Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-07 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , третя особа: Неліпинська сільська рада про усунення перешкод у здійсненні права власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що відповідачем встановлено металеву огорожу на частині земельної ділянки позивача, внаслідок чого порушено право позивача на користування земельною ділянкою. Просить суд винести рішення, яким зобов"язати [PERSON] усунути перешкоди у здійсненні права власності [PERSON] на земельну ділянку, розташовану з адресою [ADDRESS] (кадастровий номер 2124083500:09:002:0109) шляхом демонтажу частини металевої огорожі, встановленої впритул до стіни будинку [ADDRESS] . Враховуючи, що порушення є триваючим, призводить до приниження позивача, просить суд стягнути також моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень. Суд своєю ухвалою від 01.03.2022 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального провадження та призначив підготовче засідання. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви з доданими до позову документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо розгляду справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Судовий розгляд справи призначений відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області 07.06.2022 року. В судове засідання викликано свідків: землевпорядника Неліпинської сільської ради [PERSON] та спеціаліста Неліпинської сільської ради Железняк Вікторію Богданівну (за клопотанням представника позивача-адвоката Захарчук І.І.). Розгляд справи призначено на 11:30 годину 08.07.2022 року. В судовому засіданні представник позивача-адвокат Захарчук І.І., який діє в інтересах [PERSON] (ордер серії КС №404141 від 28.12.2021 року, договір на правову допомогу від 21.10.2021 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2702/10 від 28.10.2004 року)заявлені вимоги підтримав повністю, суду пояснив, що відповідач здійснює перешкоди позивачу у користуванні частиною земельної ділянки, яка належить позивачу на праві власності. Зокрема, відповідачем встановлено огорожу на частині земельної ділянки, внаслідок чого позивач позбавлений можливості у використанні його земельної ділянки та обслуговуванні власного житлового будинку. Просить суд позов задовольнити. Щодо пропуску строку позовної давності заперечив. У судовому засіданні відповідач [PERSON] заявлених вимог не визнав та пояснив, що огорожу встановив зі згоди позивача. Визнає, що частина огорожі встановлен на земельній ділянці позивача (до 30 см.) Однак, зазначив, що він дозволив позивачу встановити каналізаційну трубу вздовж будинку позивача, отже не чинить перешкод позивачеві у користуванні його земельною ділянкою. Вважає, що позивач для використання своєї земельної ділянки повинен просити дозволу у відповідача і він не буде зеперечувати. Представник відповідача - адвокат Керечанин В.І., який діє в інтересах [PERSON] (угода №11 від 25.03.2022 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 25.03.2022 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 21/518 від 12.04.2006 року) у судовому засіданні зазначив, що позов є безглуздим і попросив застосувати строк позовної давності до заявлених вимог, поскільки огорожа встановлена більше як три роки тому, зі згоди позивача. Представник третьї особи у справі подав до суду заяву (вх.№1848) про розгляд справи у відсутності представника Неліпинської сільської ради. Проти позовних вимог не заперечують. Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Відповідно до п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України - способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Суд встановив, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно № 138067954 від 18.09.2018 року та власником земельної ділянки площею 0.1005 га за адресою [ADDRESS] (кадастровий номер 2124083500:09:002:0109), що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 182730927. Відповідно до статей 318, 319, 321, 391 ЦК України власник земельної ділянки як власник нерухомого майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначені норми матеріального права визначають право власника вимагати будь-яких усунень порушень його права власності від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми, є наявність у позивача права власності та встановлених судом перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав. Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту позовної заяви суд встановив, що позивач просив: зобов`язати відповідача усунути перешкоди у здійсненні права власності на земельну ділянку, зокрема, знести самовільно встановлену металеву огорожу шляхом демонтажу на земельній ділянці, що належить позивачу, поскільки вказана огорожа перешкоджає вільному проходу до тильної сторони житлового будинку по [ADDRESS] для його обслуговування. Судом встановлено, що позивач в супереч закону позбавлений можливості використання частини власносї земельної ділянки, на якій відповідач встановив металеву огорожу. Факт встановлення огорожі підтверджується поясненнями представника позивача та відповідача, наявними в матеріалах справи доказами. Цей факт суд ввжає доведеним у судовому засіданні. Права позивача через встановлення відповідачем металевої огорожі є порушеними, оскільки створюють триваючі перешкоди в користуванні земельною ділянкою до будинку позивача. Таке триваюче порушення є підставою для застосування статті 391 ЦК України. Одночасно необхідно зазначити, що відповідач використовує земельну ділянку площею 0.1173 га за адресою [ADDRESS] без будь-яких правовстановлюючих документів. В судовому засіданні досліджено витяг з рішення № 81 Свалявської районної Ради народних депутатів " Про надання дозволу на будівництво індивідуальноого житлового будинку та видачу "Свідоцтва про забудову садиби" від 15.05.1989 року, відповідно до якого [PERSON] надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку на земельній ділянці площею 700 м.кв. , виділеній загальними зборами (зборами уповноважених) колгоспу від 21.07.1988 року. Вказана земельна ділянка була відведена в натурі під будівництво житлового будинку в ур. "Луг" по сусідству з гр. [PERSON] , [PERSON] , про що складено акт про відведення земельної ділянки у межах села. Відповідачу видано паспорт на забудову земельної ділянки та будівельний паспорт. Відповідно до копії витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05.07.2018 року № НВ-2102759022018 інформація про зареєстроване право на земельну ділянку площею 0.1173 га за адресою [ADDRESS] , в державному земельному кадастрі відсутня. Отже, судом встановлено, що відповідач право на земельну ділянку не оформив та у встановленому Законом порядку не зареєстрував. Право на використання земельної ділянки площею 0.1173 взагалі нічим не пітвердив. Збудований житловий будинок [ADDRESS] в експлуатацію не введено. Право власності на такий не оформлено та не зареєстровано. З огляду на викладене, заявлені вимоги про усунення перешкод у здійсненні права власності [PERSON] на земельну ділянку, розташовану з адресою [ADDRESS] (кадастровий номер 2124083500:09:002:0109) шляхом демонтажу частини металевої огорожі, встановленої впритул до стіни будинку [ADDRESS] необхідно задовольнити. Завлені вимоги про стягнення моральної шкоди до задоволення не підлягають з огляду на таке. Позивач оцінив заподіяну моральну шкоду в сумі 20000 гривень обгрунтовуючи її тим, що протиправні дії відповідача тривають майже два роки, є очевидно публічними, тягнуть за собою приниження позивача як особи і мешканця села в очах односельців. Натомість суду не надано будь-яких доказів, які б підтверджували факти приниження позивача, зокрема і в очах односельців. Крім того, зважаючи на розмір земельної ділянки, у користуванні якої обмежений позивач, суд ваажає, що підстави для стягнення моральної шкоди відсутні. Щодо заявленого клопотання про застосування строків позовної давнсті суд зазначає таке. Так, за положеннями ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому за загальним правилом, визначеним ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння, визначене ст. 387 ЦК України й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном, визначене ст. 391 ЦК України, тобто віндікаційний та негаторний позови. При цьому до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення. Таким чином поки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом знесення огорожі. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення. Верховний Суд неодноразово зазначає, що право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника. Законодавчою підставою для втрати особою права власності у часі є положення Цивільного кодексу України про набувальну давність (ст. 344 ЦК України). У спорах про захист речових прав власника нерухомого майна строки позовної давності не застосовуються. Такої позиції дотримується Верховний Суд, визначаючи, що позови про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном можуть бути пред`явлені протягом періоду порушення права власності, яке визначається триваючим. Відповідна позиція Верховного Суду відображена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі №653/ 1096/16-ц щодо застосування негаторного способу захисту, та постанові ВС/КЦС у справі № 686/16196/15-ц від 08.07.2020. З огляду на викладене до зазначених позовних вимог строк позовної давності не застосовується. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Outcome: partial