Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-19 00:00:00

У березні 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення 5839, 50 доларів США. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що 18.04.2006р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір за №ООН0АЕ00001290 на підставі якого [PERSON] був наданий кредит у розмірі 13 238,0 доларів США терміном до 15.04.2011 року. В забезпечення виконання зобов`язання за договором №ООН0АЕ00001290 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 18.04.2006 року, був укладений договір поруки. Відповідачі взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконують належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 61 316,12 доларів США. Позивач просив стягнути з позивачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 5839,50 доларів США га судові витрати. Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 27 червня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № ООН0АЕ00001290 від 18.04.2006 р. у розмірі 5839,50 доларів США. Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 26 серпня 2021 року заяву адвоката Поповой О.А., представника відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення залишено без задоволення. Постановою Одеського апеляційного суду від 21.02.2022 року Заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 червня 2018 року скасовано, а справу направлено на розгляд до Приморського районного суду м. Одеси за встановленою законом підсудністю. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21.03.2022 року призначено справу до розгляду. 11.05.2022 року від відповідача до суду надійшов Відзив на позовну заяву та Заява про застосування строків позовної давності, з наданням підтвердження направлення даних документів на адресу позивача. Щодо Відзиву та Заяви про застосування строків позовної давності позивачем процесуальна позиція по справі не висловлена. У судове засідання призначене на 11 травня 2022 року сторони не з`явились. Розгляд справи відкладено на 16 червня 2022 року. 09.06.2022 року від позивача надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 червня 2022 року клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. Відповідно до Довідки від 16.06.2022 року провести судове засідання в режимі відеоконференції не можливо через те, що представник АТ «Приватбанк» не вийшов на зв`язок. Розгляд справи відкладено на 20.07.2022 року. 20.07.2022 року від позивача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи. 20.07.2022 року від відповідача до суду надійшла заява про визнання неявки позивача без поважних причин та просить суд розглянути справу за наявними матеріалами справи. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про можливість розглянути справу за наявними матеріалами справи. Суд враховує позицію Верховного Суду України викладену у постанові КЦС ВС від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» є юридичною особою, керується у своїй діяльності Статутом, має гербову та інші печатки. Судом встановлено, що у березні 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення 5839, 50 доларів США. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що 18.04.2006р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір за №ООН0АЕ00001290 на підставі якого [PERSON] був наданий кредит у розмірі 13 238,0 доларів США терміном до 15.04.2011 року. В забезпечення виконання зобов`язання за договором №ООН0АЕ00001290 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 18.04.2006 року, був укладений договір поруки. Відповідачі взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконують належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 61 316,12 доларів США. Позивач просив стягнути з позивачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 5839,50 доларів США га судові витрати. При розгляді справи, представником відповідача була надана заява про застосування строку позовної давності, передбаченого ст.267 ЦК України. При розгляді вимог відповідача щодо застосування позовної давності, суд виходить з роз`яснень п.1.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого - встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові на цих підставах, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Пунктом 1.1. кредитного договору № ODH0AE00001290 від 18.04.2006 року визначено кінцевий термін повернення кредиту 15.04.2011 року. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно копії договору, яка надана до справи судом не вбачаються зі змісту договору умови звеличення строку позовної давності. За таких обставин, виходячи з наявних матеріалів у справі, перебіг трирічного строку для звернення АТ «Приватбанк» до суду розпочався 16.04.2011 року та закінчився 16.04.2014 року. Правила про позовну давність мають застосовуватися, коли буде доведення існування самого суб`єктивного права або факту його порушення. Таким чином, пропущення строку позовної давності є підставою для відмови в позові в разі доведеності позовних вимог. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Клопотання про поновлення з поважних причин пропущеного строку позовної давності позивач до суду не подавав. Суд враховує, що справа розглядається тривалий час, але позивачем не надано будь-яких доказів та не заявлені доводи, щодо відсутності підстав для застосування судом строку давності. За таких обставин суд прийшов до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог не встановлено і в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed