Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Покровської селищної ради Дніпропетровської області про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідно до листа вих. №336/0/2-20 від 17.03.2020 р. Покровської селищної ради відповідно до Переліку об`єктів комунальної власності Покровської територіальної громади, затвердженого рішенням Покровської селищної ради від 24.02.2017 р. №107-4/УІІ (в редакції рішення селищної ради від 26.02.2020р. №Р-146852/VII) квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , в комунальну власність не передавалась. На заяву позивача від 17.07.2020 р. №С-205/0/10-20 Покровською селищною радою було надано копію рішення Покровської селищної ради від 26.05.2020 р. №1268-37/VI «Про прийняття на баланс Покровської селищної ради гуртожитку», копію рішення Покровської селищної ради від 08.07.2015 р. №1278-38/VI «Про затвердження акта прийому передачі житлової будівлі - гуртожитку по [ADDRESS] », копію акта приймання-передачі житлової будівлі-гуртожитку з балансу Комунального підприємства «Покровський ККП» Покровській селищній раді від 08.07.2015 року. В копіях вищевказаних документів житловий будинок [ADDRESS] (квартира [ADDRESS] не значиться. На думку Позивача інформація в копіях наданих документів прямо суперечить інформації, зазначеній в ухвалі господарського суду Дніпропетровського області від 16.02.2017р. №24/904/202/2013: «Згідно з рішенням селищної ради від 26.05.2015 р. №1268- 37/VI об`єкти соціальної сфери та житлового фонду КП «Покровське комунальне підприємство» по акту від 08.07.2015 р. було передано Покровській селищній раді. Будинок №142 за адресою: 53600, вул. Леніна, смт. Покровське Дніпропетровської області селищна рада не прийняла». На заяву Позивача від 17.07.2020 р. №С-206/0/10-20, листом вих. №951/0/2-20 від 13.08.2020 р. Покровської селищної ради роз`яснено, що оскільки на момент ліквідації Комунального підприємства «Покровське КП» понад 98% квартир у багатоквартирних будинках в смт. Покровське, які перебували на балансі ліквідованого вищезазначеного підприємства, вже знаходилися у приватній власності громадян у селищної ради не було підстав для прийняття цих будинків в цілому у комунальну власність й ліквідатором не було ініційовано питання передачі неприватизованих квартир у комунальну власність Покровської територіальної громади. Відсутність підстав для прийняття житлового будинку [ADDRESS] (квартири [ADDRESS] в комунальну власність Покровської територіальної громади Покровська селищна рада не обґрунтовує жодним законодавчим та підзаконним нормативно-правовим актом. На думку позивача, неприйняттям житлового будинку [ADDRESS] (квартири [ADDRESS] в комунальну власність Покровської територіальної громади, Покровська селищна рада порушує цивільне право та інтерес на приватизацію житла, а тому є необхідність у захисті порушеного цивільного права позивача та інтересу через суд. У зв`язку з чим, позивач просить визнати бездіяльність Покровської селищної ради Дніпропетровської області щодо неприйняття житлового будинку [ADDRESS] (квартири [ADDRESS] в комунальну власність Покровської територіальної громади незаконною; зобов`язати Покровську селищну раду Дніпропетровської області прийняти в комунальну власність Покровської територіальної громади та передати на баланс Покровської селищної ради Дніпропетровської області житловий будинок [ADDRESS] (квартиру [ADDRESS] . 27.01.2022 року представник відповідача Покровської селищної ради Дніпропетровської області Чичикало О.О. надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] за його безпідставністю. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов підтримує, просить задовольнити. Представник відповідача Покровської селищної ради Дніпропетровської області Чичикало О.О. надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позов не визнає, заперечує проти його задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, дійшов до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ст. ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується даними копії паспорту серії [NUMBER] , виданого Покровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 20 лютого 1997 року (т. 1 а.с. 7-10). Як вбачається з копії листа виконавчого комітету Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області від 17.03.2020 року, на ім`я [PERSON] , відповідно до Переліку об`єктів комунальної власності Покровської територіальної громади, затвердженого рішенням Покровської селищної ради від 24.02.2017 р. №107-4/VII (в редакції рішення селищної ради від 26.02.2020 року №Р-1468-52/VII) квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , в комунальній власності не перебуває. Крім того, вчинення державним реєстратором дій щодо визнання нерухомого майна безхазяйним неможливе в зв`язку з тим, що відповідно до інформації органу реєтрації виконавчого комітету Покровської селищної ради за даною адресою зареєстрована одна особа (т. 1 а.с 13). Як вбачається з копії листа виконавчого комітету Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області від 13.08.2020 року, на ім`я [PERSON] , на момент ліквідації КП «Покровське КП» понад 98% квартир у багатоквартирних будинках в смт. Покровське, які перебували на балансі ліквідованого вищезазначеного підприємства, вже знаходилися у приватній власності громадян. Тому у селищної ради не було підстав для прийняття цих будинків в цілому у комунальну власність. Стосовно окремо взятих квартир, які були не приватизовані, то ліквідатором КП «Покровський КП» не було ініційовано питання передачі неприватизованих квартир у комунальну власність Покровської територіальної громади (т. 1 а.с. 18). Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 16.02.2017 року, ліквідовано юридичну особу КП «Покровське комунальне підприємство», 53600, Дніпропетровська область, Покровський район, смт. Покровське вул. 40 років Жовтня, 1 (т. 1 а.с. 19-25). На підставі акта приймання передачі від 08.07.2015 року, КП «Покровське КП» було передано житлову будівлю гуртожиток по [ADDRESS] на баланс Покровської селищної ради (т. 1 а.с. 29-30, 31-32). З копії заяви від 29.07.2019 року видно, що [PERSON] звернувся із заявою до органу приватизації Покровської селищної ради щодо оформлення передачі у власність квартири по [ADDRESS] , яку він займає разом із членами сім`ї на умовах найму (т. 2 а.с. 4). 20.10.1977 року ордер на заселення до квартири [ADDRESS] був виданий на ім`я [PERSON] (т. 2 а.с. 5). Як вбачається з копії листа виконавчого комітету Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області від 13.08.2020 року, органом приватизації Покровської селищної ради було відмовлено [PERSON] у приватизації квартири, у зв`язку з неподанням [PERSON] повного пакету належним чином оформлених документів (т. 2 а.с. 6). Згідно копії листа державного архіву Дніпропетровської області від 22.02.2022 року, у документах виконавчого комітету Покровської селищної ради депутатів трудящих Покровського району Дніпропетровської області за 1976 рік [PERSON] не зазначений (т. 2 а.с. 25-26). Згідно листа виконавчого комітету Синельниківського району Дніпропетровської області від 05.07.2022 року, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , в комунальній власності Покровської ОТГ не перебуває (т. 2 а.с. 41). Як вбачається з листа КП «Покровське водопровідно каналізаційне господарство» від 07.07.2022 року, КП «Покровське водопровідно каналізаційне господарство» не обліковує на балансі житловий фонд, в тому числі і житловий будинок [ADDRESS] (т. 2 а.с. 43). Згідно листа КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 07.07.2022 року, право власності на багатоквартирний будинок по [ADDRESS] не зареєстроване. В даному будинку зареєстроване право власності на квартири, які передані для приватизації за розпорядженням органу приватизації житла при Покровській селищній раді. Право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстроване (т. 2 а.с. 45). Так, статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. За правилами статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. У частині третій статті 9 ЖК Української РСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до ч.9 ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону. У частині десятій статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», частина друга статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 (далі - Положення № 396 (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Пунктом 18 Положення № 396 затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18). Згідно з Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Згідно п.п. 3 та 5 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності", передача гуртожитків згідно з цим Законом у власність територіальних громад повинна здійснюватися відповідно до порядку, передбаченого Законом України. Так, в даній справі, позовні вимоги направлені на зобов`язання відповідача прийняти в комунальну власність Покровської територіальної громади та передати на баланс Покровської селищної ради Дніпропетровської області житловий будинок [ADDRESS] , з метою подальшої його приватизації, яка можлива лише після передачі житлового будинку [ADDRESS] (зокрема квартиру [ADDRESS] ) до комунальної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Частиною 2 ст. 60 Закону Украйни «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.4-1 «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» ініціатива щодо передачі об`єктів житлового фонду у комунальну власність може виходити відповідно від органів, визначених статтею 3 цього Закону, підприємств, на балансі яких перебувають ці об`єкти, а також господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації). Тобто, ініціатором передачі майна до комунальної власності може бути власник майна або особа, якій належить право господарського відання/оперативного управління майном. Враховуючи, зокрема, положення ст. 18 цього Закону, суд дійшов висновку, що саме власник гуртожитку та орган місцевого самоврядування наділені повноваженнями вирішувати питання передачі (умов такої передачі) і прийняття у комунальну власність гуртожитку чи окремих житлових приміщень. Окремі громадяни правом на звернення з таким позовом до суду не наділені. Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Пунктом 1 Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N891 від 6 листопада 1995 p., визначено, що це Положення визначає порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій (далі - відомчий житловий фонд), у разі банкрутства, зміни форми власності або ліквідації цих підприємств, установ та організацій. Відповідно до Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій (затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №891 від 06 листопада 1995 року): - це Положення визначає порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій (далі - відомчий житловий фонд), у разі банкрутства, зміни форми власності або ліквідації цих підприємств, установ та організацій. Передача в комунальну власність відомчого житлового фонду в інших випадках здійснюється в такому ж порядку з дотриманням вимог Законів України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні" (п.1); - передачі в комунальну власність підлягають житлові будинки відомчого житлового фонду у тому числі гуртожитки (п.2); -передача будинків відомчого житлового фонду в комунальну власність провадиться комісією з питань приймання відомчого житлового фонду в комунальну власність, яка утворюється Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями або виконкомами відповідної Ради; - до складу цієї комісії входять представники відповідних місцевих комунальних підприємств, житлово-експлуатаційної організації, на баланс якої передаються будинки відомчого житлового фонду, регіонального відділення (представництва) Фонду державного майна, місцевого фінансового органу, бюро технічної інвентаризації, спеціалізованого проектного інституту, підприємства, установи чи організації, що передає відомчий житловий фонд, та представники інших заінтересованих підприємств, установ і організацій (п.5); - передача відомчого житлового фонду в комунальну власність провадиться разом з відповідною технічною документацією на будинок (інвентарна справа, акт прийняття в експлуатацію, плани зовнішніх мереж та інші), а також документами, що встановлюють право на нього. У разі відсутності необхідної технічної документації вона відновлюється за рахунок підприємства, установи чи організації, що передає відомчий житловий фонд у комунальну власність (п.8); - до акта приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність додаються: акти передачі наявного службового житла; договори оренди нежилих приміщень; акти передачі договорів найму жилих приміщень (п.12). Отже, зазначені Закон та Положення регулюють, зокрема, відносини, пов`язані з передачею в комунальну власність територіальних громад державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій. Тобто, ініціатива передачі майна до комунальної власності може виходити відповідно від органів, визначених статтею 3 цього Закону, підприємств, на балансі яких перебувають ці об`єкти, а також господарських товариств, створених у процесі приватизації. А рішення щодо передачі об`єктів житлового фонду у комунальну власність приймаються органами, уповноваженими управляти державним майном, самоврядними організаціями за згодою відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад, а у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст - за згодою районних або обласних рад. \~ \~ \~ \~ \~ Судом\~встановлено,\~що на\~час судового\~розгляду справи\~житловий будинок\~ [ADDRESS] в\~комунальній власності\~Покровської ОТГ\~не перебуває. Право власності на вказаний будинок не зареєстроване. Слід зазначити, що здійснити передачу вказаного будинку до комунальної власності, за умови дотримання відповідної процедури та наданням відповідного пакету документів, може лише його власник або особа, у повному господарському віданні або в оперативному управлінні якої перебував житловий фонд, чого у даному випадку дотримано не було. До позовної заяви не надано жодних доказів того, хто саме наразі є власником даного будинку. Тобто, позивачем не доведено того, що спірний будинок [ADDRESS] (зокрема квартира [ADDRESS] відноситься до державного житлового фонду. Крім того, [PERSON] просив суд зобов`язати Покровську селищну раду Дніпропетровської області прийняти в комунальну власність Покровської територіальної громади та передати на баланс Покровської селищної ради Дніпропетровської області житловий будинок [ADDRESS] , що не відповідає долученому до позову копії ордеру, який дає право на вселення в кв. [ADDRESS] . Таким чином, позивачем не доведено право на прийняття в комунальну власність житлового будинку [ADDRESS] (зокрема квартири [ADDRESS] . Отже, за встановлених обставин позивачем не обґрунтовано, у чому полягає порушення його прав та законних інтересів з боку відповідача, не зазначено, які саме свої обов`язки відповідачем не було виконано, не надано доказів на підтвердження вказаних обставин. Суд враховує також і те, що заявлені позивачем у цій справі вимоги не приводить до поновлення порушеного права, оскільки він за наслідками розгляду спору не отримує поновлення свого права на приватизацію житла, адже обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не є ефективним у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; заява №38683/06; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04). Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази суд, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, вважає позовні вимоги безпідставними, у повному обсязі недоведеними, та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено, що його право порушене і потребує захисту, оскільки останній не надав в повному обсязі документів для підтвердження своїх позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed