Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

Позивач у лютому 2022 року звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у сумі 75 708,80 грн та моральну шкоду у сумі 15 000,00 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03.09.2021 о 17:05 год. в м. Києві на Південному мосту, біля будинку по вул. Промислова 4/3 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «TOYOTA», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , яка не врахувала швидкість руху та дорожню обстановку, не дотрималась безпечної дистанції, в результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем «SUZUKI», д.н.з. [NUMBER] , який у результаті зіткнення зіткнувся з автомобілем «КІА», д.н.з. [NUMBER] . У наслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 17.11.2021 [PERSON] визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №207340 від 03.09.2021, схеми ДТП та полісу обов`язкового страхування № ЕР.202577960 транспортний засіб «TOYOTA», д.н.з. [NUMBER] , належить ТОВ «ТСФ». Відповідно до Висновку № 455/21 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 09.09.2021, виконаного судовим експертом Ковалем І.М., розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «SUZUKI», д.н.з. [NUMBER] , становить 151 202,47 грн., який складається з вартості відновлювального ремонту - 135 617,46 грн та розміру втрати товарної вартості - 15 585,01 грн. На час настання дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника транспортного «TOYOTA», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР.202577960, укладений строком з 22.01.2021 до 21.01.2022. [PERSON] , як потерпіла, звернулась до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та надала документи, необхідні для прийняття рішення щодо здійснення страхового відшкодування. ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснило страхове відшкодування на користь [PERSON] у розмірі 76 236,73 грн, Таким чином, відшкодування шкоди, виплаченої ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», лише частково покрило матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «SUZUKI», д.н.з. [NUMBER] . Непокритим залишилася частина матеріального збитку у розмірі 74 965,74 грн. (151 202,47 грн (вартість матеріального збитку) - 76 236,73 грн (сума страхового відшкодування). На підставі викладеного, позивач просила суд стягнути з відповідача невиплачену частину матеріальної шкоди у сумі 75 708,80 грн , яка складається з: 74 965,74 грн - розміру шкоди, не покритої страховиком, та з 743,06 грн - вартості послуг станції технічного огляду. Крім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та пошкодження автомобіля, [PERSON] було завдано моральну шкоду, розмір якої вона оцінює у 15 000,00 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21.02.2022 відкрито провадження у справі та вирішено розглянути її за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов у повному обсязі з підстав викладених у позові. У судовому засіданні представник відповідача позовних вимог не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позов. У судове засідання третя особа не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, пояснень щодо позову не надала. Суд, заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані письмові докази, приходить до таких висновків. Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За вимогами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 03.09.2021 о 17:05 год. в м. Києві на Південному мосту, біля будинку по вул. Промислова 4/3 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «TOYOTA», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , яка не врахувала швидкість руху та дорожню обстановку, не дотрималась безпечної дистанції, в результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем «SUZUKI», д.н.з. [NUMBER] , який у результаті зіткнення зіткнувся з автомобілем «КІА», д.н.з. [NUMBER] . У наслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 17.11.2021 [PERSON] визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки «SUZUKI», д.н.з. [NUMBER] , належить на праві власності позивачу [PERSON] . Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №207340 від 03.09.2021, схеми ДТП та полісу обов`язкового страхування № ЕР.202577960 транспортний засіб «TOYOTA», д.н.з. [NUMBER] , належить ТОВ «ТСФ», що відповідачем не оспорюється. Відповідно до страхового полісу № ЕР.202577960 автомобіль марки «TOYOTA», д.н.з. [NUMBER] , був застрахований у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», зі строком дії з 22.01.2021 до 21.01.2022. Відповідно до Висновку № 455/21 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 09.09.2021, виконаного судовим експертом Ковалем І.М., розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «SUZUKI», д.н.з. [NUMBER] , становить 151 202,47 грн., який складається з вартості відновлювального ремонту - 135 617,46 грн та розміру втрати товарної вартості - 15 585,01 грн. [PERSON] , як потерпіла, звернулась до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та надала документи, необхідні для прийняття рішення щодо здійснення страхового відшкодування. ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснило стразове відшкодування на користь [PERSON] у розмірі 76 236,73 грн. Таким чином, відшкодування шкоди, виплаченої ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», лише частково покрило матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «SUZUKI», д.н.з. [NUMBER] . Непокритим залишилася частина матеріального збитку у розмірі 74 965,74 грн. (151 202,47 грн (вартість матеріального збитку) - 76 236,73 грн (сума страхового відшкодування). Крім того, позивачем понесено витрати на послуги станції технічного огляду у сумі 743,60 грн. Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню. Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу в Європейський союз, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи до підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності. Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно із ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Верховного Суду від 04.07.2018 № 755/18006/15-ц Велика Палата дійшла висновку, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). У постанові Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) Велика Палата послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №147/66/17). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи встановлено, що транспортний засіб «TOYOTA», д.н.з. [NUMBER] , яким керувала [PERSON] на момент ДТП, відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів строком дії з 22.01.2021 до 21.01.2022 був застрахований у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та згідно зазначеного полісу страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну майну становить 130 000,00 грн. ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснило стразове відшкодування на користь [PERSON] у розмірі 76 236,73 грн, вказані дій страхової компанії позивачем не оскаржувались. Разом з тим, відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). На підставі викладеного, вбачається, що оскільки загальна сума матеріального збитку позивача становить 151 202,47 грн., а відповідно до зазначеного полісу страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну майну становить 130 000,00 грн., то з відповідача підлягає стягненню різниця матеріальної шкоди, яку не покриває вказаний поліс, у сумі 21 202,47 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо неналежності в якості доказу Висновку № 455/21 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 09.09.2021, виконаного судовим експертом Ковалем І.М., відповідно до якого розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «SUZUKI», д.н.з. [NUMBER] , становить 151 202,47 грн., оскільки на підтвердження дійсного розміру збитку відповідачем не надано жодного іншого доказу. Щодо вимог позовної заяви про відшкодування моральної шкоди, то суд не вбачає підстав для їх задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено судам, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з`ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Суд вважає, що позивачем на обґрунтування вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 15 000,00 грн. не надано жодних належних та допустимих доказів на обгрунтування вказаної позовної вимоги. Відтак, у задоволенні позову в цій частині належить відмовити за недоведеністю та безпідставністю. Аналізуючи викладені обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткову необґрунтованість позовних вимог [PERSON] та часткове задоволення позову. Питання щодо стягнення судових витрат суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України. Позовні вимоги підлягають задоволенню частково (21 202,47 грн.), а саме у розмірі 23,37% (21 202,47 х 100 : 90 708,80). А тому судовий збір за розгляд справи у пропорційному розмірі - 436,75 грн. слід покласти на відповідача (1984,40:100 х 23,37%). Враховуючи наведене та

Outcome: partial