Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

Позивач ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», який є правонаступником ПАТ «Київенерго» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за не обліковану електроенергію. На обґрунтування заявлених вимог позивач у позовній заяві зазначає, що відповідач [PERSON] є споживачем електричної енергії, яку постачає ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», який є правонаступником ПАТ «Київенерго». 04.03.2021 року представниками позивача за адресою відповідачки було виявлено порушення 5.5.5 ПРРЕЕ - самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів, електропроводки до електромережі, що не є власністю ОСР, несанкціоноване підключення після відключення 15.01.2020 року без порушення схеми обліку; порушення п. 2.3.2; 2.3.4; 2.3.3; 5.5.5. ПРРЕЕ, п. 5.16.11; 5.16.18; 5.16.19; 6.4.2. ККО - відсутність пломби з відбитками тавр ОСР на клемній кришці електролічильника, про що складено акт порушень № 000725. Вартість електричної енергії, неврахованої проведена з Порядком визначення обсягу і вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами Правил, комісією з розгляду актів порушень і нарахувань за ними становить 35088,11 грн. Станом на 01.09.2021 року сума заборгованості відповідачкою не сплачена, у зв`язку з чим позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на користь ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» заборгованість за не обліковану електричну енергію у розмірі 35088,11 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21.09.2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Письмові матеріали справи містять відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідачка заперечує проти позову в повному обсязі, вважаючи позовні вимоги необґрунтованими, з огляду на наступні обставини. [PERSON] не є споживачем електричної енергії та інших комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , оскільки, з 2006 року і по теперішній час зареєстрована та проживає з своєю сім`єю за адресою: [ADDRESS] . 06.05.2021 року [PERSON] отримала право власності на квартиру [ADDRESS] . Після чого домовилася з братом [PERSON] який проживає та зареєстрований з своєю родиною за адресою [ADDRESS] , що всі комунальні послуги сплачує останній, що підтверджується мировою угодою укладеною між власником [PERSON] та споживачем [PERSON] , завіреної Головою ЖБК «Автотранспортник-5». 18.05.2021 року відповідачка та [PERSON] звернулися до позивача з заявою для переоформлення особового рахунку, а також реструктуризацію боргу. В центрі обслуговування клієнтів документи прийняли, проте відмовилися оформляти особовий рахунок на фактичного споживача [PERSON] , а оформили на власника [PERSON] та запропонували написати заяву на скасування боргу попереднього власника особового рахунку [PERSON] . Оскільки, надання послуг передбачає їх споживання, а надані докази свідчать про те, що споживачем послуг електричної енергії, яку надає позивач у квартирі [ADDRESS] є [PERSON] . Отже, відповідачка [PERSON] являється неналежним відповідачем по справі. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21.02.2022 року яка занесена до протоколу судового засідання клопотання представника позивача задоволено та залучено у якості співвідповідача [PERSON] . До суду надійшло клопотання представника позивача, відповідно до якого, просить, визнати [PERSON] єдиним належним відповідачем у справі та стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» 35088,11 грн. заборгованості за необліковану електричну енергію згідно Акту про порушення від 04.03.2021 № 000725. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає, проти задоволення їх не заперечує. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, приходить до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Згідно з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» є правонаступником ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та діє згідно Закону України «Про ринок електричної енергії», Правил користування електричною енергією для населення затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26.07.1999 року і Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживача Правил користування електричною енергією, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04.05.2006 року № 562. Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії», постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Згідно п. 3 ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії», споживач зобов`язаний дотримуватися правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів. Згідно п. 1 Правил користування електричною енергією, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04.05.2006 року № 562 врегульовані відносини між громадянами та енергопостачальниками. Правила обов`язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . З довідки про реєстрацію місця проживання № 70034252 від 20.09.2021 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою : [ADDRESS] з 28.12.2006 року по теперішній час. Відповідно до реєстру територіальної громади м. Києва, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Отже, з довідки про реєстрацію місця проживання вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 23.12.2010 року. Разом з тим, суд приходить до висновку, що [PERSON] є неналежним відповідачем, оскільки зареєстрований за адресою [ADDRESS] , отже є споживачем послуг за вище вказаною адресою. Відповідач [PERSON] який мешкає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , є споживачем електричної енергії, яку постачає ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі». Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Правовідносини з постачання електричної енергії регулюються Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 року. Відповідно до положення ч. 4 ст. 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Відповідно до ч. 5 ст. 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до мирової угоди укладеної між власником та споживачем, завіреної Головою ЖБК «Автотранспортник-5», сторони домовилися, що всі комунальні послуги сплачує [PERSON] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до п. 8.2.4. ПРРЕЕ зазначено, що у разі виявлення представниками оператора системи пошкоджень чи зриву пломб та/або індикаторів, установлених у місцях, указаних в акті про пломбування, або пошкоджень відбитків тавр на цих пломбах, пошкодження розрахункових засобів вимірювальної техніки з метою зміни їх показів, ознак втручання в параметри розрахункових засобів обліку вимірювальної техніки з метою зміни їх показів, самовільних підключень до електричних мереж, розрахунок обсягу електричної енергії, який підлягає оплаті, здійснюється відповідно до методики визначення обсягу та вартості не облікованої електричної енергії, затвердженої Регулятором. Згідно п. 8.2.5. ПРРЕЕ передбачено, що у разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником оператора системи, від якого споживач одержує електричну енергію, порушень цих Правил, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, на місці виявлення порушення у присутності споживача або представника споживача оформляється акт про порушення. Відповідно п. 8.2.6. зазначено, що на підставі акту про порушення уповноваженими представниками оператора системи під час засідань комісії з розгляду актів про порушення визначаються обсяг не облікованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків. Як встановлено судом, 04.03.2021 року працівниками позивача за адресою: [ADDRESS] було виявлено порушення п. 2.3.2; 2.3.4; 2.3.3; 5.5.5. ПРРЕЕ, п. 5.16.11; 5.16.18; 5.16.19; 6.4.2. ККО - відсутність пломби з відбитками тавр ОСР на клемній кришці електролічильника, про що складено акт порушень № 000725. Вартість електричної енергії, неврахованої проведена з Порядком визначення обсягу і вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами Правил, комісією з розгляду актів порушень і нарахувань за ними становить 35088,11 грн. Станом на 01.09.2021 року сума заборгованості відповідачем не сплачена. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини у справі, зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними і обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягненню судовий збір. Відповідно до положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За змістом ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи викладені норми чинного законодавства України та ту обставину, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у розмірі 1135,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved