Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що з 01.03.2018 позивач працює на посаді соціального педагога в закладі дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу «Первоцвіт» Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області. 22.11.2021 закладом дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу «Первоцвіт» Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області (надалі Відповідач 1) було видано Наказ № 122-К про відсторонення позивача від роботи у зв`язку з відмовою від профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби СОVID-19. 22.11.2021 позивач не була допущена на роботу через відсутність сертифікату про вакцинацію від респіраторної хвороби СОVID-19. За результатом розгляду заяви щодо не допуску позивача на робоче місце співробітниками відділу поліції № 2 Бучанського РУН ГУНП в Київській області було складено доповідну записку, відповідно до якої для подальшого вирішення питання рекомендовано звернутися до суду. Також згідно відповіді відділу поліції № 2 Бучанського РУГІ ГУНП в Київській області про результати перевірки повідомлено, що за результатом розгляду звернення в даній події ознак кримінального правопорушення не виявлено. Крім того, 18.11.2021 Відповідачем-1 було надіслано позивачу повідомлення про необхідність здійснення вакцинації. Вказує про те, що такої підстави відсторонення, як відмова працівників від щеплення, яке перебуває в клінічних випробувань, нормами ст.46 КЗпП України не передбачено, будь якого іншого нормативно-правового акта, який би надавав право роботодавцю відсторонювати від посади працівників за відмову працівників від щеплення Відповідачем не зазначено. Наказ про відсторонення позивача від роботи вважає незаконним та таким, що грубо порушує право позивача на працю, гарантоване Конституцією України. Зазначає про те, що щеплення є методом профілактики, тому згідно зі ст. 42 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», ризиковані профілактики визнаються допустимими, якщо вони застосовуються за згодою інформованого про можливі шкідливі наслідки пацієнта. Відповідно до ст. 43 цього Закону, згода інформованого пацієнта необхідна для застосування методів профілактики. Стверджує, що враховуючи ту обставину, що відсторонення позивача від роботи є незаконним та необґрунтованим, з Відділу освіти Гостомельської селищної ради (Відповідача-2) необхідно стягнути на користь позивача середній заробіток за весь період відсторонення від роботи. Згідно довідки про заробітну плату, заробітна плата позивача за вересень 2021 складає 5597,77 грн., а за жовтень 2021 р. складає 8093,80 грн. Так, з урахуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995, середньомісячна заробітна плата позивача становить 6845,78 грн. (5597,77+8\~093,80):2= 6845,78 грн.), а розмір середньоденного грошового забезпечення відповідно становить 228,19 грн. (6845,78:30 = 228,19 грн.). Крім того, вказує про те, що внаслідок несправедливого відношення до позивача з боку Відповідачів, в позивача порушилась нормальна життєдіяльність, позивач перебуває у пригніченому емоційному стані та вимушена витрачати додатковий час та зусилля для організації свого життя, а також значний час на поновлення порушених прав та отримання заробітної плати. Розмір моральних страждань оцінює в 60000 грн. Просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Закладу дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу «ПЕРВОЦВІТ» Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області про відсторонення [PERSON] від роботи. Стягнути з Відділу освіти Гостомельської селищної ради на її користь середній заробіток за весь період відсторонення від роботи, а саме з 22.11.2021 по день винесення рішення судом, виходячи з середньоденного заробітку у розмірі 228,19 грн. Стягнути з Закладу дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу «ПЕРВОЦВІТ» Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області на користь позивача моральну шкоду у розмірі 30000 грн., стягнути з Відділу освіти Гостомельської селищної ради моральну шкоду у розмірі 30000 грн. У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали заявлені вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач - Заклад дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу «ПЕРВОЦВІТ» Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області в судове засідання свого представника не направили, про місце, дату та час судового розгляду справи повідомлені. Відповідач - Відділ освіти Гостомельської селищної ради в судове засідання свого представника не направили, про місце, дату та час судового розгляду справи повідомлені. До суду подавали відзив на позовну заяву, згідно якого вважають позов необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що відсторонення позивача від займаної посади проводилось на законних підставах, позивач про наслідки відмови від проходження повного курсу вакцинації від СОVID-19 була повідомлена. Щодо стягнення з відповідачів моральної шкоди, зазначають про те, що жодними доказами позивачем не підтверджено обставини, викладені в позовній заяві щодо стягнення моральної шкоди. Дослідивши матеріали справи,поданий відповідачем відзив, вислухавши думку позивача та представника позивача, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Судом установлено, що 28.10.2021 року закладом дошкільної\~освіти (ясла-садок)\~комбінованого типу\~«ПЕРВОЦВІТ» Гостомельської\~селищної ради\~Бучанського району\~Київської області [PERSON] було вручено повідомлення про необхідність пройти вакцинацію від СОVID-19 на виконання ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 р. № 1645-ІІІ, наказу МОЗ від 04.10.2021 р. № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» та Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та надати відповідний документ. Також вказаним повідомленням позивача було повідомлено про те, що в разі ненадання документу про проходження вакцинації до 08.11.2021 року, це буде розцінено як відмову або ухилення позивача від вакцинації, та у разі відмови або ухилення від вакцинації її буде відсторонено від роботи з 08.11.2021 року без збереження заробітної плати. 28.10.2021 року [PERSON] було надано заяву за вх. № 114, згідно якої позивач відмовилась надавати документ про проходження курсу вакцинації від SARS-CoV-2, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. На підставі заяви про таку відмову, закладом дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу «ПЕРВОЦВІТ» Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області було складено акт про відмову [PERSON] отримати повідомлення про необхідність пройти вакцинацію від СОVID-19. Наказом директора закладу дошкільної освіти (ясла-садочок) комбінованого типу «Первоцвіт» від 05.11.2021 р. № 35-Т [PERSON] було надано відпустку без збереження заробітної плати на підставі заяви [PERSON] з 08.11.2021 по 19.11.2021. 18.11.2021 року [PERSON] було направлено повідомлення (повторне) про необхідність\~пройти вакцинацію\~від СОVID-19 та надання директору ЗДО підтверджуючого документа про її проходження. В даному повідомленні позивача також було проінформовано про правові наслідки ненадання підтверджуючого документу про проходження вакцинації. 22.11.2021 працівниками закладу дошкільної освіти (ясла-садочок) комбінованого типу «Первоцвіт» було складено акт про відмову [PERSON] надавати документ про проходження вакцинації відСОVID-19. Наказом директора закладу дошкільної освіти (ясла-садочок) комбінованого типу «Первоцвіт» № 122-К було відсторонено [PERSON] від роботи у зв`язку з відмовою (ухиленням) від профілактичних щеплень проти СОVID-19, обов`язковість яких встановлена наказом МОЗ від 04.10.2021 № 2153. Пунктами а, б ст.10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян, у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення. Відповідно ч.1\~ст.46 КЗпП України\~відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. До інших передбачених законодавством випадків належить відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим. Відсторонення працівника від роботи є призупиненням з ним трудових відносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою. Тимчасове увільнення працівника від виконання трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи, на умовах та з підстав, встановлених законодавством, є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам. Статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»\~передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників, або поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень ці працівники у порядку, встановленому законом, відсторонюються від виконання зазначених робіт. Наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 року №2153\~затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники: 1)центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; 2)місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; 3)закладів вищої, післядипломної, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальної, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форм власності; 4)підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади; 5)установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів; 6)підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 року №83. Під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством. Законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з ухиленням чи відмовою від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. Пунктом 416\~Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», яка набрала чинності з 08.11.2021 року на керівників державних органів, керівників підприємств, установ та організацій покладено обов`язки забезпечити: 1)контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком №2153; 2)відсторонення від роботи працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком №2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, згідно з\~статтею 46 КЗпП України, ч.2\~ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», ч.3\~ст.5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, що виданий закладом охорони здоров`я; 3)взяти до відома, що на час відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням ч.1\~ст.94 КЗпП України, ч.1\~ст.1 Закону України «Про оплату праці»\~та ч.3\~ст.5 Закону України «Про державну службу». Відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються. Строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Відсторонюючи працівника від роботи, роботодавець повинен діяти на підставі, у межах повноважень, згідно закону. Керівник зобов`язаний ознайомити працівника з наказом, розпорядженням про відсторонення від роботи. У разі коли працівник відмовляється ознайомитися зі змістом наказу, розпорядження або поставити свій підпис на наказі, розпорядженні, керівник має скласти акт про відмову працівника ознайомитися з документом. На період відсторонення від роботи за працівником зберігається його робоче місце. Верховний Суд в постанові від 17.04.2019 року у справі №682/1692/17 дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами особи, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, та є виправданим. У постанові від 10.03.2021 року у справі №331/5291/19 Верховний Суд зазначив, що згідно зі\~статтею 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю в Україні. Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні безпеки життя і здоров`я її громадян. ЄСПЛ в рішенні від 15.03.2012 року у справі «Соломахін проти України» (заява №24429/03) сформулював правовий висновок, що обов`язкове щеплення, як примусовий медичний захід, є втручанням у гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції право на повагу до приватного життя особи, що включає фізичну та психологічну недоторканність особи. Порушення фізичної недоторканності заявника можна вважати виправданим для дотримання цілей охорони здоров`я населення та необхідності контролювати поширення інфекційного захворювання. Проаналізувавши встановлені у справі обставини, дослідженими доказами, суд приходить до висновку, що в позові [PERSON] до Закладу дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу «ПЕРВОЦВІТ» Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області, Відділу освіти Гостомельської селищної ради про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за період відсторонення, слід відмовити, за безпідставністю. Відсторонення [PERSON] від роботи без збереження заробітної плати з 22.11.2021 року до усунення причин, що зумовили таке відсторонення, є законним і правомірним. Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Згідно із ч. 3\~ст. 23 ЦК України\~моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Крім того, відповідно до положень п. 5 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.4\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~з послідуючими змінами: «... у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується». Згідно п. 9 даної Постанови\~\~розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з врахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. \~\~\~\~Враховуючи вищезазначене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди не підтверджені висновками медичних установ, в тому числі,\~висновків соціально-психологічних досліджень, суд відмовляє позивачу у задоволені вимоги щодо відшкодування моральної шкоди.

Outcome: dismissed