Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-24 00:00:00

14 вересня 2021 року [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, яким просить: визнати за ним право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті брата [PERSON] , який [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] помер брат позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на 2/3 частини квартири [ADDRESS] , які він прийняв після смерті свого сина [PERSON] , який помер [INFO] . Заповіту [PERSON] за життя не складав. Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є його брат, позивач по справі. Позивач у встановлений законом порядок звернувся до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] . Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус відмовив, оскільки [PERSON] у встановлений законом строк спадщину після свого сина прийняв, але за життя не встиг оформити. З цих підстав позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав на спадкове майно з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Ухвалою суду від 16 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 22 грудня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явились. Від представника позивача надійшла заява з проханням слухати справу без її участі, позовні вимоги повністю підтримала та просила задовольнити. Від третьої особи також надійшла заява про розгляд справи у відсутність їхнього представника. Інші учасники справи заяв чи клопотань до суд не направили. Дослідивши подані заяви та матеріали справи, в тому числі належним чином завірену копію спадкової справи за № 10/2020, відкритої після смерті [PERSON] , суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Приписами ч. 1, 3\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 3,\~4\~ст.\~12\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обґрунтовуючи судове рішення, суд також приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року (серія А, № 303А, п. 2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено, що [INFO] помер брат позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 19 жовтня 2020 року виконавчим комітетом Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області. Родинні відносини між [PERSON] та позивачем [PERSON] підтверджуються копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] виданого 08 жовтня 1971 року Жовтневим РАЦС м. Києва та копією про народження [PERSON] серії [NUMBER] виданого 04 жовтня 1965 року Жовтневим РАЦС м. Києва. На випадок своєї смерті [PERSON] заповіт не залишив, тому спадкування після його смерті відбувається за законом. Судом також встановлено, що [PERSON] мав сім`ю, а саме дружину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого 30 серпня 1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району м. Києва та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 20 травня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району м. Києва. Проте, дружина [PERSON] - [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 02 травня 2018 року виконавчим комітетом Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області, син [PERSON] - [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 03 квітня 2020 року виконавчим комітетом Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області. Таким чином, єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є його брат [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить 2/3 частини квартири [ADDRESS] , які він прийняв після смерті свого сина [PERSON] . У встановлений законом строк [PERSON] звернувсь до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де була заведена спадкова справа, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 62558122 від 20.11.2020 року. Проте, державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Основенко Л.М. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.07.2021 року № 5464/02-31, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частини квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] . Вказана відмова обґрунтована тим, що дружина померлого спадкодавця [PERSON] , померла [INFO] після якої спадщину прийняв її син [PERSON] , померлий [INFO] , чоловік [PERSON] померлий [INFO] при житті відмовився від спадкового майна, батько [PERSON] - Ся До [PERSON] , помер [INFO] на час смерті не був зареєстрований та спадкоємцями не подавались заяви на спадщину, тому дочка при житті пропустила передбачений строк прийняття спадщини та відсутнє фактичне прийняття спадщини. Як встановлено судом, квартира [ADDRESS] належала [PERSON] , [PERSON] та Ся-До- [PERSON] в рівних частках кожному на підставі договору купівлі-продажу від 23 жовтня 2001 року, посвідченого державним нотаріусом Бориспільської державної контори Київської області Черненко Н.Б.. Наведене також підтверджується довідкою виданою КП БРР БР «Бюро технічної інвентаризації» від 04.02.2022 року за №20049. 22 травня 2019 року приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Куницьким В.В. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частки квартири після смерті [ADDRESS] після смерті матері [PERSON] . Наведене також підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 168531035 від 29.05.2019 року. Судом також встановлено, що [PERSON] після смерті сина [PERSON] у встановлений законом строк звернувся до Приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Куницького В.В. із заявою про прийняття спадщини, де була заведена спадкова справа, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 60434792 від 04.06.2020 року. Таким чином, [PERSON] спадщину прийняв, проте оформити її не встиг. З наявних в матеріалах справи документів встановлено, що спору про спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , немає. Доказів протилежного суду не надано. Спірні правовідносини регулюються книгою шостою Цивільного кодексу України «Спадкове право». Як вбачається із статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ст. 1220, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Як встановлено ч.1, 2, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1, 2 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно абз.3 ч.2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] , який прийняв спадщину після смерті [PERSON] , набув право власності на спадкове майно в порядку спадкування з моменту відкриття спадщини. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Зважаючи на вказане, суд вважає доведеними обставини, зазначені в позовній заяві, а відтак наявні підстави для її задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved