Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Київської міської ради, треті особи: [PERSON] , Департамент будівництва та житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради про визнання дій протиправними, скасування охоронного свідоцтва, в якому просить: -визнати протиправними дії Департаменту будівництва та житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради та скасувати охоронне свідоцтво (бронь) Департаменту будівництва та житлового забезпечення Виконавчого органу київської міської ради №1 від 24.07.2018, в якому зазначено, що за [PERSON] , у зв`язку із виїздом в [ADDRESS] на строк до 05.07.2021. Свій позов обґрунтовує тим, що в провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа № 2-4870/17; №760/11712/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Вiддiл з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Вказує, що 08.10.1999 між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 22.06.2010 даний шлюб розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, серія [NUMBER] . Розпорядженням Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 03.11.2008 №1596 затверджено спільне рішення адміністрації та профспілкового комітету Державної податкової адміністрації України про надання [PERSON] двокімнатної квартири [ADDRESS] . Шевченківською районною у місті Києві державною адміністрацією [PERSON] було видано ордер № 03507 серії Б в будинку [ADDRESS] на членів сім`ї, а саме: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] . Вказує, що на момент подачі позову на реєстраційному обліку за адресою, [ADDRESS] перебувають: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] . Однак, з липня 2016 року [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] , а за якою саме адресою він проживає позивачці не відомо. 29 сiчня 2019 року в судовому засідання по вищевказаній справі представником відповідача [PERSON] було надано охоронне свідоцтво (броня) Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради №1 від 24.07.2018, в якому зазначено, що [PERSON] у зв`язку із виїздом в [ADDRESS] забороньована до 05.07.2021. Просить звернути увагу суду на те, що про дане охоронне свідоцтво (броня) Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради №1 від 24.07.2018, їй не було відомо, свою згоду як наймач квартири на видачу цього свідоцтва вона не надавала та саме свідоцтво не отримувала. Внаслідок цього її підпис про отримання свідоцтва та про його видачу у всіх документах відсутній. При цьому, в обмінній справі [PERSON] знаходяться документи згідно акту прийому-передачі охоронного свідоцтва (броні) до Департаменту будівництва житлового забезпечення ВО КМР (КМДА), а саме охоронне свідоцтво, заяву, опис та копії документів на 8 арк. отримав представник [PERSON] - [PERSON] . Також просить звернути увагу на ту обставину, що заяву на оформлення охоронного свідотва (бронь) на спірну квартиру подавав представник відповідача [PERSON] , а не сам особисто [PERSON] Окрім того, до пакету документів була прикладена копія трудового договору укладена нібито 07.12.2017 між Вікторія Квин Оф сиз тзов та [PERSON] . Однак, цей договiр тiльки перекладений на украiнську мову та завірений нотаріально, в порушення Конвенції вiд 05.10.1961 апостиль відсутній на цьому документі. Також в даному пакеті знаходиться довідка про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] та довідка форми №3 від 16 жовтня 2013 року, звертаю увагу, що термін дії цієї довідки є 10 днів, при цьому заява на оформлення охоронного свідоцтва (броня) була подана 05.07.2018. Тобто в порушення ч. 5 Правил бронювання жилих приміщень в Українській РСР, якi затверджені постановою Ради Міністрів УРСР від 9 вересня 1985 року № 342 представник [PERSON] не надав до заяви на одержання свiдоцтва (бронi) наймачем (членом його ciм`ї) довідку з місця проживання про склад сім`ї та прописку за формою, встановленою для квартирного обліку. Вважає, що вказане охоронне свідоцтва видане незаконно, оскільки [PERSON] не є наймачем спірної квартири, а є колишнім членом сім`ї наймача. При цьому, посилаючись на п.8 Правил бронювання жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради міністрів УРСР від 09.09.1985 №342, відповідно до якого, бронювання жилого приміщення не допускається, якщо до наймача пред`явлено позов про розірвання чи зміну договору найму цього приміщення або про визнання ордера недійсним, а також в інших випадках, передбачених законодавством Союзу РСР і української РСР, звертає увагу на те, що в провадженні Солом`янського районного суду м.Києва перебуває цивільна справа №760/11712/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, і на момент видачі охоронного свідоцтва рішення у справі було відсутнє. Окрім того, зазначає, що в порушення п.2 правил бронювання жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради міністрів УРСР від 09.09.1985 №342, відповідно до якого бронь накладається при направленні на роботу за кордон, у відповідача відсутнє будь-яке направлення за кордон. Враховуючи наведене, вказує, що охоронне свідоцтво (броня) №1 від 24 липня 2018 року на квартиру [ADDRESS] , було отримано з порушенням встановленого законом порядку. Ухвалою судді від 12.10.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. 31.12.2020 на адресу суду від Київської міської ради надійшов відзив, в якому представник КМР зазначив, що 05 липня 2018 року через Центр надання адміністративних послуг до Департаменту звернувся представник [PERSON] , із заявою про надання охоронного свідоцтва (броні) [PERSON] на двохкімнатну квартиру [ADDRESS] у зв`язку із виїздом [PERSON] на роботу до Польщі та надав такі документи: - заяву про оформлення охоронного свідоцтва (броні) на вищезазначену квартиру від 05 липня 2018 року; - довідку про реєстрацію місця проживання особи від 07 вересня року; - трудовий договір від 07 грудня 2017 року укладений між ВІКТОРІЯ КВИН ОФ СИЗ ТЗОВ та [PERSON] ; - довідку форми 3 від 16 жовтня 2013 року № 422/3; - ордер на жиле приміщення № 0350 серія Б виданий на підставі Розпорядження Шевченківської районної державної адміністрації від 03 листопада 2008 року № 1596. Департаментом на підставі вищезазначених документів та відповідно до Правил бронювання жилих приміщень в Українській РСР видано охоронне свідоцтво (броню) на вищезазначену квартиру. Вказує, що Київською міською радою жодним чином не порушено права та інтереси позивача. Окрім того, Київська міська рада не є належною стороною по справі. Враховуючи наведене, просить ухвалити рішення згідно норм чинного законодавства. 31.12.2020 до суду надійшли пояснення Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), в яких останній просить суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування зазначає, що 05 липня 2018 року через Центр надання адміністративних послуг до Департаменту звернувся представник [PERSON] , із заявою про надання охоронного свідоцтва (броні) [PERSON] на двохкімнатну квартиру [ADDRESS] у зв`язку із виїздом [PERSON] на роботу до Польщі та надав такі документи: - заяву про оформлення охоронного свідоцтва (броні) на вищезазначену квартиру від 05 липня 2018 року; - довідку про реєстрацію місця проживання особи від 07 вересня 2017 року; - трудовий договір від 07 грудня 2017 року укладений між ВІКТОРІЯ КВИН ОФ СИЗ ТЗОВ та [PERSON] ; - довідку форми 3 від 16 жовтня 2013 року № 422/3; - ордер на жиле приміщення № 0350 серія Б виданий на підставі Розпорядження Шевченківської районної державної адміністрації від 03 листопада 2008 року № 1596. Департаментом на підставі вищезазначених документів та відповідно до Правил бронювання жилих приміщень в Українській РСР видано охоронне свідоцтво (броню) на вищезазначену квартиру. Щодо посилання позивача на п.8 правил бронювання жилого приміщення, а також на ту обставину, що в провадженні Солом`янського районного суду м.Києва знаходиться на розгляді цивільна справа №760/11712/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зазначає, що Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) про розгляд даної справи відомо не було, крім того Департамент не є стороною даного спору. Вказує, що Департамент діяв в межах законодавства, на підставі наданих документів, а тому в задоволенні позову слід відмовити. 18.01.2021 до суду надійшли пояснення [PERSON] , в яких останній просить суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування зазначає, що 05.07.2018 через ЦНАП звернувся до Департаменту будівництва та житлового забезпечення Київської міської ради із заявою про надання йому охоронного свідоцтва (броні) на двохкімнатну квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з виїздом на роботу до Польщі. Відповідно до картки, у якій фіксується подані разом із заявою документи, до Департаменту будівництва та житлового забезпечення подавалися, зокрема, нотаріально посвідчена копія трудового договору, а не тільки нотаріально посвідчений його переклад. Пр цьому, необхідності подання копії трудового договору з апостилем законодавством не передбачено, а тому доводи позивача з цього приводу с безпідставні. 24.07.2018 ним було отримано спірне охоронне свідоцтво (броня) на двохкімнатну квартиру [ADDRESS] , на якому зазначено, що підставою і охоронного свідоцтва є правила бронювання жилих приміщень в УРСР, затверджені постановою Ради Міністрів УРСР 09.09.1985 № 342. Відтак, посилання позивача на невідповідність підстав видачі охоронного свідоцтва нормам житлового законодавства не підтверджуються. Вказівки позивача на порушення п.8 Правил бронювання є також безпідставними, оскільки відсутні будь-які застереження щодо недопустимості видачі охоронного свідоцтва у разі пред`явлення до наймача позову про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. При цьому, вказує, що з позову не вбачається, яким чином видане [PERSON] охоронне свідоцтво (броня) на житлове приміщення порушило права позивача. Враховуючи наведене, вважає, що позов задоволенню не підлягає. 02.02.2021 на адресу суду від позивача надійшли заперечення на пояснення Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) та відповідь на відзив, в яких позивачка наголосила на незаконності та порушенні встановленого законом порядку видачі відповідачу охоронного свідоцтва (броні), підтримала позовні вимоги та просила задовольнити позов. У судовому засіданні 27.07.2022 позивач позовні вимоги підтримала, просили задовольнити позов, пояснення на підтримку позовних вимог надала аналогічні, викладеним у позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання, просив розглянути справу за відсутності його представника. Третя особа - Департамент будівництва та житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу за відсутності представника. Третя особа - [PERSON] до суду не з`явивсь та просив розглянути справу за його відсутності. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що Шевченківською районною у місті Києві державною адміністрацією на підставі Розпорядження Шевченківської районної державної адміністрації від 03.11.2008 №1596, [PERSON] видано ордер № 0350 серії Б на жиле приміщення в будинку [ADDRESS] на членів сім`ї: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] . Згідно Довідки ТОВ «Перший український експертний центр» №422/13 від 16.10.2013, на реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS] перебувають: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] . На момент подачі позову, вищезазначений склад осіб, що перебувають на реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS] , залишився незмінним, що підтверджується позивачем. З копії обмінної справи [PERSON] , вбачається, що 05.07.2018 представник [PERSON] [PERSON] через Центр надання адміністративних послуг звернувся до Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) із заявою про надання охоронного свідоцтва (броні) [PERSON] на двохкімнатну квартиру [ADDRESS] у зв`язку із виїздом [PERSON] на роботу до Польщі та надав такі документи: - заяву про оформлення охоронного свідоцтва (броні) на квартиру [ADDRESS] від 05 липня 2018 року; - довідку про реєстрацію місця проживання особи від 07 вересня 2017 року, відповідно до якої [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; - трудовий договір від 07 грудня 2017 року укладений між ВІКТОРІЯ КВИН ОФ СИЗ ТЗОВ та [PERSON] та його нотаріально засвідчений переклад українською мовою; - довідку форми 3 ТОВ «Перший український експертний центр» №422/13 від 16.10.2013; - ордер на жиле приміщення № 0350 серії Б виданий на підставі Розпорядження Шевченківської районної державної адміністрації від 03 листопада 2008 року № 1596; - копію довіреності №941 від 07.08.2017; - копію технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] . 07.08.2018 [PERSON] отримано охоронне свідоцтво (броня) №1 від 24.07.2018 на двохкімнатну квартиру [ADDRESS] , видане Департаментом будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради, на строк до 05.07.2021, підставою видачі якого є Правила бронювання жилих приміщень в УРСР, затверджені постановою Ради Міністрів УРСР 09.09.1985 № 342. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі та її розгляду). Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України). Судом встановлено, [PERSON] звернулася до суду з позовом до Київської міської ради як до відповідача про визнання дій протиправними, скасування охоронного свідоцтва №1 від 24 липня 2018 року на квартиру [ADDRESS] , виданого Департаментом будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА). При цьому, [PERSON] , подавши 02.02.2021 до суду клопотання про залучення в якості співвідповідача Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), у судовому засіданні 27.07.2022 не підтримала його. Суд відповідно до частини 4 статті 10 ЦПК України попереджав [PERSON] про наслідки невчинення процесуальних дій щодо заміни неналежного відповідача, проте остання, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, клопотання про залучення співвідповідача не підтримала. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статтею 172 ЦК України територіальна громада набуває і здійснює цивільні права та обов`язки у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до статті 6 Закону України «Про столицю України місто Київ» місцеве самоврядування у місті Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в місті ради (у разі їх утворення) та їх виконавчі органи. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Згідно зі ст. 11 вищевказаного закону, виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади. Відповідно до статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. При цьому, в частині 5 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Статтею 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено повноваження виконавчого комітету в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку. До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема делеговані повноваження з обліку відповідно до закону житлового фонду, здійснення контролю за його використанням. Згідно із ст.15 Житлового кодексу виконавчі комітети районних, міських, районних у містах рад народних депутатів на території району, міста, району в місті: здійснюють управління житловим фондом місцевих рад; здійснюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов; приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої ради; видають ордери на жилі приміщення; видають охоронні свідоцтва (броню) на жилі приміщення. Відповідно до ст.. 54 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення) рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Організаційні засади реалізації повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад щодо здійснення державної регуляторної політики визначаються Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". Відділи, управління та інші виконавчі органи ради є підзвітними і підконтрольними раді, яка їх утворила, підпорядкованими її виконавчому комітету, сільському, селищному, міському голові, голові районної у місті ради. Положення про відділи, управління та інші виконавчі органи ради затверджуються відповідною радою. Відповідно до п.п. 1, 14 Положення про Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 10 червня 2003 року № 1000 (у редакції розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 29 березня 2021 року № 706), Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є структурним підрозділом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), підпорядковується Київському міському голові, підзвітний та підконтрольний Київській міській раді. Департамент з питань виконання функцій державної виконавчої влади взаємодіє з Міністерством розвитку громад та територій України. Департамент є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби та банках, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням. Відповідно до п.п. 5.3 п.5 Положення про Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Департамент відповідно до покладених на нього завдань надає в установленому законом порядку адміністративну послугу видачі охоронних свідоцтв (броні) на жилі приміщення. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За таких обставин, звертаючись до суду з позовом саме на заявника покладається обов`язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог. Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи передусім із доведеності таких вимог заявником. В даному випадку позивачем не доведено наявність підстав для задоволення його вимог, а також не обґрунтувано, яким чином дії та рішення Київської міської ради порушують права позивача. При цьому, суд враховує, що на момент вирішення судом справи охоронне свідоцтва втратило свою чинність у зв`язку з закінченням строку дії 05.07.2021, що виключає порушення прав, свобод чи законних інтересів позивача. Виходячи із диспозитивності цивільно-процесуального судочинства, суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог та вирішити спір, який пред`явлений до неналежного відповідача. Суд не має права з власної ініціативи здійснювати заміну неналежного відповідача на належного, оскільки відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). З огляду на викладене, враховуючи, що визначений позивачем відповідач Київська міська рада в даній справі не може бути відповідачем, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed