Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися з позовом до [PERSON] , Державного реєстратора виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області про скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно . Позивачі зазначили, що вони є спільними частковими власниками житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 22 листопада 1999 року. Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради від 05.02.2002 року за № 41 було дозволено [PERSON] внести зміни в технічну документацію квартири [ADDRESS] та, як виняток, використовувати приміщення квартири в якості приміщень магазину з продажу промтоварів за умови дотримання санітарних, пожежних та будівельних норм і правил. 1/3 власності вже на нежитлове приміщення позивач [PERSON] отримала на підставі договору дарування від 31.10.2006 р. від [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно, за адресою: [ADDRESS] , тип приміщення - нежитлове (без визначення цільового призначення), 2/3 частини приміщення належит [PERSON] та 1/3 частини приміщення належить на [PERSON] 16 липня 2018 року [PERSON] випадково дізналася про той факт, що 29 травня 2018 року право власності на спільне часткове майно, яке належить позивачам і знаходиться за адресою: [ADDRESS] передано у одноособову власність [PERSON] . Державну реєстрацію зміни права власності на вказане приміщення вчинила державний реєстратор Чижевська З.В . Вважають, що здійсненя державної реєстрації прав на належне їм нерухоме майно за [PERSON] вчинено з порушеннями процесуальних та матеріальних норм законодавства. За захистом своїх порушених прав [PERSON] та [PERSON] звернулися до Броварського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] та державного реєстратора Чижевської З.В. про скасування рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2020 року у справі № 361/4292/18 в задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] та державного реєстратора Чижевської З.В. про скасування рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно було відмовлено. Позивачі не погодилися з таким рішенням суду першої інстанції і звернулися з апеляційною скаргою до Київського апеляційного суду. Постановою Київського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року, апеляційну скаргу [PERSON] , [PERSON] задоволено частково. Посилаючись на викладене, позивачі просили суд скасувати запис № 26421724 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна про проведену державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , загальною площею: 51,4 кв.м за [PERSON] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1566564032106. В судове засідання позивач [PERSON] не з?явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, надала пояснення аналогічні позовним вимогам. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Дейко Є.А. заперечував щодо задоволення позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову. Також відповідачем було надано відзив на позовну заяву в якій він просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на дотримання відповідачем порядку повідомлення позивачів згідно норм ст.37 Закону України «Про іпотеку» та у відповідності до правил надання послуг поштового зв`язку № 270, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. Також посилався на Постанови Верховного Суду України від 22.05.2019 року у № 490/3005/17, від 29.08.2018 року у справі №755/5691/16-ц та від 29.09.2020 року по справі №757/13243/17, де у аналогічних правовідносинах є посилання на порядок належного надсилання вимоги про усунення порушень основного зобов`язання, але вказані правові норми не актуальні до спірних правовідносин, тому що в даній справі встановлений факт відсутності надсилання такого повідомлення позивачам. Даний факт є преюдиціальною обставиною, існування якої встановлене судовим рішенням, що вступило в закону силу, у цивільній справі № 361/4292/2018, згідно ч.5 ст.82 ЦПК України, де зазначено, що обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В судове засідання третя особа Державний реєстратор виконавчого комітету Броварської міської ради Чижевська З.В. не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є спільними частковими власниками житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 22 листопада 1999 року. Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради від 05.02.2002 року за № 41 було дозволено [PERSON] внести зміни в технічну документацію квартири [ADDRESS] та, використовувати приміщення квартири в якості приміщень магазину з продажу промтоварів за умови дотримання санітарних, пожежних та будівельних норм і правил. 1/3 власності вже на нежитлове приміщення позивач [PERSON] отримала на підставі договору дарування від 31.10.2006р. від [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно, за адресою: [ADDRESS] , тип приміщення - нежитлове (без визначення цільового призначення), 2/3 частини приміщення належить [PERSON] та 1/3 частини приміщення належить на [PERSON] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна зазначений номер запису про право власності: 26421724, де державний реєстратор визначив підстави виникнення права власності як договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором з актом прийому-передачі. Серія та номер:430, виданий 20.06.2017р., видавник: ПАТ «ВіЕйБі Банк», [PERSON] посвідченого приватним нотаріусом Антиповою І.В.; договір про відступлення права вимоги, серія та номер: 4583, виданий 20.06.2017р., видавник: ПАТ «ВіЕйБі Банк», [PERSON] , акт прийому - передачі за договором відступлення права вимоги,серія та номер: б/н виданий 20.06.2017р., видавник ПАТ «ВіЕйБі Банк», [PERSON] . Підставою внесення запису визначеного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень(з відкриттям розділу), індексний номер: 41391967 від 01.06.2017р. прийняте одноособово державним реєстратором Чижевською З.В. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2020 року, у справі № 361/4292/18 в задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] та державного реєстратора Чижевської З.В. про скасування рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно було відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року було задоволено апеляційну скаргу [PERSON] , [PERSON] частково, а саме: Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2020 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту. У задоволені позову [PERSON] , [PERSON] до державного реєстратора виконавчого комітету Броварської міської ради Чижевської З.В., [PERSON] про скасування рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно відмовити. Відповідно до вимог ст. 35 Закон України «Про іпотеку» передбачений чіткий порядок повідомлення про порушення основного зобов`язання та\\або іпотечного договору . Відповідно до вимог ст. 36 Закон України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. За нормою пункту 1 частини другої статті 9 Закону № 1952-ІV (в редакції від 1 січня 2013 року) державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, зокрема: - відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); - відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію, та сторін (сторони) правочину, згідно з яким відбувається державна реєстрація виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; - відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; - відповідність даних про наявність (або відсутність) інформації та/або відповідних документів, що свідчать про накладення (зняття) заборони (арешту) або інших обтяжень, що перешкоджають державній реєстрації прав, у тому числі відсутність встановлених законом заборон на відчуження нерухомого майна; - наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. В Постанові Верховного Суду від 21.03.2018 р. по справі № 14-38цс18, провадження N 760/14438/15-ц визначено, що при державній реєстрації прав на нерухоме майно повинні бути дотримані вимоги Закону № 1952-ІV, який регулює відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень. За нормою пункту 1 частини другої статті 9 Закону № 1952-ІV (в редакції від 1 січня 2013 року) державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, зокрема: - відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); - відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію, та сторін (сторони) правочину, згідно з яким відбувається державна реєстрація виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; - відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; - відповідність даних про наявність (або відсутність) інформації та/або відповідних документів, що свідчать про накладення (зняття) заборони (арешту) або інших обтяжень, що перешкоджають державній реєстрації прав, у тому числі відсутність встановлених законом заборон на відчуження нерухомого майна; - наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. Відповідно до п. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є, зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно і обмежень цих прав, що набрали законної сили. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Норми ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачають перелік підстав для державної реєстрації прав власності та інших речових прав, а саме: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553) передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком. Відповідно до п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень,якй затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553) , що для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Таким чином Відповідач, не дотримався вимог вищезазначеного порядку та не надав документ, що підтверджує наявність основного зобов`язання за кредитним договором в рахунок виконання якого здійснюється задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до п. 8.5.1. Іпотечного договору, де зазначено, що за рішенням іпотекодержателя задоволення його вимог може здійснюватися в позасудовому порядку, шляхом переходу права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Станом на 29.05.2018 року на момент здійснення реєстраційної дії не було документального підтвердження наявності дійсного основного зобов`язання, а виконавче провадження було закрито відповідно до Постанови державного виконавця від 15.12.2017 р. ВП № 29252715.(копія додається). Відповідно до п. 60 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553) .Для державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі, також подається документ, що підтверджує наявність факту згоди іпотекодержателя або контролюючого органу на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна. Дія цього пункту не поширюється на випадки: -державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, реєстрація яких проведена до 1 січня 2013р. відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; -державної реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право на спадщину; -державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду; -державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається в результаті його примусової реалізації відповідно до закону. Відповідно до п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553) . Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України, встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Згідно з ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 77 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 78 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в судовому порядку звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна особа зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегіть встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того,

Outcome: approved