Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-06 00:00:00

До Октябрського районного суду м. Полтави звернувся представник позивачів - адвокат Процай В.М., який діє в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , до відповідачів - Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави МО України, про визнання права користування житловим приміщенням в будинку відомчого житлового фонду Міністерства оборони України на умовах житлового найму. На обґрунтування своїх вимог представник позивачів зазначає, що [PERSON] перебував на квартирному обліку як військовослужбовець згідно з витягом з протоколу №90 від 03.12.2003 року. Разом із членами своєї сім`ї [PERSON] з дружиною [PERSON] , 1972 р.н., дочкою [PERSON] , 1994 р.н., вселилися в учбові приміщення МОУ України в 2003 році, кімнати якого надавались для заселення військовослужбовців, які потребували житла, на підставі дозволу командира військової частини. Вони зареєстровані з 03.09.2003 року за адресою: [ADDRESS] . На підставі рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради № 74 від 28.03.2007 року будівлям і спорудам військового містечка № 6, що знаходиться на балансі КЕВ м. Полтави МОУ по [ADDRESS] надано нову адресу згідно з додатком №1, будівлі було присвоєно - [ADDRESS] , та [PERSON] з членами сім`ї, 12.10.2007 року було знято з реєстрації міста проживання та цього ж дня 12.10.2007 року було зареєстровано за адресою [ADDRESS] . В період з 2007 по 2009 роки з дозволу КЕВ м. Полтави МОУ [PERSON] з іншими мешканцями, власними силами та за власні кошти було переобладнано будівлю в квартири. У зв`язку з переобладнанням (реконструкцією) в житловий будинок, що належить до фонду МОУ та згідно з Декларацією «Про готовність об`єкта до експлуатації» №ПТ14312107436 від 27.06.2012 року, [PERSON] було видано спеціальний ордер №27 від 14.12.2013 року на право реєстрації сім`ї з 4 осіб. У вищевказаній квартирі, окрім [PERSON] , зареєстровані та фактично проживають його дружина [PERSON] , його дочка [PERSON] , та його син [PERSON] .. Позивач зазначає, що вселення його та членів його сім`ї у вищевказану квартиру здійснено на законних підставах, оскільки житлова будівля не мала і не має статусу гуртожитку. В Листі КЕВ м. Полтави від 14.02.2012 року за №523 на адресу військового прокурора Полтавського гарнізону вказано, що по Полтавському гарнізону нецільове використання службових приміщень та безпідставного їх утримання не має. Листом т.в.о. начальника головного КЕУ Збройних сил України [PERSON]., адресованого заступнику Міністра Оборони України [PERSON]. від 14.03.2016 року №303/4/16/415 встановлено, що у період 2007 -2009 років за рішенням керівництва та житлової комісії військової частини А3990 (м. Полтава) без погодження з КЕВ м. Полтава військовослужбовцям Полтавського гарнізону було виділено вивільнені нежитлові приміщення учбових аудиторій будівлі [NUMBER] військового містечка [NUMBER] по [ADDRESS] (на цей час [ADDRESS]) у м. Полтаві для переобладнання за власні кошти з метою тимчасового проживання в них. Відомості про нежитловий статус приміщень містяться в Листі від 06.01.2015 року т.в.о. начальника головного КЕУ Збройних сил України [PERSON]., адресованого Міністру Оборони України [PERSON]., а також вказано, що «З метою приведення до належного стану проживання військовослужбовців та осіб звільнених з військової служби Полтавського гарнізону та створення фонду службового житла Міністерства Оборони України, відповідно до пункту 1.8 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства Оборони України від 30.11.2011 №737, зареєстрованим в Міністерстві Юстиції України від 10.01.2012 за №24/20337 (зі змінами), прошу підтримати клопотання вищезазначених посадових осіб щодо розподілу 27 квартир (№№2,3,5,7,8,9,10,14,16,17,22,23,28,29,30,36,39,41,43,46,47,50,53,56,57,61,62) у житловому будинку по [ADDRESS] під службові приміщення, а решту 38 квартир розподілити для постійного проживання». З зазначеного Листа вбачається, що квартира позивачів [ADDRESS] не є службовою, а запропоновано використовувати її для постійного проживання. Позивач [PERSON] звертався до Київського районного суду м. Полтава з позовною заявою до КЕВ м. Полтава з позовом про усунення перешкод у приватизації житла шляхом зобов`язання вчинити дії (справа № 552/1148/20), однак йому було відмовлено у позові, при цьому однією з підстав відмови у позові була та обставина, що [PERSON] не довів, що він проживає у спірній квартирі на умовах житлового найму (постійного користування). Ураховуючи викладене, позивач просить визнати за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право користування квартирою [ADDRESS] на умовах житлового найму. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 14 червня 2021 року відкрито загальне позовне провадження по даній справі з повідомленням сторін про дату та час розгляду справи. Відповідачем - Квартирно-експлуатаційним відділом м. Полтави МО Українидо суду направлено відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідно до договору № 19 від 01.03.2011 року про надання послуг по утриманню гуртожитку та відшкодування витрат за надані послуги позивачу в тимчасове користування надавалося житлове приміщення, однак в ст. 99 Житлового кодексу Української РСР вказано, що тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають, крім того, відповідач вказує, що відповідачем не надано інших доказів законності вселення, а спеціальний ордер № 27, виданий 14.12.2013 року не містить дозволу на вселення. Відповідачем - Міністерством оборони Українидо суду направлено відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідач вважає, що позивач проживає у зазначеній квартирі не на підставах і без дотримання порядку, які встановленні відповідним законодавством, як станом на момент вселення, так і в подальшому; позивачем не надано доказів законності вселення, змін до договору № 19 від 01.03.2011 року про надання послуг по утриманню гуртожитку та відшкодування витрат за надані послуги позивачу в тимчасове користування не укладалось. Представник позивача - адвокат Процай В.М. позовні вимоги у судовому засіданні підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача - Міністерства оборони України направив клопотання про розгляд справи без його участі, просить відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави МО України направив клопотання про розгляд справи без його участі, проти позовних вимоги заперечує, просить в позові відмовити. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному і населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтею 9 ЖК Української РСР визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Недотримання письмової форми договору не тягне за собою його недійсність. Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім`ї (в тому числі і щодо строку його дії) є недійсними. Згідно ст. 64 ЖК Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Якщо вказані особи перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] перебував на квартирному обліку як військовослужбовець згідно з копією витягу з протоколу № 90 від 03.12.2003 року. Позивач і його сім`я зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , на цей час [ADDRESS] , з 03.09.2003 року. Тобто позивач разом з сім`єю проживає в будинку більше 15 років. У зв`язку з переобладнанням (реконструкцією) в житловий будинок, що належить до фонду Міністерства оборони України та згідно з Декларацією «Про готовність об`єкта до експлуатації» № ПТ 14312107436 від 27 червня 2012 року, позивачу [PERSON] було видано Квартирно-експлуатаційним відділом м. Полтави спеціальний ордер № 27 від 14 грудня 2013 року, на право реєстрації сім`єю з 4 осіб жилої площі в житловому будинку по [ADDRESS] , розміром 28,00 кв.м.. З того часу сім`я зареєстрована за місцем проживання Октябрським РВ у м. Полтаві УДМС України в Полтавській області. 01.03.2011 року між КЕВ м. Полтави та [PERSON] було укладено Договір № 19 про надання послуг по утриманню гуртожитку та відшкодування витрат за надані комунальні послуги за адресою [ADDRESS] , який виконується сторонами. В Рішенні Апеляційного суду Полтавської області 08.10.2015 року у справі №554/7986/14-ц, зазначено, що будинок [ADDRESS] не мав статусу гуртожитку як на 2003 рік, тобто на момент заселення позивачів, так і на цей час. Відповідно до норми ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, суд приходить до висновку, що житлова будівля за адресою: [ADDRESS] не мала статусу гуртожитку на момент вселення позивача й надалі, будинок у порядку, визначеному законодавством, як гуртожиток не зареєстрований а відтак - позивачем здійснено вселення на законних підставах. Законність підстав вселення було підтверджено Витягом з протоколу №90 від 03.12.2003 року; реєстрацією позивачів з 03.09.2003 року; документами, в яких зазначено про переобладнання (реконструкцію) в житловий будинок, та Декларацією «Про готовність об`єкта до експлуатації» №ПТ14312107436 від 27.06.2012 року; Спеціальним ордером №27 від 14.12.2013 року; Листом КЕВ м. Полтави від 14.02.2012 року за №523; Листом т.в.о. начальника головного КЕУ Збройних сил України [PERSON]., адресованого заступнику Міністра Оборони України [PERSON]. від 14.03.2016 року №303/4/16/415; Листом від 06.01.2015 року т.в.о. начальника головного КЕУ Збройних сил України [PERSON]., адресованого Міністру Оборони України [PERSON].. Зазначені докази підтверджують, що будівля за адресою: [ADDRESS] ніколи не мала статусу гуртожитку, позивачі зареєстровані в будинку, вони уклали договір про надання послуг по утриманню гуртожитку та відшкодування витрат за надані комунальні послуги, що свідчить про те, що позивачі не є тимчасовими мешканцями в розумінні ст.98 ЖК Української РСР, крім того, квартира [ADDRESS] не відноситься до службовою, а її запропоновано використовувати для постійного проживання. Суд наголошує, що позивачі проживають в спірному приміщенні з 2003 року, на відповідачів - Міністерство Оборони України та на Квартирно-експлуатаційний відділ м. Полтави МО України покладений обов`язок контролювати, розподіляти та вселяти в приміщення військовослужбовців та їх сім`ї, але відповідачі не вважали, що їх права порушенні незаконним вселенням чи проживанням позивачів, спору з приводу квартири не має і доказів не надано. Статтею 9 ЖК Української РСР визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем -житлово-експлуатаційною організацією і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Недотримання письмової форми договору не тягне за собою його недійсність. Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім`ї (в тому числі і щодо строку його дії) є недійсними. Згідно ст. 64 ЖК Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Якщо вказані особи перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. [PERSON] та члени його сім`ї постійно проживають у квартирі [ADDRESS] та зареєстровані в ній з 2003 року. [PERSON] утримує квартиру в належному стані, отримує комунальні послуги та сплачує всі комунальні платежі. На підставі вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачі були вселені в житлове приміщення за адресою [ADDRESS] на законних підставах та мають право на користування квартирою [ADDRESS] на умовах житлового найму.

Outcome: approved