Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

У квітні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради, Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, про визнання наймачем житлового приміщення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] користується житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] , починаючи з 29 листопада 1990 року, від моменту народження і по цей час. Квартира складається з двох кімнат та місць загального користування. Загальна площа квартири 64, 6 кв.м., житлова площа 38,6 кв.м. Квартира перебуває у комунальній власності. Особовий рахунок був оформлений на дідуся позивача [PERSON] , який помер [INFO] . [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] . Позивач проживав у цій квартирі без реєстрації тривалий час. На сьогоднішній день померли всі родичі позивача, а саме дід, бабця, батько та рідний брат батька, однак особовий рахунок не переоформлений на позивача. Він проживає у квартирі один. Вважає, що має всі права та обов`язки наймача, оскільки на законних підставах вселився до квартири, сплачує комунальні платежі, несе витрати на поточний ремонт, тому набув право користування цим житловим приміщенням. Позивач звернувся з приводу переоформлення особового рахунку на своє ім`я, проте йому було відмовлено. Посилаючись на викладене, просить суд визнати його наймачем житлового приміщення квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради та Департамент житлового господарства ДМР, надали відзив на позовну заяву, в якому не визнають позов. Вказують, що позивач не набув у встановленому порядку права користування спірною квартирою, оскільки проживав тривалий час без реєстрації, а для його вселення в приміщення необхідно було отримати письмову згоду всіх членів сім`ї та основного наймача, чого зроблено не було. З наведених підстав просять відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Рішенням Вищої ради правосудді від 07.07.2020 р. № 2049/0/15-20 суддю Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Сліщенко Ю.Г. було звільнено з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку. Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 12.03.2021 року справа передана судді Кондрашова І.А. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2021 року справа прийнята в провадження судді Кондрашова І.А. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2021 року замінено неналежного відповідача по справі з КП «Жилсервіс-2» на Адміністрацію Шевченківського району Дніпровської міської ради. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились. Представником позивача адвокатом Громовим Ю.А. подана заява про розгляд справи за відсутності позивача та представника. На задоволенні позовних вимог наполягають, проти заочного рішення не заперечують. Представник Дніпровської міської ради в судовому засіданні заперечувала проти задоволенні позов, вказавши, що позивачем не було дотримано порядку вселення у квартиру та не отримана на це згода як основного квартиронаймача, так і членів його сім`ї, які проживали у квартирі. У зв`язку з таким, просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Вислухавши пояснення представника Дніпровської міської ради, дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до\~Конституції України, цього Кодексу, законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим Законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. В силу положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що гр. [PERSON] на підставі ордеру № 425 серія 1, від 16 лютого 1978 року, виданого виконкомом Бабушкінської райради народних депутатів, було надано у користування квартиру, житловою площею 38,66 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , із розрахунку на 4 члена сім`ї. У квартиру були вселені члени сім`ї [PERSON] , а саме [PERSON] (жінка), [PERSON] (син) та [PERSON] (син). Як видно з копії [PERSON] картки, особовий рахунок був оформлений на [PERSON] . Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2018 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] є батьком [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого Шевченківським районним відділом державної РАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис № 2076, у графі «Батько» вказаний [PERSON] . Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Шевченківським районним відділом державної РАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис № 1421, [PERSON] (батько) помер [INFO] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 2322, [PERSON] (дід) помер [INFO] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис 5597, [PERSON] (бабуся) померла [INFO] . Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 1920 від 14.09.2015 року, [PERSON] (брат батька) помер [INFO] . В судовому засіданні встановлено, що син [PERSON] [PERSON] вселився у квартиру за адресою: [ADDRESS] , у 1990 му році, тобто з моменту народження. Актом КП «Жилсервіс-2» від 23 січня 2018 року підтверджено, що [PERSON] мешкає у квартирі за адресою: [ADDRESS] , з дня народження по теперішній час. Позивач неодноразово звертався до КП «Жилсервіс-2» із заявами про переоформлення особового рахунку на своє ім`я, проте в усіх випадках заяви не були задоволені, а КП «Жилсервіс-2» посилалось на формальні недоліки заяв та поданих документів, що не можна вважати правильним. За положеннями\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду\~здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщеннях між наймодавцем, житлово-експлуатаційною організацією і наймачем -громадянином, на ім`я якого видано ордер. Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї. Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно з частиною першою статті 106 ЖК Української РСР повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У зв`язку зі смертю основного наймача, договір найму на квартиру підлягає оформленню на ім`я члена сім`ї, який має право користуватися квартирою (стаття 107 ЖК Української РСР). Відповідно до положення статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, поняття «житло» не обмежується приміщеннями, яке законно займають або законно створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі п. 1 ст. 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії», заява №58255/00, пункт 36). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява №19009/04, пункт 50). У пункті 44 рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» Європейський суд з прав людини визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Статтею 62 ЖК УРСР передбачено, що до відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також правила цивільного законодавства. Судом встановлено, що позивач тривалий час проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] , наймачем якої був його дідусь, має стійкі зв`язки із цим житлом, інше місце проживання у нього відсутнє. Інші родичі позивача померли. Тому суд вважає, що позивач набув у встановленому порядку право користування даною квартирою. З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що квартира за адресою: [ADDRESS] , є «житлом» позивача у розумінні п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тому його порушені права у вигляді невизнання наймачем даного житла та не переоформлення особового рахунку, підлягають захисту. Суд зауважує, що відсутність реєстрації місця проживання сама по собі не свідчить про те, що позивач не набув права користування жилим приміщенням, так як за обставинами справи безспірно встановлено, що позивач вселився в жиле приміщення як член сім`ї наймача, набув рівного з наймачем права користування жилим приміщенням. Відсутність письмового дозволу на вселення до квартири, не може слугувати підставою для позбавлення позивача права на це приміщення, оскільки вселення відбулось з усного дозволу основного наймача та членів його сім`ї, і ніхто протягом тривалого часу не висловлював заперечення проти проживання [PERSON] у цій квартирі. Тож, порядок вселення позивача у спірну квартиру є дотриманим, у зв`язку з чим суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що позивач вселився у спірну квартиру всупереч волі основного квартиронаймача та без його письмового дозволу. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і законними, тому підлягають задоволенню у повному обсязі. В силу ст. 141 ЦПК України з Дніпровської міської ради на користь позивач належить стягнути судовий збір у розмірі 840, 80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved