Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась з позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи: Центру соціальних служб Одеської міської ради, Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації ОМР вселення, визначення порядку користування житловим приміщенням, реєстрацію місця проживання, повернення безпідставно набутого майна та коштів, посилаючись в обґрунтування позовних вимог на таке. 11 листопада 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було складено договір позики, іпотечний договір, та договір про задоволення вимог іпотекодержателя, строком на шість місяців, тобто до 11 травня 2014 р. За різних складних обставин свої зобов`язання [PERSON] виконала частково. Позикодавець [PERSON] , скориставшись скрутним становищем позивача, виписав позивача та її нині покійного чоловіка, доньку з вказаної квартири, висилив їх, та продав [PERSON] без їх на то відома спірну квартиру, порушивши їхні права. Вказане житло було єдиним у родині позивача, іншого житла немає. Знімаючи позивача, нині покійного чоловіка та доньку з реєстрації, було порушено ст. 109 ЖК України. З лютого 2015 року по 01 грудня 2016 року Малиновським районним судом м. Одеси розглядалась позовна заява [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання договорів недійсним та за зустрічним позовом [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2016 р. [PERSON] у задоволенні позову відмовлено, а зустрічний позов [PERSON] задоволено. Рішення першої інстанції, апеляційним судом Одеської області залишено без змін. Отримавши відмову у задоволенні апеляційної скарги, у травні 2017 року позивач звернулась до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, за якою просила рішення суду першої інстанції від 01 грудня 2016 р. та постанову апеляційної інстанції від 27 квітня 2017 р. скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким задовільнити позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] . [INFO] народився онук, син доньки позивача [PERSON] . Через те, що [PERSON] зняла з реєстрації усіх з квартири, онук, як і його мати та позивач, ніде не були зареєстровані. Після всіх судових спорів чоловік позивача [PERSON] [INFO] помер, позивача з донькою та з її маленьким сином примусили покинути житло. До цього в квартирі [PERSON] демонтувала всі мережі життєдіяльності: газ, воду, тепло, каналізацію. Нова господарка вивезла в невідомому напрямку всі речі (меблі, посуд, побутову техніку, одяг), зроблено це без повідомлення, та в решті без акту та опису речей. Ці дії були виконані, коли позивач була на роботі. Замки квартири були зламані без її відому та дозволу, вивезли усе майно. Серед майна були документи, гроші в сумі 3740 $ (три тисячі сімсот сорок доларів США), 1400 грн (одна тисяча чотириста гривень) та інші дорогоцінні особисті речі, свідками цих дій є сусіди. На сьогоднішній день ані позивач, ані донька та онук, не мають постійного житла. Постановою Верховного суду від 23 жовтня 2019 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси за 01 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2017 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення скасовано, у задоволенні зустрічного позову у цій частині відмовлено. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2016 р. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2017р. в частині вирішення зустрічних позовних вимог до [PERSON] скасовано, провадження у справі у цій частині закрито. В січні 2021 року стало відомо, що змінився власник спірної квартири. За поговором купівлі-продажу власниками житла стали відповідачі [PERSON] та [PERSON] . 13 грудня 2021 року представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] надав до суду відзив, в якому зазначив наступне. 11 листопада 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, іпотечний договір, та договір задоволення вимог іпотекодержателя. [PERSON] прийняла у власність грошову суму у розмірі 148830 гривень, що еквівалентно 18150 доларам США, між позивачем і [PERSON] укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого в іпотеку передано квартиру [ADDRESS] . Позивач неналежним чином виконувала і не виконала зобов`язання за договором позики. 03 квітня 2014 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса із заявою-повідомленням про виконання умов договору позики, яка передує процедурі звернення стягнення на квартиру. Заяву-повідомлення [PERSON] отримала 03 квітня 2014 року, що підтверджується її власноруч зробленим підписом, отже, умови договору позивач не виконала. 10 лютого 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . [PERSON] в судовому порядку намагалась визнати добровільно укладені нею договори недійсними, з підстав перебування у складних життєвих обставинах, яких судами встановлено не було або неотримання заяви-повідомлення, яку [PERSON] підписала особисто та вчиняла інші дії, що свідчать про її цілеспрямовану недобросовісну поведінку. З довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та прописку) № 845 від 5 березня 2015 року суди встановили, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , інші особи у цій квартирі не зареєстровані. Постановою Верховного суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 521/3074/15-ц справі відмовлено у задоволенні зустрічного позову про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення. Відповідач також визнає той факт, що позивачі разом з малолітньою дитиною [PERSON] не проживають за вказаною адресою більше п`яти років, хоча у позовній заяві нечітко вказано коли останніх «протиправно виселили». Зокрема, у позовній заяві, зі слів позивачів, можна нарахувати як мінімум два епізоди виселення без жодної чіткої дати або доказу, що б міг це підтвердити, так, ніби позивачі самі сумніваються коли їх все таки «виселили». Відповідачі погоджуються з обставиною зміни власника квартири, що вказана у позові. Так, після зазначених вище обставин, 08 грудня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу спільної квартири, що є вже третьою переуступкою права власності, яке зокрема включає право користування спірною квартирою, хоча позивачі вирішили звернутись до суду тільки зараз. З іншими обставинами справи, що викладені позивачем у позовній заяві, відповідачі не погоджуються. Відповідачі не визнають позовні вимоги в повному обсязі, вважають позов безпідставним, обставини недоведеними, а строк позовної давності таким, що сплинув. 17 грудня 2021 року представник відповідача [PERSON] [PERSON] надала до суду відзив, у якому вказала наступне. З вимогами позивачів, відповідач [PERSON] категорично не згодна та вважає їх незаконними, безпідставними та необґрунтованими. [PERSON] була одноособовою власницею квартири [ADDRESS] . Право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладено 10 лютого 2015 року між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] стала власницею двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. Право реалізації квартири, яка є предметом Іпотечного договору, укладеного між [PERSON] і [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 11 листопада 2013 року за реєстровим №4796, виникає із Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеного між [PERSON] і [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 11 листопада 2013 року за реєстровим № 4798, шляхом застосування процедури продажу, яка встановлена ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а саме продажу квартири [ADDRESS] . В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа №521/3074/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договорів недійсними. Позивач звернулася до суду з позовом про визнання договорів недійсними, за яким просила суд визнати договір позики грошей від 11 листопада 2013 року, іпотечний договір від 11 листопада 2013 року та договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 11 листопада 2013 року, укладених між [PERSON] , та позивачем, [PERSON] , недійсними, як такими, що укладені під впливом тяжкої обставини та вкрай невигідних умовах. 01.12.2016 року Малиновським районним судом м. Одеси було винесено рішення по зазначеній справі, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання договорів недійсними відмовлено у повному обсязі, а зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення задоволено. На дане рішення представником [PERSON] було подано апеляційну скаргу. Ухвалою від\~27.04.2017\~року Апеляційний\~суд Одеської\~області рішення\~Малиновського районного\~суду м.\~Одеси від\~01\~грудня 2016\~року за\~позовною заявою\~ [PERSON] \~до [PERSON] ,\~ [PERSON] про\~визнання договорів недійсними;\~та за\~зустрічним позовом\~ [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] про\~усунення перешкод\~у користуванні\~квартирою шляхом\~виселення залишено без змін, а апеляційну скаргу відхилено. 23\~жовтня 2019\~року Верховним\~судом було\~прийнято постанову\~по справі\~№ 521/3074/15,\~згідно якої\~касаційну скаргу\~ [PERSON] задоволено\~частково,\~рішення Малиновського\~районного суду\~м.\~Одеси від\~1\~грудня 2016\~року та\~ухвалу апеляційного\~суду Одеської\~області від\~27\~квітня 2017\~року в\~частині вирішення\~ зустрічних позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення скасовано, у задоволенні зустрічного позову відмовлено, а рішення в частині вирішення позову [PERSON] про визнання договорів недійсними залишено без змін. Позивач [PERSON] добровільно залишила квартиру, належну на праві власності [PERSON] , забравши свої речі, отримавши 3000 доларів США для зняття квартири в оренду. В квартирі проживала лише [PERSON] , її донька [PERSON] в квартирі не проживала. Жодних коштів та документів [PERSON] не забирала, позивач сама добровільно залишила квартиру, забравши свої речі восени 2020 року. Крім того, квартира була в жахливому антисанітарному стані і ніяких цінностей та коштовних речей в ній не було, окрім сміття. Жахливий стан квартири та відсутність в ній будь-яких цінностей підтверджено також Висновком № 6788/24 від 08.07.2016 року судової будівельно-технічної та оціночної будівельної експертизи по матеріалам справи №521/3074/15. Дана експертиза була здійснена за заявою представника позивача та в ній містяться фото, на яких видно в якому жахливому стані була квартира. В серпні\~місяці 2020\~року [PERSON] \~вивозила сміття\~з даної\~квартири,\~що б\~в подальшому\~здійснити косметичний\~ремонт.\~ [PERSON] почала\~шантажувати поліцією,\~якщо їй\~не заплатить\~ [PERSON] компенсацію\~в розмірі\~5000 США. Відповідач не погодилася, приїхала поліція взяла пояснення, відповідач жодних коштів позивачу не заплатила, речі (сміття) забрати відмовилась. 08.12.2020 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідченого державним нотаріусом, [PERSON] , Приморської нотаріальної контори у місті Одеса, зареєстрованого в реєстрі за № 3397. 20 червня 2022 представник позивачів [PERSON] надала до суду заяву про долучення доказів, а саме: заяви свідків [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , заявлених у позові. Представник позивачів надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти позову заперечував у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з`явився повторно. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Центр соціальних служб Одеської міської ради та Орган опіки та піклування ОМР у Малиновському районі м. Одеси надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини. 11 листопада 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було складено договір позики, іпотечний договір, та договір про задоволення вимог іпотекодержателя, строком на шість місяців, тобто до 11 травня 2014 р. За різних обставин свої зобов`язання [PERSON] виконала частково, що не заперечується сторонами. З лютого 2015 року по 1 грудня 2016 року Малиновським районним судом м. Одеси розглядалась позовна заява [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання договорів недійсним та за зустрічним позовом [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2016 р. [PERSON] у задоволенні позову відмовлено, а зустрічний позов [PERSON] задоволено. Рішення першої інстанції, апеляційним судом Одеської області залишено без змін. Отримавши відмову у задоволенні апеляційної скарги, у травні 2017 року позивач звернулась до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, за якою просила рішення першої інстанції від 01 грудня 2016 р. та постанову апеляційної інстанції від 27 квітня 2017 р. скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким задовільнити позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] . [INFO] народився онук, син доньки позивача [PERSON] . Позивач, син дочки та його мати ніде не зареєстровані. [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] . Постановою Верховного суду від 23 жовтня 2019 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси за 01 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2017 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення скасовано, у задоволенні зустрічного позову у цій частині відмовлено. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2016 р. та рішення апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2017 р. в частині вирішення зустрічних позовних вимог до [PERSON] скасовано, провадження у справі у цій частині закрито. Доказів того, коли позивач з донькою та з її маленьким сином примусили покинути житло до суду не надано, як і доказів того, що позивач [PERSON] добровільно залишила квартиру, належну на праві власності [PERSON] , забравши свої речі, отримавши 3000 доларів США для зняття квартири в оренду також не надано. 08.12.2020 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідченого державним нотаріусом, [PERSON] , Приморської нотаріальної контори у місті Одеса, зареєстрованого в реєстрі за № 3397. Позивач вказує, що до цього в квартирі [PERSON] демонтувала всі мережі життєдіяльності: газ, воду, тепло, каналізацію. Вона вивезла в невідомому напрямку всі речі (меблі, посуд, побутову техніку, одяг), зроблено це без повідомлення, та в решті без акту та опису речей. Ці дії були виконані, коли позивач була на роботі. Замки квартири були зламані без її відому та дозволу, вивезли усе майно. Серед майна були документи, гроші в сумі 3740 $ (три тисячі сімсот сорок доларів США), 1400 грн (одна тисяча чотириста гривень) та інші дорогоцінні особисті речі. На підтвердження цих фактів до суду надано письмові пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за якими вони пояснюють таке. [PERSON] та всю родину свідки знають все життя, так як проживають вони в одному будинку, постійно спілкуються як сусіди, підтримують теплі дружні стосунки. 18 липня 2020 року, день тижня - субота, будучи вдома [PERSON] почула грохот в дворі. Квартира, в якій вона живе розміщена на 2 поверсі чотирьох поверхового будинку, усі вікна квартири виходять у двір. То ж коли почувся стук, вона подивилася у вікно і побачила, що з парадної викидають речі. Так як [PERSON] багато раз була у квартирі [PERSON] , то впізнала у викинутих посеред двору речей майно [PERSON] . Зі свого другого поверху [PERSON] піднялася на 4 поверх до квартири [PERSON] . [PERSON] була на роботі, чоловік вже другий рік як помер, донька з онуком була у від`їзді, тож у квартирі були зовсім чужі люди, вони виносили меблі, одяг, техніку, посуд, тобто все, абсолютно все майно яке було в квартирі троє невідомих людей, зносили на перший поверх та кидали просто посеред двору. Керував цією роботою чоловік за прізвищем [PERSON] , він діяв від імені нової господарки квартири [PERSON] , [PERSON] запитала його, що вони роблять, він відповів, що це не її діло. Все майно було у доброму стані, серед речей було багато техніки, нової запечатаної, це і хлібопіч, і кухонний комбайн, і тостер, і міксер, і м`ясорубка, також майже новий телевізор, кондиціонер, пральна машина. Гарний посуд, добра білизна, дорогоцінності та гроші. [PERSON] після смерті чоловіка працювала на двох, трьох роботах, вона заробляла гроші на судові тяжби, оплачувала адвокатів, роздавала борги, яких набрала і на суди і на поховання чоловіка. [PERSON] достовірно відомо, що в квартирі були гроші, долари США, біля чотирьох тисяч, купюрами по 100, та гривні України біля двох тисяч, купюрами по 200. Сусіди, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] знали про її біду, та і вона ділилася з усіма новинами, що відбувалися в її житті, особливо пов`язаних з квартирою. Разом з [PERSON] прийшла сусідка [PERSON] , вона і зателефонувала [PERSON] , що якісь люди зламали замки її квартири ввійшли без дозволу та попередження та повністю виносять все з квартири, викидаючи у двір. Наша сусідка [PERSON] також була свідком цих подій. [PERSON] приїхала зразу після дзвінка та викликала поліцію. Поліція також була присутня при винесенні майна, вони запропонували [PERSON] під`їхати до Хмельницького відділення поліції та написати заяву. Вона так і зробила пішла до відділку, туди також приїхала надати показання нова господарка квартири [PERSON] , а за цей час робітники загрузили речі у вантажне авто та вивезли у невідомому напрямку. Своєю заявою [PERSON] підтверджує, що багато років вона спілкується з родиною [PERSON] , численно разів була в квартирі, була свідком події, що відбулася 18 липня 2020 року. Підтверджує, що матеріальний стан родини [PERSON] був хороший, вони постійно всі працювали і у них був добре налаштований побут. Заперечує проти вказаного у відзиві [PERSON] , що з квартири було вивезено сміття, наполягала, що з квартири були викинуті і врешті вивезене в доброму стані та нові речі, які належали [PERSON] . Підтверджує, на момент вторгнення, людей нової господарки [PERSON] , без попередження та дозволу, в квартирі [ADDRESS] , знаходились гроші [PERSON] в доларах США біля чотирьох тисяч та в гривнях України, біля двох тисяч, які [PERSON] та [PERSON] показувала на передодні сама [PERSON] . Підтверджує, що при вивезенні майна Максимовської, представників ЖЄУ, ДЄЗУ чи інших владних повноважень не було, Акт вивезення речей не складався. Речі, з квартири [ADDRESS] виносилися та вивозилися без запису, без Акту та без свідків, [PERSON] була небажаним свідком. Судом критично оцінюється твердження про наявність в квартирі грошових коштів та майна, оскільки жодних достовірних доказів цьому не надано: факт отримання коштів в певному розмірі, фактичне наявність конкретно визначеного майна та його вартості (накладні, чеки, гарантійні талони тощо). Крім того, у ст. ст. 90 - 93 ЦПК встановлено спеціальний порядок допиту свідків, що передбачає їх виклик у судове засідання з наданням права задати їм питання усім учасникам справи. Відповідно до чч.2, 3 ст.67 ЦПК свідок зобов`язаний з`явитися до суду за викликом у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини. За відсутності заперечень учасників справи свідок може брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Суд може дозволити свідку брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції незалежно від заперечень учасників справи, якщо свідок не може з`явитися до суду через хворобу, похилий вік, інвалідність або з інших поважних причин. У разі неможливості прибуття до суду та участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції за викликом суду свідок зобов`язаний завчасно повідомити про це суд. Надання показань свідків шляхом посвідчення нотаріусом або завірених за місцем проживання начальником дільниці (як в цій справі) не сприяє всебічному забезпеченню права учасників справи ставити питання свідкам стосовно обставин справи. Відповідно до п.2 ч.1 ст.43 ЦПК учасники справи мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам. Клопотання про допит свідків було задоволено судом, але свідки в судовому засіданні не допитувалися. За викладених обставин позов підлягає частковому задоволенню. Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що постановою Верховного суду від 23 жовтня 2019 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси за 01 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2017 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення скасовано, у задоволенні зустрічного позову у цій частині відмовлено. Тобто житлові права позивача було поновлено. Доказів не проживання позивача в квартирі до суду не надано. Згідно талонам повідомлення №017956 від 18.07.2020 р. та № 017988 від 13.08.2020 р. позивач зверталася до Хмельницького ВП Малиновського ВП за захистом своїх житлових прав. За викладених обставин суд також вважає, що строки позовної давності при зверненні до суду позивачем не було пропущено. Згідно ст. 14 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до\~ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом 1 місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо: договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку; договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя. Статтею 47 Конституції України\~передбачено і закріплено право кожного на житло, за якою ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі\~ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Дотримання положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції та практики Європейського суду з прав людини є необхідними в демократичному суспільстві. Відповідно до\~ст. 109 Житлового кодексу Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. У такому разі виселення є підставою для надання відповідним особам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Колегією суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду справі проведено системний аналіз вище зазначених положень законодавства. Надаючи висновок по справі колегія суддів виходила з того що вирішуючи справу про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення, суди повинні були застосувати як статтю 40 Закону України «Про іпотеку», так і статтю 109 ЖК Української PCP та виходити з того, що особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло у разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Відповідно до\~ст. 2 ЦК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За правилами ст. ст.\~12,\~13 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 ЦПК України. Згідно з ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показанням свідків. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Згідно зі ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідно до ч. 5\~ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Outcome: partial