач [PERSON] подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, в якому просить стягнути з [PERSON] витрати на правничу допомогу. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений, в судове засідання не з`явився. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним, в заяві, надісланій через електронну пошту просить ухвалити додаткове рішення без її участі та зазначає, що представник позивача адвокат Жайворонко І.В. наразі перебуває на службі в Збройних силах України та не має права надавати правничу допомогу та підписувати акт виконаних робіт бо військова служба є несумісною із адвокатською діяльністю у відповідності до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». При ухваленні додаткового рішення також просить врахувати її матеріальний стан. Розглянувши заяву про відшкодування судових витрат, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступних висновків Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасника чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо не вирішено питання про судові витрати. Частинами 1, 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати, в тому числі на професійну правничу допомогу. Визначення розміру витрат та порядок їх розподілу між сторонами регулюється ст.ст.137, 141 ЦПК України. Частиною 1 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правової допомоги за рахунок держави. Пунктом 1 частини 2 статті 137 ЦПК України передбачено необхідність розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами витрат на правничу допомогу, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Також, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Однак позивач [PERSON] в судовому засіданні при винесенні рішення участі не брав, тому у відповідності до ч.3 п1 ст.270 ЦПК України подав клопотання про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн., які складаються з: -з надання консультації 1 год. (500 грн.), -вивчення матеріалів 2 год. (1\~000 грн.), -складання позовної заяви до суду 3 год. (5\~000 грн), -складання заяви про забезпечення позову 2 год. (1\~500 грн.) Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких згідно п.1 ч.3 цієї статті віднесено витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі East/West Alliance Limited проти України , від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до суду надано - договір про надання правничої допомоги від 10 грудня 2021 року, розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу , акт виконаних робіт на суму 8\~000,00 грн. (а.с.74-76). З переліку наданих послуг, така послуга , як складання заяви про забезпечення позову не надавалась, а отже оплаті не підлягає. Заява відповідачки [PERSON] про те , що представник позивача- адвокат Жайворонко І.В. перебуває на службі в ЗСУ судом не береться до уваги, в зв`язку з тим, що в матеріалах справи такі відомості відсутні. Враховуючи те , що позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, на 48%, тому і витрати за надання правничої допомоги підлягають задоволенню частково, на суму 3120,00 грн. За таких обставин суд приходить до висновку про ухвалення у справі додаткового рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат на правничу допомогу в розмірі 3\~120,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial