Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-10 00:00:00

В січні 2022 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила скасувати заходи заборон та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, інформацію (відомості) про обтяження у вигляді арешту майна, що вжиті на підставі постанов про арешт майна та заборону на його відчуження: АА № 959266, 22.11.2005 року, Красногвардійський ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції, заборона №273, реєстраційний номер обтяження 2767523; AM № 119161, 14.12.2005 року, Красногвардійський ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції, заборона №14, реєстраційний номер обтяження 2868161, шляхом зняття арешту з квартири [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог вказали на те, що вона є власницею квартири [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 14.11.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гуніною Іриною Олександрівною та зареєстрованого в реєстрі за №7496. 08 грудня 2021 року позивачка має намір відчужувати вказану квартиру, випадково дізналася про те, що у 2005 - 2006 роках на належну їй квартирі двічі накладено арешт за борги/дії колишнього власника квартири [PERSON] . Саме у нього позивачка придбала у 2002 році квартиру. Де він зараз мешкає позивачка не знає. 14.12.2021 року позивачка звернулась до Чечелівського ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та просила зняти арешт з квартири. У відповідь отримала лист за №2106 від 23.12.2021 року з якого слідує, що на виконані перебували виконавчі провадження відносно [PERSON] . В рамках цих проваджень були накладені арешти на нерухоме майно за адресою [ADDRESS] . Виконавчі провадження були завершені та знищенні, тому надати будь-яку інформацію за даними виконавчими провадженнями не має можливості. Позивачка в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше представник позивачки [PERSON] надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги і просила розглянути справу за їх відсутності. Також, зазначила, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Від вимог про стягнення з відповідача судових витрат відмовляються. Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомили. Зі згоди представника позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам. У судовому засіданні було встановлено, що 14 листопада 2002 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири (а.с. 7), за яким [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] . В житловому будинку, літ. А-9, квартира [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гуніною І.О. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна з 14.11.2022 року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.8-9). Проте, на вказане майно накладено арешти нерухомого майна №2767523, №2868161 та власником квартири зазначено [PERSON] . З відповіді Чечелівського ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) за №2106 від 23.12.2021 року слідує, що на виконані перебували виконавчі провадження відносно [PERSON] . В рамках цих проваджень були накладені арешти на нерухоме майно за адресою [ADDRESS] . Виконавчі провадження були завершені та знищенні, тому надати будь-яку інформацію за даними виконавчим провадження не має можливості (а.с.11). Відповідно до Цивільного кодексу України (далі - ЦК) (у редакції до 01 січня 2013 року) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (стаття 657). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації (частини третя та четверта статті 334 ЦК). У свою чергу, статтею 182 ЦК передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. В свою чергу, згідно з інформацією, що міститься у Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна квартира [ADDRESS] знаходиться під арештом. Таким чином, вказаними обтяженнями обмежено право позивачки на можливість розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Крім того, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно та звільнення майна з-під арешту. На сьогодні, позивачка має намір здійснити державну реєстрацію свого права власності на квартиру та розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арешту позбавлена можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право позивачки. Згідно із ч. 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з позовною заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право власності позивачки, внаслідок чого вона позбавлена можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивачки підлягає судовому захисту. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved