Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договорами позики. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02.12.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено письмовий договір позики у вигляді розписки, відповідно до якого відповідач отримав в борг кошти в розмірі 2400,00 грн., зі строком повернення до 05.12.2020. У встановлений договором строк відповідач грошові кошти не повернув, уникає зустрічі із позивачем, на телефонні дзвінки не відповідає. Таким чином відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання починаючи з 06.12.2020. Відповідно до договору позики, сторони погодили, що в разі порушення зобов`язання в частині повернення кожної окремої суми коштів та/або повернення всієї суми до кінцевої дати 05.12.2020, позичальник зобов`язується додатково сплатити суму неустойки, а саме: пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, за кожен день виконання зобов`язань, від суми боргу; суму річних, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, визначено в розмірі 365%; суму інфляційних, відповідно до законодавства України. Також умовами договору визначено, що у випадку прострочення повернення коштів більше як на 30 календарних днів, позичальник зобов`язується сплатити штраф в десятикратному розмірі від суми боргу; штраф у зазначеному розмірі позичальник зобов`язується сплачувати за кожні прострочені 30 календарних днів. У зв`язку з тим, що грошові кошти у строки обумовлені договором повернуті не були, позивач просить суд стягнути з відповідача борг в сумі 2400,00 грн.; пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 63,12 грн.; відсотки за користування грошовими коштами в сумі 1918,30 грн.; втрати від інфляції в сумі 53,04 грн.; штраф за прострочення повернення коштів в сумі 24000,00 грн.; витрати по оплаті судового збору в сумі 908,00 грн.; витрати на правову допомогу в сумі 3000,00 грн. На підставі викладеного просить позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 13.07.2021 року відкрито спрощене позовне провадження. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У встановлений ухвалою строк відзив від відповідача не надійшов. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 02.12.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено письмовий договір позики у вигляді розписки, відповідно до якого відповідач отримав в борг кошти в розмірі 2400,00 грн., зі строком повернення до 05.12.2020. Отримання грошових коштів [PERSON] підтверджується розпискою підписаною відповідачем у якій зазначено, що підписуючи дану розписку [PERSON] засвідчив факт отримання грошових коштів в розмірі 2400,00 грн. Відповідно до договору позики, сторони погодили, що в разі порушення зобов`язання в частині повернення кожної окремої суми коштів та/або повернення всієї суми до кінцевої дати 05.12.2020, позичальник зобов`язується додатково сплатити суму неустойки, а саме: пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, за кожен день виконання зобов`язань, від суми боргу; суму річних, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, визначено в розмірі 365%; суму інфляційних, відповідно до законодавства України. Також договором позики передбачено, що у випадку прострочення повернення коштів більше як на 30 календарних днів, позичальник зобов`язується сплатити штраф в десятикратному розмірі від суми боргу; штраф у зазначеному розмірі позичальник зобов`язується сплачувати за кожні прострочені 30 календарних днів. Вбачається, що у встановлений договором строк відповідач грошові кошти не повернув, уникає зустрічі із позивачем, на телефонні дзвінки не відповідає. Таким чином відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання починаючи з 06.12.2020. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості). Як вбачається з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що 02.12.2020 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов`язання щодо виконання даного договору. Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку вбачається, що за період з 06.12.2020 по 23.02.2021 за відсотковою ставкою 365% річних сума відсотків за користування грошовими коштами складає 1918,30 грн. У зв`язку з тим, що відповідач не повернув у встановлений договором строк суму позики позивачу, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 2400,00 грн., а також відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 1918,30 грн. Відповідно до положень ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК). За положеннями ст.61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те сааме правопорушення. Отже, чинним законодавством запроваджено заборону одночасного застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи, що відповідно до положень ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, суд приходить до переконання, що одночасне їх застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за договором позики, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21.10.2015 року у справі №6-2003цс15, від 11.10.2017 року у справі №347/1910/15-ц та постановах Верховного Суду від 13.02.2019 року у справі №216/2813/15-ц. Таким чином, позовні вимоги про одночасне стягнення з відповідача пені та штрафу за порушення строків повернення боргу не підлягають до задоволення, виходячи із заборони застосування подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення. При цьому Верховний Суд у постанові від 19.09.2018 року у справі №664/2784/15-ц вказав, що оскільки у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 відсутній висновок про те, який же вид неустойки (штраф чи пеню) підлягає стягненню та який критерій має бути застосовано для його вибору, а тому виходячи із тлумачення статей 3 та 549 ЦК України при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, в тому числі, з урахуванням їх розміру. Згідно наданого позивачем розрахунку, розмір штрафу нарахованого за порушення відповідачем строків повернення боргу становить 24000,00 грн, а пеня за весь період заборгованості у розмірі подвійної облікової ставки НБУ - 63,12 грн. Визначаючи вид неустойки, який підлягає до стягнення з відповідача за порушення умов договору позики від 02.12.2020, суд із врахуванням положень ст. 3 ЦК України приходить до переконання, що в даному випадку стягнення з відповідача штрафу в десятикратному розмірі від суми боргу є нерозумним, несправедливим та може бути вкрай обтяжливим для відповідача. Таким чином, суд вважає, що з відповідача за порушення умов договору позики слід стягнути неустойку у виді пені у розмірі 63,12 грн., що відповідає вимогам розумності і справедливості. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Встановлено, що боржник не виконав взяті на себе за договором позики від 02.12.2020 року зобов`язання, грошові кошти позивачу не повернув, тому є підстави стягнення заборгованості в судовому порядку, з урахуванням індексу інфляції в розмірі 53,04 грн., що розраховано за період з 06.12.2020 по 23.02.2021. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача. З урахуванням часткового задоволення позову, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 908,00 грн. Що стосується витрат на правничу допомогу слід зазначити наступне. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Позивачем на підтвердження надання правничої допомоги на суму 3000,00 грн., долучено до матеріалів справи копію договору №12/02 від 12.02.2021 про надання правової допомоги, укладеного між адвокатом Орловською В.А. та [PERSON] та копію додатку №1 до договору про надання правової допомоги від 12.02.2021, який має розрахунок та опис робіт (наданих послуг), виконаних за договором про надання правової допомоги на суму 3000,00 грн. Згідно п.3 додатку №1 до договору про надання правової допомоги, оплата послуг здійснюється в момент підписання договору №12/02 від 12.02.2021. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.

Outcome: partial