Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-20 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] , яка діє через представника адвоката Стадника С.В., звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила та просить визнати транзакції неправомірними (нечинними) щодо оплати послуг частинами у сумі 2436 грн в магазині «Фокстрот» у м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30 на загальну суму 10400 грн та про переказ коштів у системі LipPay на суму 20400 грн з кредитної картки за рахунком, відкритому у АТ КБ «ПриватБанк», кредитна картка [NUMBER] , рахунок [NUMBER] на ім`я [PERSON] , всього в розмірі 33236 грн; зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» повернути на картковий рахунок [NUMBER] на ім`я [PERSON] грошові кошти в розмірі 33236 грн; стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь моральну шкоду в розмірі 20 000 грн (а.с. 79-82). Свої вимоги мотивує тим, що вона уклала з АТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг від 19 грудня 2017 року, на підставі якого їй була видана кредитна картка [NUMBER] із кредитним лімітом 15 000 грн, рахунок [NUMBER] . В листопаді 2020 року кредитний ліміт було збільшено до 27000 грн, а в травні 2021 року - до 35000 грн. За день до події несанкціонованого зняття коштів з кредитної картки кредитний ліміт станом на 19 травня 2021 року становив 50000 грн. 18 травня 2021 року відбулось блокування телефонного номеру позивачки та її Google аккаунту, за допомогою яких було здійснено несанкціонований доступ до банківських даних позивачки, адже, до мобільного номеру телефону були прив`язані банківські картки позивачки: кредитна картка АТ КБ «Приват Банк» та AT «Універсал Банк». Про факт несанкціонованого доступу до своїх банківських даних через блокування телефонного номеру позивачка дізналася вранці 19 травня 2021 року. Зазначає, що несанкціоноване списання коштів 19 травня 2021 року з її карткового рахунку було здійснено АТ «Приват Банк» без належного підтвердження особи держателя такого карткового рахунку, при тому що позивачка не втрачала картку, а також нікому не повідомляла свій пін-код від кредитної картки, не переказувала нікому CVV код своєї картки, а зняття коштів в сумі 33236 грн 00 коп. здійснювалось третіми особами, які отримали доступ до кредитної картки позивачки з лімітом 50 000 грн. Крім того, внаслідок шахрайських дій з боку третіх осіб та несанкціонованого списання АТ КБ «Приват Банк» коштів з її банківського рахунку їй було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних хвилюваннях через острах знову бути підданою шахрайським діям з боку третіх осіб через недостатні заходи безпеки з боку АТ КБ «Приват Банк», недостатнє забезпечення банківської безпеки даних клієнтів, розмір якої вона оцінює у 20 000 грн. Посилаюсь на вказані обставини, позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 05 липня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 05 серпня 2021 року. 05 серпня 2021 року протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено на 23 вересня 2021 року за клопотанням представника позивача. 06 вересня 2021 року позивачем подано уточнено позовну заяву, яка ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 09 вересня 2021 року прийнята до розгляду. 23 вересня 2021 року протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено на 15 листопада 2021 року у зв`язку з витребуванням доказів. У відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. При цьому, зазначає, що між [PERSON] та банком було укладено договір про надання банківських послуг. Так, 19 травня 2021 року з карти № [NUMBER] було здійснено переказ коштів через систему LiqPay (відкритий web-інтерфейс, електронний гаманець, який дозволяє приймати платежі і переводити гроші за допомогою мобільного телефону, Інтернету і платіжних карт), у сумі 10400 грн і 20400 грн. Крім того, 19 травня 2021 року за допомогою карти № [NUMBER] в Інтернет магазині «Фокстрот» було здійснено покупку товару на суму 26796 грн з щомісячними платежами у сумі 2436 грн за допомогою сервісу «Оплата частинами». Фінансовим номером [PERSON] на 19 травня 2021 року значився номер [NUMBER] . Оскільки [PERSON] не повідомила про зміну свого номеру телефону та не звернулася до банку для заміни його на актуальний, банк не володів інформацію, що її фінансовим номером можливо користується інша особа. Отже, банком порушень своїх зобов`язань допущено не було. Крім того, позивачем не представлено судового рішення, що набрало законної сили, у кримінальному провадженні за № 12021205520000655 від 19 травня 2021 року за фактом таємного викрадення грошових коштів за період часу з 19 травня 2021 року по 19 січня 2021 року з рахунку позивача. Отже, переказ грошових коштів з рахунку [PERSON] відбулися внаслідок її необачної поведінки, до суду нею не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення банком правил проведення розрахункових операцій в процесі переказу грошових коштів з її карткового рахунку. Зазначає, що в позовній заяві відсутні підтвердження факту спричинення позивачеві моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони спричинені, відсутні факти, які підтверджують це, а також докази погіршення стану здоров`я та підтвердження морального страждання позивача, з чого при цьому він виходить при визначенні саме такого розміру моральної шкоди, з яких міркувань позивач виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення спору. 15 листопада 2021 року протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено на 30 грудня 2021 року за клопотанням позивача. 30 грудня 2021 року протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено на 09 лютого 2022 року за клопотанням представника позивача. У відповіді на відзив позивачка зазначає, що номер її карткового рахунку знала тільки вона та банк. Несанкціоноване списання коштів 19 травня 2021 року з її карткового рахунку було здійснено відповідачем без належного підтвердження особи держателя такого карткового рахунку, при тому, що вона не втрачала картку, нікому не повідомляла свій пін-код від картки. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 09 лютого 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 11 квітня 2022 року. Ураховуючи, що Верховною Радою України 24 лютого 2022 року на позачерговому засіданні було запроваджено воєнний стан через вторгнення Росії в Україну, беручи до уваги ситуацію, що склалась у м. Суми на день запровадження такого стану, на підставі п. 1 рішення зборів суддів Зарічного районного суду м. Суми від 24 лютого 2022 року № 5, з метою запобігання загрози життю та здоров`ю учасників судового процесу і працівників суду, з 24 лютого 2022 року дану справу було знято з розгляду до стабілізації ситуації в країні. Рішенням зборів суддів від 02 травня 2022 року № 11 відновлено здійснення розподілу та розгляд усіх категорій справ, у тому числі цивільних, які перебували в провадженні судді станом на 24 лютого 2022 року, справу призначено на 11 липня 2022 року. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача Захаров М.І. заперечував проти задоволення позовних вимог. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який є чоловіком позивачки, повідомив, що 19 травня 2021 року о 06-годині ранку дружина сказала, що їй на телефон прийшло повідомлення про зняття кредитних коштів, при цьому, її номер телефону був заблокований. Вони зателефонували з його мобільного до банку та заблокували картку. Після цього вони поїхали до відділу поліції, де позивачка написала заяву про злочин, а потім до відділення банку. Там карту заблокували та дізнались, що з картки було знято кредитні кошти. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 28 лютого 2014 року між [PERSON] та АТ КБ «Приват Банк» було укладено кредитний договір у формі підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 115). З виписки про рух коштів по картці від 02 червня 2021 року вбачається, що 19 травня 2021 року з рахунку [PERSON] [NUMBER] було здійснено переказ з картки на картку через систему LipPay двома платежами у сумі 10400 грн та 20400 грн, а також здійснено перший платіж за покупку на загальну суму 26796 грн за допомогою сервісу «Оплата частинами» в сумі 2436 грн, а всього на загальну суму 33236 грн (а.с. 24, 27, 28-35). 19 травня 2021 року [PERSON] звернулася до відповідача та до відділення поліції Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення щодо заволодіння невстановленими особами грошовими коштами з належного їй банківського рахунку, яка була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 травня 2021 року та розпочате кримінальне провадження за № 12021205520000655, за правовою кваліфікацією ч. 3 ст. 185 КК України (а.с. 23, 36, 50-66). Підставами позовних вимог [PERSON] є відсутність її волевиявлення на проведення 19 травня 2021 року транзакцій з списання коштів з її банківського рахунку шляхом видачі коштів через банкомат без її участі, що стало можливим через надання АТ КБ «Приват Банк» послуг неналежної якості. Так, відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження лише на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом. Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунку, банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Частиною 3 ст. 1092 ЦК України передбачено, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та Закону. Згідно з п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Згідно із ст. 7, п. п. 38.1, 38.4 ст. 38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійснення розрахункових операцій за допомогою платіжних інструментів та створення системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання. Із положень п. 39.2 ст. 39 цього Закону вбачається, що при проведенні переказу його суб`єкти мають здійснювати в межах своїх повноважень захист відповідної інформації від несанкціонованого доступу до інформації; несанкціонованих змін інформації; несанкціонованих операцій з компонентами платіжних систем. Пунктом 39.4. ст. 39 Закону встановлено, що працівники суб`єктів переказу повинні виконувати вимоги щодо захисту інформації при здійсненні переказів, зберігати банківську таємницю та підтримувати конфіденційність інформації, що використовується в системі захисту цієї інформації. Пунктами 1.15, 1.23, 1.24, 1.32 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначені умови, за яких рух коштів вважається неналежним (неправомірним) переказом, а саме: ініціатором такого переказу має бути особа, яка не є платником, тобто якій не належить рахунок, з якого ініціюється платіж (неналежний платник), а кошти мають бути списані з рахунку неналежного платника помилково або неправомірно та зараховані на рахунок неналежного отримувача, тобто особи, яка не має законних підстав на одержання переказу. Ініціювання переказу коштів може, в тому числі, здійснюватися шляхом використання держателем електронного платіжного засобу, тобто платіжної картки (стаття 21 вказаного Закону). Відповідно до пунктів 6-9 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління НБУ від 05 листопада 2011 року № 705, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, встановлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не можна стверджувати, що зняття коштів відбулось з вини клієнта банка. Крім того, відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд бере до уваги і правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, згідно з якою, не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, відсутні підстави для висновку про його вину, як підставу цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що вина банку у знятті коштів з рахунків клієнта виключається лише у разі доведення, що саме клієнт банку своїми діями чи бездіяльністю посприяв у втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. З огляду на викладене та беручи до уваги обставини того, що грошові кошти були списані з рахунку позивача за ініціативою інших осіб внаслідок недозволеної платіжної операції, а відповідачем АТ КБ «Приват Банк» не було вчинено дій, спрямованих на встановлення фактичних обставин списання коштів з карткового рахунку [PERSON] , суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог про зобов`язання банку повернути на рахунки позивача кошти шляхом відновлення списаних сум на картковому рахунку. Відповідач не надав жодних доказів, які б безспірно підтверджували, що [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої особистої інформації, яка б дала змогу ініціювати платіжні операції. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] відразу після виявлення списання коштів, 19 травня 2021 року звернулася до АТ КБ «Приват Банк» та правоохоронних органів з приводу вчинення 19 травня 2021 року неустановленими особами шахрайських дій, внаслідок яких з її банківського рахунку були зняті грошові кошти. 21 травня 2021 року за заявою [PERSON] до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021205520000655 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 3 ст. 185 КК України. У ході судового розгляду АТ КБ «Приват Банк» не спростував доводів заявника щодо вчинення щодо неї шахрайських дій, а також не довів, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню особистої інформації, яка дає змогу від її імені розпоряджатися фінансовими ресурсами та вчиняти правочини. Щодо позовних вимог в частині вирішення вимог про визнання транзакції нечинною, суд зазначає наступне. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Визнання судом нечинною транзакції щодо переказу з належного [PERSON] банківського рахунку № [NUMBER] в АТ КБ «Приват Банк» грошових коштів у сумі 33236 грн, не має своїм наслідком повернення безпідставно списаних коштів, тому ці позовні вимоги не відповідають ефективному способу захисту прав та інтересів у цих правовідносинах. Зважаючи на характер спірних відносин, належним і достатнім для відновлення порушеного права способом захисту інтересу [PERSON] є саме зобов`язання банку повернути кошти на рахунок позивача. За встановлених обставин, суд вважає, що позовні вимоги про визнання транзакції щодо списання, зняття 19 травня 2021 року коштів з рахунку [PERSON] № [NUMBER] в АТ КБ «Приват Банк» у сумі 33236 грн задоволенню не підлягають. Суд не вбачає підстав і для задоволення вимог позову про відшкодування моральної шкоди. Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до частини першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди у зв`язку з відсутністю всіх складових цивільно-правової відповідальності, за якої у позивача виникло би право на відшкодування моральної шкоди. До того ж, позивач жодним чином не обґрунтувала заявлений у позові розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди в сумі 20 000 грн. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. При частковому задоволенні позову, враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до ст. 141 ЦПК України, за АТ КБ «Приват Банк» в дохід держави підлягає стягненню 908 грн судового збору за задоволеною позовною вимогою немайнового характеру (2270 грн * 0,4).

Outcome: partial