Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

До Корольовського районного суду м. Житомира 29 травня 2020 року позивачка [PERSON] звернулася з позовною заявою з наступним змістом позовних вимог: визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Житомирської міської ради Гербеди Віталія Юрійовича, індексний номер 37056191 від 13 вересня 2017 року про внесення змін до запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо виправлення загальної площі приміщення магазину по [ADDRESS] з 389,1 кв.м. до 431,1 кв.м.; визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 37447474 від 06 жовтня 2017 року, прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Тетяною Олексіївною про реєстрацію права власності за [PERSON] на 95\\100 приміщення магазину по [ADDRESS] , об`єкт нежитлової нерухомості загальною площею 431,1 кв.м., запис про право власності номер 22703204 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; змінити речові права [PERSON] на приміщення магазину по [ADDRESS] шляхом зміни у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно площі магазину з 431,1 кв.м. до 389,1 кв.м. та зазначення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що [PERSON] на праві власності належить 95\\100 приміщення магазину по [ADDRESS] , загальною площею 389,1 кв.м. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] та вона є співвласником багатоквартирного будинку за вказаною адресою, у якому розташовано також приміщення магазину літ. А пл.389,1кв.м, яке належить [PERSON] (частка у праві власності 95\\100), а також [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яким належить решта 5/100 приміщення магазину. В подальшому на підставі рішення державного реєстратора Гербеди В. Ю. від 13.09.2017р. були внесені зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про збільшення площі приміщення магазину до 431,1 кв.м, після чого приватним нотаріусом Стражник Т.О. право власності на вказане приміщення магазину площею 431,1кв.м. було зареєстровано за відповідачкою [PERSON] у частці 95/100, про що 06.10.2017 року внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивачка вважає, що вказаними рішеннями було порушено її та інших співвласників будинку право на будівлю сараю літ В площею 42,3кв.м, оскільки саме за рахунок площі сараю було збільшено площу магазину, хоча будівля сараю літ "В" разом з будинком по [ADDRESS] перебуває на балансі ОСББ "Михалик" та ніколи не відносилася до магазину та є спільним майном багатоквартирного будинку співвласники якого мають законні очікування на володіння та користування ним. Позивачка посилаючись на положення ст.ст.10, 11, 18, 24, 26, 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.04.2004р. №1952-IV (далі за текстом також Закон №1952), ст.ст. 16, 369, 382 ЦК України, ст. 13 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", ст. 42 Земельного кодексу України не погоджується з прийнятими рішеннями та звернулася до суду з цим позовом. Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 03 червня 2020 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху і позивачці надано строк для усунення недоліків, які були усунуті (т.1 а.с.45-46, 47, 48). Ухвалою судді від 22 липня 2020 року позов прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (т.1 а.с.52-53). 10 вересня 2020 року державний реєстратор речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень департаменту реєстрації Житомирської міської ради Гербеда В.Ю. надав суду відзив на позовну заяву, де вказує, що за результатами розгляду заяви [PERSON] про внесення змін до Державного реєстру речових прав за №24143745 від 13.09.2017 та поданих нею документів, зокрема довідки про зміну площі магазину шляхом перепланування без втручання у зовнішні стіни, виходячи з положень п.1 Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017р. №406 (далі за текстом також Перелік №406), на підставі ст. ст. 10, 11, 15, 18 Порядку ведення державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 р. №1141 (далі за текстом також Порядок №1141) було встановлено відсутність правових підстав, які могли б перешкоджати проведенню держаної реєстрації змін до державного реєстру. Окрім того, спірний, об`єкт позначений на плані літ. «В» нерозривно пов`язаний з приміщенням магазину, позначеному на плані літ.«А» та не є окремо розташованим приміщенням і належить до приміщення магазину, в зв`язку з чим, не може бути самостійним об`єктом цивільних правовідносин (т.1 а.с.79-80). Ухвалою від 29 вересня 2020 року судом вирішено питання щодо витребування у Департаменту реєстрації Житомирської міської ради належним чином засвідчених копій: рішення Державного реєстратора виконавчого комітету Житомирської міської ради Гербеди В.Ю., індексний номер 37056191 від 13.09.2017 та усіх документів, що стали підставою для прийняття цього рішення і які містяться у реєстраційній справі; рішення приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Стражник Тетяни Олексіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 37447474 від 06.10.2017 та усіх документів, що стали підставою для прийняття цього рішення, проведення 03.10.2017 державної реєстрації права власності за [PERSON] та які містяться у матеріалах реєстраційної справи (т.1 а.с.93). 06 жовтня 2020 року представник відповідачки [PERSON] - адвокат Ярош В.В. надав суду відзив, в якому просить відмовити у задоволені позову за безпідставністю та необґрунтованістю. Заперечуючи щодо заявлених позовних вимог представник зазначив, що дії державних реєстраторів є законними та похідними від дій власника майна, якою на той час була [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 07.06.2006р. Зазначає, що дійсно в даному договорі вказується про набуття у власність приміщення магазину під літ.А площею 389,1кв. м. та відсутні відомості про допоміжні приміщення та споруди. Однак спірне приміщення під літ "В" не є сараєм, а павільйоном, який існує з моменту будівництва будинку з вбудованим магазином і був призначений для обслуговування виключно магазину, як допоміжне приміщення, що підтверджується викопіювання з генерального плану станом на 27.10.1995р., який зберігався у [PERSON] та перший договір купівлі-продажу приміщення цілісного майнового комплексу комунального майна підприємства гастроному №90 (магазину) від 30.06.1996 року. Так, на вказаному плані чітко зображено павільйон площею 42,3 кв.м. (4,65 х 9,10м.), який нерозривно пов`язаний фундаментом з приміщенням магазину, з якого існує віконна пройма для передачі товару, на час використання приміщення під гастроном. Згідно чинного законодавства на момент придбання відповідачкою приміщення в 2006 році до переліку допоміжних приміщень та споруд, що належать до магазину, могли бути віднесені виключні капітальні споруди. Будівля спірного приміщення має капітальний фундамент, проте не має капітальних стін, оскільки збудована з металевого каркасу і обшита ДСП, про що зазначено в техпаспорті від 18.08.2017р.. Оскільки будівля не булла та не є до цього часу капітальною спорудою, а тому при видачі БТІ довідки у 2006 році про належні до приміщення магазину допоміжних споруд, це приміщення площею 42,3кв..м не було включено до складу вказаного об`єкта нерухомого майна та не було вказане в договорі від 07.06.2006р.. Саме через те, що приміщення павільйону нерозривно пов`язане з приміщенням магазину відповідачка звернулася до державних реєстраторів з заявою про внесення змін до запису про її право власності на нерухоме майно з проханням включити до площі магазину також площу павільйону під літ."В" та згідно п. 58 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. №1127 надала технічний паспорт на приміщення. На підставі поданих документів державний реєстратор прийняв законне рішення про внесення змін до записів про право власності [PERSON] , включивши до площі магазину приміщення павільйону площею 42,3кв.м. Представник відповідачки вказав, що позивачкою не було надано жодних документів про належність сараю під літ "В" виключно до будинку [ADDRESS] , і відповідно співвласникам цього будинку. Крім того зазначив, що відповідачка [PERSON] та треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належні їм на праві власності ід.частини приміщення магазину відчужили за договором дарування від 03.04.2019р. [PERSON] (т.1 а.с.96-103). 04 листопада 2020 року до суду від Департаменту реєстрації Житомирської міської ради на виконання вимог ухвали від 29 вересня 2020 року надійшли належним чином оформлені та завірені копії документів реєстраційної справи №1333512218101 (т.1 а.с.162-185). 25 листопада 2020 року представник позивача надав суду уточнену позовну заяву (т.1 а.с.192, 193-200). 20 січня 2021 року та 17 листопада 2021 року приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. надала суду письмові пояснення, де посилаючись на відсутність жодних правових підстав для оскарження рішення, просить відмовити у задоволенні позову в частині визнання протиправним та скасування її рішення від 06.10.2017 №37447474 про державну реєстрацію прав. Зокрема вказує, що оспорювану державну реєстрацію права власності на ім`я [PERSON] на 95/100 ід.ч. приміщення магазину по [ADDRESS] було проведено в чіткій відповідності з вимогами Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952 та положень Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. №1127 (далі по справі також Порядок №1127). Державна реєстрація права власності відбулася на підставі договору купівлі-продажу від 07.06.2006р., що відповідає вимогам ст. 27 Закону №1952 та п.9 Порядку №1127. Звертає увагу, що на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію права, у відповідності до п. 21 Порядку №1127 за допомогою програмних засобів ведення реєстру до вже відкритого розділу були внесені відомості про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єкти цих прав. Тобто, нею як державним реєстратором не вносилися жодні зміни відносно технічних характеристик та/або параметрів об`єкта нерухомого майна, а лише зареєстровано право власності на частку приміщення магазину на підставі договору купівлі продажу. Крім того, приватний нотаріус заперечила щодо можливості її залучення до участі у справі в якості відповідача (т.1 а.с.232-233, т.2 а.с.172-173). Ухвалою від 22 лютого 2021 року судом вирішено питання щодо повернення позивачці уточненої позовної заяви від 25 листопада 2020 року (т.1 а.с.254, 255-256). 31 травня 2021 року представник позивача надав суду заяву [PERSON] про зміну предмету позову (т.2 а.с.38, 66). Ухвалою від 08 липня 2021 року судом вирішено питання щодо витребування у приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Демецької С.Л. та приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака В.Я. належним чином засвідчених копій договору дарування частини приміщення від 03 квітня 2019 року, укладеного між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] №3483; договору іпотеки від 03 квітня 2019 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] ; документів, які були надані нотаріусу для укладання вказаних договорів (копій правовстановлюючих документів) (т.2 а.с.102). 11 серпня 2021 року від приватного нотаріуса Сєтака В.Я., на виконання вимог ухвали від 08 липня 2021 року, до суду надійшли належним чином завірені копії: договору дарування частини приміщення, посвідченого ПН ЖРНО Демецькою С.Л., в порядку заміщення ПН ЖМНО Сєтака В.Я., 03 квітня 2019 року за р.№3483; витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №162150147 від 03.04.2019; договору купівлі-продажу від 07 червня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Шеніною О.А. та зареєстрованого в реєстрі за №492; витягу з Державного реєстру правочинів №2479196 від 07.06.2006; витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10879323 від 08.06.2006; витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №99570410 від 06.10.2017; договору дарування частини приміщення магазину, посвідченого 22 серпня 2017 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. та зареєстрованого в реєстрі за №14340; договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого 03 квітня 2019 року приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С.Л. та зареєстрованого в реєстрі за №3486; договору дарування частини приміщення, посвідченого 03 квітня 2019 року приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С.Л. та зареєстрованого в реєстрі за №3483 (т.2 а.с.122-139). Ухвалою від 30 серпня 2021 року судом постановлено повернути заяву про зміну предмету позову на підставі поданої позивачкою заяви про повернення такої заяви (т.2 а.с.149, 150). Ухвалою суду від 30 серпня 2021 року, за письмовим клопотанням позивача, залучено до участі у справі в якості співвідповідачів [PERSON] та державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Стражник Тетяну Олексіївну і виключено останніх зі складу третіх осіб. Питання щодо залучення у якості співвідповідача іпотекодержателя [PERSON] не вирішувалося, оскільки іпотека була припинена (т.2 а.с.143, 151, 152-153). Ухвалою суду від 22 листопада 2021 року, за письмовим клопотанням представника позивача, вирішено витребувати у Департаменту реєстрації Житомирської міської ради матеріали реєстраційної справи на приміщення магазину по [ADDRESS] (т.2 а.с.177, 192). 16 грудня 2021 року до суду від Департаменту реєстрації Житомирської міської ради на виконання вимог ухвали від 22 листопада 2021 року надійшли належним чином оформлені та завірені копії документів електронної реєстраційної справи №1333512218101 (т.2 а.с.203-233). 28 січня 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті із встановленням загального порядку дослідження доказів (т.3 а.с.45). Учасники справи в судове засідання не з`явилися про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Пояснень про причини неявки або про відкладення розгляду справи не надходило. 14 червня 2022 року до суду від представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому адвокат Ярош В.В. просить відмовити у задоволенні позову з наведених у відзиві підстав та поданих доказів. Додаткових поясненнь, крім викладених у відзиві на позов, не має (т.3 а.с.70). 14 липня 2022 року позивачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності її представника, де [PERSON] позов підтримує та просить його задовольнити (т.3 а.с.94, 95-97). 19 жовтня 2021 року до суду надійшла спільна заява від третіх осіб - співвласників багатоквартирного будинку по [ADDRESS] : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про розгляд справи за їх відсутності, де треті особи позов [PERSON] підтримують повністю та просять його задовольнити (т.2 а.с.159). Від третіх осіб - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] будь-яких пояснень по справі не надходило. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 07.06.2006 року за реєстром №492 відповідачка [PERSON] придбала (купила) у [PERSON] (продавець) приміщення магазину літ "А", що знаходиться у [ADDRESS] . Згідно п. 1 договору №492 об`єкт складається з приміщень магазину загальною площею 389,1кв.м. Це приміщення магазину належить продавцю на підставі договору купівлі-продажу нотаріально посвідченого 13.02.2003 року за реєстром №1400, зареєстрованого в Житомирському обласному державному комунальному підприємстві по технічній інвентаризації 04.03.2003 року за реєстром №112. Відповідно до п.5 договору відчужуване приміщення магазину знаходиться у задовільному стані, такому як воно є. Претензій до якості приміщення на момент укладання договору покупець не має (т.1 а.с. 108). На підставі вказаного договору право власності на приміщення магазину по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] за реєстраційним номером 64273, номер запису 112 в книзі 103, про що свідчить копія витягу з реєстру права власності на нерухоме майно. Згідно відомостей внесених до реєстру загальна площа об`єкта нерухомого майна 389,1кв. м., матеріали стін: цегла, загальна вартість 250080грн. (т. 1 а.с.10 (зворот), 17, 109). 22.08.2017 року між [PERSON] (дарувальниця за договором), з однієї сторони та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (обдаровані за договором), з другої сторони, було укладено договір дарування приміщення магазину, згідно якого [PERSON] передала безоплатно у власність обдарованим 5/100 ід.ч. приміщення магазину, що розташоване у [ADDRESS] (т.1 а.с. 11,10, т.2 а.с. 137,138). В пункті 2 договору визначено, що згідно довідки, виданої ФОП [PERSON] 18.08.2017р. було проведено розрахунок частини, що відчужується приміщення магазину: відчужується приміщення підвального поверху 6-7 загальною площею 11,9кв.м., приміщення підвального поверху 6-8 загальною площею 20,8кв.м., що складає 5/100 ід.ч. приміщення магазину. Приміщення магазину не є окремо розташованим об`єктом нерухомого майна, а вбудованим в двоповерховий цегельний будинок. Загальна площа приміщення магазину - 389,1кв.м. Договір посвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О., зареєстровано в реєстрі 14340. На підставі вказаного договору дарування 22.08.2017р. та згідно прийнятого рішення №36736060 від 22.08.2017р. державним реєстратором - приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. було відкрито розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на нерухоме майно, а також до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено записи про право власності кожного з обдарованих на 5/500 ід.ч. на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 13335122118101: приміщення магазину у [ADDRESS] , загальною площею 389,1кв.м. (т. 2 а.с. 213-218). При цьому, відомості про право власності на 95/100 ід.ч. приміщення магазину, які залишилися у відповідачки [PERSON] до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не вносилися. 13.09.2017р. відповідачка [PERSON] звернулася до державного реєстратора Виконавчого комітету Житомирської міської ради Гербеди Віталія Юрійовича із заявою про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно під реєстраційним номером 13335122118101 (приміщення магазину у [ADDRESS] ). В подані й заяві у графі "вид змін" значиться - виправлення технічної помилки ( т.2 а.с. 219 - електронний варіант та т. 3 а.с. 4 - паперовий варіант ). З наявних в матеріалах справи копій реєстраційної справи №13335122118101 на приміщення магазину в паперовому варіанті (т.3 а.с. 1-32) та роздрукованих копій документів реєстраційної справи у електронному варіанті (т. 2 а.с. 203-233), які надані на вимогу суду державним реєстратором Виконавчого комітету Житомирської міської ради Гербедою В.Ю. вбачається, що разом із заявою відповідачкою [PERSON] було подано ряд документів, зокрема: договір купівлі продажу приміщення магазину від 07.06.2006р., витяг з державного реєстру правочинів від 07.06.2006р., витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно (приміщення магазину) від 08.06.2006р., довідка фізичної особи-підприємця [PERSON] за вих №489 від 08.09.2017 щодо технічної характеристики об`єкта нерухомого майна площею 431,1кв.м.; копії з інвентаризаційної справи №5225 на будівлю (магазин) у [ADDRESS] ; виготовлений ФОП [PERSON] технічний паспорт на приміщення магазину. На підставі поданих заяви та доданих документів, та згідно п.38 Порядку №1141 державним реєстратором Виконавчого комітету Житомирської міської ради Гербедою В.Ю. було прийнято рішення №37056191 від 13.09.2017р. про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме до запису про площу об`єкту за номером розділу, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 13335122118101 спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 2 а.с. 23, т. 3 а.с. 197). Зокрема, відповідно до сформованих 13.09.2017 року витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з реєстраційним номером 13335122118101 актуальною інформацією про об`єкт нерухомого майна значиться: приміщення магазину у [ADDRESS] загальною площею 431,1кв.м. (т.2 а.с. 229-233). Тобто, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно згідно прийнятого державним реєстратором Виконавчого комітету Житомирської міської ради Гербедою В.Ю. рішення було внесено виправлення: загальну площу приміщення магазину змінено з 389,1 кв.м. на 431,1 кв.м.(т.1 а.с. 12). В подальшому відповідачка [PERSON] 03.10.2017року звернулася до державного реєстратора - приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. із заявою про реєстрацію права власності на 95/100 ід. ч. приміщення магазину у [ADDRESS] відповідно до договору купівлі продажу, посвідченого 07.06.2006р. за реєстром №492 Шеніною О.А., приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу. На підставі поданих документів державним реєстратором - приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. було прийняте рішення №37447474 від 06.10.2017, на підставі якого було внесено запис до відкритого розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з реєстраційним номером 13335122118101 про державну реєстрацію права власності відповідачки [PERSON] на 95/100 ід. ч. приміщення магазину у [ADDRESS] , в якому на той час містилася актуальна інформацією про загальну площу об`єкта нерухомості у 431,1кв.м. (т. 2 а.с. 129). 03.04.2019 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (дарувальники за договором), з однієї сторони та [PERSON] (обдарована за договором), з другої сторони, було укладено договір дарування приміщення магазину, згідно якого [PERSON] прийняла у власність від дарувальників 99/100 ід.ч. приміщення магазину, що розташоване у [ADDRESS] ,. Договір посвідчено приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С.Л., в порядку заміщення, Сєтак В.Я., приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №3438 (т. 2 а.с. 123-138). Відповідно до п. 1. 2 договору технічними характеристиками приміщення є: загальна площа - 431,1кв.м.; приміщення не є окремо розташованим об`єктом та є вбудованим. На підставі вказаного договору за відповідачкою [PERSON] було зареєстровано право власності на 99/100 ід.ч. приміщення магазину, що розташоване у [ADDRESS] , про що приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С.Л., було внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з реєстраційним номером 13335122118101 (т. 2 а.с. 125). Як вказувалося вище, позивачка просить визнати незаконними та скасувати рішення державних реєстраторів № 37056191 від 13.09.2017р. та №37447474 від 06.10.2017р., згідно яких відбулася державна реєстрація збільшення площі приміщення магазину з 389,1кв. м. до 431,1 кв.м, що порушує її права, як співвласника будинку, а саме право користуватися спільною сумісною власністю - приміщенням сараю літ "В" площею 42,3кв.м, за рахунок площі якого відбулося збільшення площі магазину. Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного. Відповідно до п.1 с. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.04.2004р. №1952-IV (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно п. 9 ч.1 ст .2 Закону №1952-IV реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав. Згідно ч.4 ст. 5 Закону №1952-IV не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії. Відповідно ч.3 ст. 10 Закону №1952 державний реєстратор 1) - встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема; - відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; - відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; - відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; - наявність обтяжень прав на нерухоме майно; - наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. 4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом, та ін. Згідно ч. 1 ст. 11 Закону №1952 державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону №1952 державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій. Частиною 2 статті 12 Закону №1952 передбачено, що записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. Згідно ч.1 ст. 13 Закону №1952 Державний реєстр прав складається з розділів, спеціального розділу, бази даних заяв та реєстраційних справ в електронній формі. Невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав є Реєстр прав власності на нерухоме майно, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державний реєстр іпотек. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст. 13 Закону №1952 на кожний об`єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна. Розділ Державного реєстру прав складається з чотирьох частин, які містять відомості про: 1) нерухоме майно; 2) право власності та суб`єкта (суб`єктів) цього права; 3) інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав; 4) обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта (суб`єктів) цих обтяжень. Згідно ч.1 та ч.2 ст .15 Закону №1952 реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна є індивідуальний номер, який присвоюється кожному індивідуально визначеному об`єкту нерухомого майна при проведенні державної реєстрації права власності на нього вперше, не повторюється на всій території України і залишається незмінним протягом усього часу існування такого об`єкта. У разі переходу права власності на об`єкт нерухомого майна або зміни відомостей про об`єкт нерухомого майна його реєстраційний номер не змінюється, крім випадків, передбачених статтею 14 цього Закону. Частинами 1-5 статті 18 Закону №1952 визначено, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав. У випадках, передбачених законодавством України, державна реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, речові права на який підлягають державній реєстрації. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Заява про державну реєстрацію прав подається окремо щодо кожного об`єкта нерухомого майна. Згідно ч.1 та ч.2 ст. 24 Закону №1952 у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону №1952 записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі зміни ідентифікаційних даних суб`єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав. У разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду. В статті 27 Закону №1952 визначено підстави для державної реєстрації права власності та інших речових прав, зокрема на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначає Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. №1127 (далі по справі також Порядок №1127) Підповідно до п. 19 Порядку №1127 (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав. Згідно п. 20 Порядку №1127 у разі проведення державної реєстрації права власності на окремий індивідуально визначений об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва вперше, у тому числі у результаті поділу, виділу частки з об`єкта нерухомого майна або об`єднання об`єктів нерухомого майна, державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав відкриває новий розділ у цьому Реєстрі з присвоєнням реєстраційного номера об`єкту нерухомого майна, об`єкту незавершеного будівництва та формує реєстраційну справу відповідно до законодавства. Згідно п. 40 Порядку №1127 державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком. Відповідно до п. 58 Порядку №1127 для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна у разі, коли в документах, що подаються для такої реєстрації, відсутні відомості про технічні характеристики відповідного об`єкта, також подається технічний паспорт на такий об`єкт. За бажанням заявника у разі зміни технічних характеристик об`єкта нерухомого майна для державної реєстрації права власності на такий об`єкт може бути подано технічний паспорт, що містить актуальні відомості про технічні характеристики об`єкта, незалежно від наявності таких відомостей в документах, що подаються для відповідної реєстрації. У разі коли зміни технічних характеристик об`єкта нерухомого майна відбулися у зв`язку з проведенням будівельних робіт, що відповідно до законодавства потребують отримання дозволу на їх проведення, також подається документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. У випадках, передбачених абзацами першим та другим цього пункту, державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав до Державного реєстру прав вносить відомості про об`єкт нерухомого майна відповідно до технічного паспорта на такий об`єкт та документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Процедуру ведення, функціонування Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, його невід`ємної архівної складової частини та наповнення Державного реєстру прав відомостями про речові права на нерухоме майно, обтяження таких прав визначає .Порядок ведення державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 р. №1141 (далі за текстом також Порядок №1141). Відповідно до п. 20 Порядку №1141 (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) з метою проведення державної реєстрації виникнення права власності державний реєстратор вносить до запису про нерухоме майно такі відомості: щодо об`єкта нерухомого майна: тип об`єкта нерухомого майна (житловий будинок, будівля, споруда, квартира, житлове приміщення, нежитлове приміщення тощо); призначення об`єкта нерухомого майна (житловий або нежитловий); площа об`єкта нерухомого майна (загальна та (за наявності) житлова); відомості про складові частини об`єкта нерухомого майна (найменування та/або присвоєння літера, загальна та (за наявності) житлова площа об`єкта нерухомого майна, який є складовою частиною складної речі та призначений для обслуговування іншої (головної) речі, пов`язаний з нею спільним призначенням та є її приналежністю); адреса об`єкта нерухомого майна; підстава для внесення запису про нерухоме майно: - назва рішення; - дата формування рішення; - індексний номер рішення; прізвище, ім`я та по батькові державного реєстратора; найменування органу державної реєстрації прав або найменування нотаріальної контори, назва нотаріального округу. У разі коли право власності на земельну ділянку, на якій розташований такий об`єкт нерухомого майна, зареєстровано в установленому законодавством порядку, державний реєстратор додатково вносить відомості про реєстраційний номер такої земельної ділянки; Згідно п. 38 Порядку №1141 зміни до записів Державного реєстру прав вносяться у разі зміни ідентифікаційних даних суб`єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення зазначеного Реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка). Так, у разі внесення змін у зв`язк з допущенням технічної помилки державний реєстратор вносить до відповідного запису Державного реєстру прав такі відомості: 1) реєстраційний номер, дата і час реєстрації заяви, на підставі якої вносяться зміни до Державного реєстру прав; 2) підстава для внесення змін до запису: назва рішення; дата формування рішення; індексний номер рішення; 3) прізвище, ім`я та по батькові державного реєстратора; 4) найменування органу державної реєстрації прав або найменування нотаріальної контори, назва нотаріального округу. (п. 39 Порядку №1141). У разі внесення змін у зв`язку із зміною відомостей про нерухоме майно, право власності та суб`єкта цього права, інші речові права та суб`єкта цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта цих прав, що містяться у Державному реєстрі прав, які не пов`язані з проведенням державної реєстрації прав, державний реєстратор вносить до відповідного запису Державного реєстру прав такі відомості: 1) підстава для зміни відомостей: назва документа; дата видачі документа; номер документа; ким виданий (оформлений) документ; додаткові відомості про документ; 2) реєстраційний номер, дата і час реєстрації заяви, на підставі якої вносяться зміни до Державного реєстру прав; 3) підстава для внесення змін до запису: назва рішення; дата формування рішення; індексний номер рішення; 4) прізвище, ім`я та по батькові державного реєстратора; 5) найменування органу державної реєстрації прав або найменування нотаріальної контори, назва нотаріального округу. (п.40 Порядку №1141). З матеріалів справи вбачається, що підставою для прийняття рішення державним реєстратором Виконавчого комітету Житомирської міської ради Гербедою В.Ю. за індексним номером 37056191 від 13 вересня 2017 року на підставі якого було внесено зміни до запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо площі приміщення магазину по [ADDRESS] шляхом її збільшення з 389,1 кв.м. до 431,1кв.м., стали додані до заяви відповідачки [PERSON] документи, зокрема довідка від 08.09.2017р. №498 видана ФОП [PERSON] щодо технічної характеристики об`єкта нерухомого майна. В довідці зазначається, що згідно обстеження приміщення магазину по [ADDRESS] встановлено, що площа магазину змінилася з 389,1кв.м. на 431,1 кв.м. за рахунок перепланування без втручання в несучі стіни, що відповідно до постанови КМУ №406 від 07.06.2017р. не є самочинним та після завершення робіт введення в експлуатацію не потребує. Суд вважає, що така довідка не може бути підставою для прийняття рішення про внесення змін до запису про об`єкт нерухомого майна, а саме щодо площі приміщення магазину. Питання внесення змін до Реєстру нерухомого майна врегульоване в ч.1 ст. 26 Закону №1952, тому приймаючи рішення про можливість внесення змін державний реєстратор повинен керуватися в першу чергу вимогами Закону, зокрема переліком документів, на підставі яких можлива державна реєстрація права власності, пріоритетом відомостей, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії., в т.ч. раніше. При цьому, відповідно до ст. 2 Закону №1952 державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. (висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №911/3594/17). З аналізу положень ст. 18 Закону №1952 та п. 58 Порядку №1127 слід дійти висновку, що проведення державної реєстрації прав на підставі самих лише документів технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна (технічного паспорта) не допускається. Використання таких документів можливе лише з документами перелік, яких визначено у вказаних вище Законі та Порядку. При цьому однією з умов такого використання є відсутність характеризуючих даних про об`єкт в таких документах, зокрема площі. Довідка щодо технічної характеристики об`єкта нерухомого майна від 08.09.2017р. №489 не входить до такого переліку документів. Вбачається, що довідка була видана на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017р. №406, якою затверджено Перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, до яких належать роботи з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, а також нежилого будинку, будівлі, споруди, приміщення в них, виконання яких не передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1). Постанова №406 була прийнята у розвиток частини другої статті 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011р. №3038-VI, яка містить перелік документів, що надають право на виконання будівельних робіт. Тобто, вказана постанова стосується виключно правових та організаційних основ містобудівної діяльності те не стосується питання державної реєстрації прав, а відсутність потреби в отриманні дозвільних документів на виконання будівельних робіт чи відсутність потреби у введенні об`єкта в експлуатацію не може бути підставою для внесення відомостей щодо площі нерухомого майна, без урахування правовстановлюючих документів та інших матеріалів реєстраційної справи. Вбачається, що окрім довідки №489 від 08.09.2017р. до заяви відповідачкою [PERSON] було надано копії інвентаризаційної справи №5225 на будівлю (магазин) по [ADDRESS] , в якій міститься зведений оціночний акт станом на 27.10.1995р., викопіювання з генерального плану, поетажний план, журнал перерахунку площі житлового будинку (т.3 а.с. 10-24). Також державному реєстратору було надано технічний паспорт на приміщення магазину виготовлений ФОП [PERSON] 18.08.2017р. (т. 3 а.с. 18-24). З наданих матеріалів інвентаризаційної справи вбачається, що приміщення магазину літ "А" площею 389 кв.м. вбудовано в будівлю, поряд з якою розташована споруду під літ. "В" під назвою "павільйон". Однак, окрім відомостей про вказану споруду у викопіюванні з генерального плану (т.3 а.с. 11), в інших документах копії інвентаризаційної справи станом на 27.10.1994 року вона не значиться. При цьому, в технічному паспорті від 18.08.2017р., до приміщення магазину віднесено приміщення під літ "А" площею 389,1 кв.м., яке є капітальною спорудою, та приміщення під літ "В" площею 42,3кв. м., яке згідно матеріалів справи не є капітальною спорудою. Таким чином, твердження державного реєстратора Гербеди В.Ю. про можливість внесення змін до відомостей Державного реєстру речових прав про зміну площі магазину у зв`язку з проведеним переплануванням є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. Суд зазначає, що будь-які докази факту проведення будівельних робіт у приміщення магазину літ. "А" та споруди під літ "В" не надано. Також суд зазначає, що обставина розташування споруди під літ. "В" за межами будівлі будинку визнається сторонами. До того ж, заперечуючи проти позову, представник відповідача вказував, що споруда під літ "В" не є сараєм, а павільйоном, який існує з моменту будівництва будинку з вбудованим магазином і був призначений для обслуговування виключно магазину, як допоміжне приміщення, що має капітальний фундамент, проте не має капітальних стін, оскільки збудована з металевого каркасу і обшита ДСП, про що зазначено в техпаспорті від 18.08.2017р. Вказане підтверджується також роздрукованими фотографіями наданими позивачкою (т. 1 а.с. 30-31 зворот). Однак, таке твердження про можливість реєстрації такого приміщення, як об`єкта нерухомого майна спростовується п. 4 ч.1 ст.5 Закону №1952, відповідно до якої не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі. З іншої сторони, відповідно до пп. 2 п. 20 Порядку №1141 з метою проведення державної реєстрації виникнення права власності щодо об`єкта нерухомого майна державний реєстратор вносить до запису про нерухоме майно, окрім відомостей про тип об`єкта нерухомого майна, його площу, також відомості про складові частини об`єкта нерухомого майна (найменування та/або присвоєння літера, загальна та (за наявності) житлова площа об`єкта нерухомого майна, який є складовою частиною складної речі та призначений для обслуговування іншої (головної) речі, пов`язаний з нею спільним призначенням та є її приналежністю). Тобто, при відкритті розділу в реєстрі та внесення державним реєстратором відомостей щодо нерухомого майна, у разі наявності відповідних документів, споруду під літ "В" можливо б було внести в якості складової частини приміщення магазину, однак чого не було зроблено. При цьому, суд звертає увагу, що 13.09.2017р. подаючи заяву про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачка [PERSON] вказала, що видом змін є виправлення технічної помилки. Слід зазначити, що хоча державним реєстратором було прийняте рішення №37056191 від 13.09.2017р. про внесення змін до запису в Державному реєстру речових прав стосовно відомостей про нерухоме майно, такі зміни були оформлені згідно п. 39 Порядку №1141 - внесення змін у зв`язку з допущенням технічної помилки. Відомості, які передбачається внести до реєстру у зв`язку з внесення змін до запису стосовно нерухомого майна згідно п.40 Порядку №1141, зокрема щодо підстави для зміни відомостей: назва документа; дата видачі документа; номер документа; ким виданий (оформлений) документ; додаткові відомості про документ, не були зазначені державним реєстратором. Вказане свідчить про відсутність такого документа. Враховуючи вище викладене, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Житомирської міської ради Гербеди Віталія Юрійовича, індексний номер 37056191 від 13 вересня 2017 року про внесення змін до запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо виправлення загальної площі приміщення магазину по [ADDRESS] з 389,1 кв.м. до 431,1 кв.м. Разом з тим, суд вважає безпідставною вимогу про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 37447474 від 06 жовтня 2017 року, прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Тетяною Олексіївною про реєстрацію права власності за [PERSON] на 95\\100 приміщення магазину по [ADDRESS] з огляду на наступне. З матеріалів справи вбачається та встановлено судом що вказане рішення приймалося державним реєстратором у відповідності з вимогами Закону 1952 та Порядку №1127, на підставі договору купівлі-продажу від 07.06.2006 року, з урахуванням того, що власник нерухомого майна має право зареєструвати своє право власності у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно, хоча таке право було зареєстровано в Реєстрі прав власності в 2006 році. Вбачається, що відомості про право власності вносилися приватним нотаріусом до раніше відкритого розділу Державного реєстру прав з реєстраційним номером 13335122118101, при цьому на той момент відомості щодо зміни площі об`єкта з 389,1 кв. м. на 431кв. м. уже були внесені державним реєстратором Гербедою В.Ю. За вказаних обставин підстав для скасування рішення №37447474 від 06 жовтня 2017 року не вбачається. Вирішуючи питання щодо права позивачки звернутися до суду з даним позовом та обраного способу захисту своїх прав та інтересів суд виходить з наступного. Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно позивачка є власницею квартири [ADDRESS] (т. 1 а.с. 38 зворот). З матеріалів справи вбачається, що будинок по [ADDRESS] та по [ADDRESS] є одним і тим же об`єктом нерухомості. З наявних в матеріалах справи документів, зокрема матеріалів інвентаризаційної справи БТІ №5225 по будинку по [ADDRESS] , які надані позивачкою, вбачається, що станом на 06.11.1950 року на прибудинковій території під літ. "В" значиться приміщення сараю (т.1 а.с. 25). Разом з тим, з наданої відповідачкою [PERSON] копії інвентаризаційної справи №5225 на будівлю (магазин) по [ADDRESS] , в якій міститься зведений оціночний акт станом на 27.10.1995р., викопіювання з генерального плану вбачається, що приміщення магазину літ "А" площею 389 кв.м. вбудовано в будівлю, поряд з якою розташована споруду під літ. "В" під назвою "павільйон" (т.3 а.с. 10-17). При цьому, відповідно до листа начальника ВЖРЕП -№3 від лютого місяця 1996 року за №1-73, який було адресовано до відділу управління комунальною власністю міськвиконкому вказується, що будівля жилого будинку по. [ADDRESS] , разом з вбудованим приміщення магазину № [NUMBER] , введено в експлуатацію в 1917 році. Загальна площа магазину (підвальне приміщенням 176,3кв. м. та перший поверх магазину 212,8кв. м.) становить 389,1кв.м. (т.1 а.с. 26). Згідно реєстраційного посвідчення від 10.12.1999 року, приміщення магазину № [NUMBER] загальною площею 389,1кв. м. було зареєстровано Житомирським обласним комунальним підприємством по технічній інвентаризації за Товариством покупців членів трудового колективу гастроному № 90 на праві колективної власності на підставі договору купівлі продажу від 30.04.1996 року (т. 1 а.с. 18). Відповідно до довідки - характеристики від 22.12.1999 р., яка видана Житомирським обласним комунальним підприємством по технічній інвентаризації Товариству покупців членів трудового колективу гастроному № [NUMBER] площа приміщення магазину літ "А" по. [ADDRESS] становить 389,1кв. м. ( т.1 а.с. 29). На підставі рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 26.12.200р. №762 "Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна" 03.01.2003 року Товариству з обмеженою відповідальністю "Михайлівське" було видано свідоцтво про належність товариству на праві колективної власності приміщення магазину по. [ADDRESS] площею 389,1кв. м. (т.1 а.с. 19). В подальшому згідно договору купівлі - продажу від 28.01.2003 року ТОВ "Михайлівське" продало приміщення магазину площею 389,1кв. м. ТОВ "Аквітас консалтінг". При цьому в технічних характеристиках вказується, що приміщення магазину являє собою частину вбудовано-прибудованої будівлі до двухповерхового будинку (т. 1 а.с. 20). На підставі договору купівлі-продажу від 13.02.2003 року між ТОВ "Аквітас консалтінг" та [PERSON] ,остання купила приміщення магазину літ "А", площею 389,1 кв. м., що розташований в [ADDRESS] (а.с. 22 зворот). При цьому інших технічних характеристик приміщення не зазначено. Як вказувалося вище, в подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 07.06.2006 року приміщення магазину [PERSON] відчужила відповідачці [PERSON] . Згідно ч.2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Згідно п. 6 ч.1 ст. 1 Закону україни "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" від 14.05.2015 №VIII спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія; Згідно ч.1 ст .369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи скористатися заходами правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів. Враховуючи вищевикладені обставини, наявність спірних правовідносин з приводу належності приміщення під літ "В", яке розташоване на прибудинковій території по [ADDRESS] до спільного майна багатоквартирного будинку або до магазину, суд вважає, що позивачка правомірно звернулася до суду з вказаним позовом за захистом своїх прав та інтересів, як власниці квартири у багатоквартирному будинку та співвласниці спільного майна, яке призначене для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку, яким слід вважати усі допоміжні приміщення (гаражі, сараї, навіси), які розташовані на прибудинковій території багатоквартирного будинку. При цьому суд враховує, що відомості про наявність перешкод у користуванні сторонами спорудою під літ. "В" в матеріалах справи відсутні, а тому зважаючи на обставини справи скасування рішення державного реєстратора відповідає меті, яку прагне досягти позивачка. Разом з тим, належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі N 925/1265/16). Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі N 338/180/17, від 11.09.2018 у справі N 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі N 569/17272/15-ц. Враховуючи вище викладене, суд зазначає, що на момент звернення з позовом набула чинності норма ч. 3 ст. 26 Закону №1952, згідно якої відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав. При цьому, однією з вимог позивача є: змінити речові права [PERSON] на приміщення магазину по [ADDRESS] шляхом зміни у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно площі магазину з 431,1 кв.м. до 389,1 кв.м. та зазначення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що [PERSON] на праві власності належить 95\\100 приміщення магазину по [ADDRESS] , загальною площею 389,1 кв.м. Однак суд звертає у вагу, що на момент звернення з позовом відповідачка [PERSON] відчужила свою частку на користь відповідачки [PERSON] . Також суд зазначає, що Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення механізму протидії рейдерству" від 12.05.22р. 2255-IX було внесено зміни до ч.3 ст..26 Закону №1952 та викладено її в наступній редакції, яка набуде чинності з 26.07.2022р.: Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяж ень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до статті 37 цього Закону. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов обґрунтованим частково та таким, що підлягає задоволенню в частині скасування рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Житомирської міської ради Гербеди Віталія Юрійовича, індексний номер 37056191 від 13 вересня 2017 року про внесення змін до запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо виправлення загальної площі приміщення магазину по [ADDRESS] з 389,1 кв.м. на 431,1 кв.м. , повернувши відомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про площу приміщення магазину по [ADDRESS] у стан, що існував до моменту державної реєстрації змін проведених на підставі скасованого рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Житомирської міської ради Гербеди Віталія Юрійовича, індексний номер 37056191 від 13 вересня 2017 року шляхом державної реєстрації таких змін. Такий спосіб захисту відповідатиме правовим висновкам щодо застосування законодавства при визначенні ефективного способу захисту, висловленому в постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23 червня 2020 р. у справі № 922/2589/19, та в практичному аспекті зможе забезпечити і гарантувати позивачці відновлення порушених прав та інтересів, виходячи з заявлених позовних вимог, обставин справи та складу учасників справи. В іншій частині позову відмовити Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивачки витрат зі сплати судового збору в сумі 840грн.80коп, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial