Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, мотивуючи позов тим, що 26.07.2005 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, від якого у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 14.12.2017 [PERSON] зверталась до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, яку ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.07.2018 залишено без розгляду на підставі заяви [PERSON] в зв`язку з примиренням. Одночасно із позовною заявою про розірвання шлюбу [PERSON] подала заяву про видачу судового наказу про стягнення з позивача аліментів на утримання дітей. 22.12.2017 Вінницьким міським судом Вінницької області було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі 930 грн на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 14.12.2017 і до досягнення повноліття. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17.03.2020 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З січня 2020 року вони проживають окремо. Після винесення рішення суду про розірвання шлюбу [PERSON] звернулась до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) та надала судовий наказ від 22.12.2017 про стягнення аліментів, на підставі чого виконавцем 20.01.2020 було відкрито виконавче провадження №61002427 та нарахована заборгованість за несплату аліментів в період з грудня 2017 року до грудня 2019 року включно в розмірі 48857,00грн. Вважає дану заборгованість незаконною та такою, що порушує його права, оскільки позивач до січня 2020 року проживав разом із сім`єю та повністю їх матеріально забезпечував. Про факт утримання дітей свідчить і те, що [PERSON] до січня 2020 року не зверталась до державної виконавчої служби із заявою для примусового стягнення аліментів. Крім того, вважає, що виконавча служба безпідставно та незаконно нарахувала збільшену суму зі сплати аліментів, що вплинуло на її розмір, оскільки з довідки заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню вбачається, що станом на 30.11.2021 сукупний розмір заборгованості складає 47 658,47 грн. З грудня 2017 року по червень 2017 року включно нараховувалась сума боргу 1860 грн, що відповідає судовому наказу, а з липня 2017 року по грудень 2019 року включно щомісячна сума аліментів суттєво збільшена. Просить звільнити [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами, що утворилися відповідно до виконавчого провадження №61002427, відкритого на підставі виконавчого листа у справі №127/27035/17, виданого 22.12.2017 Вінницьким міським судом Вінницької області за період з грудня 2017 року по грудень 2019 року включно. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.02.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в загальному позовному провадженні, залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.07.2022 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. 26.04.2022 представником відповідача Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Софією Крушельницькою, яка діє на підставі довіреності від 26.04.2022, подано відзив на позовну заяву (вх. №25009) разом із поновленням строку для його подачі, згідно відзиву просила відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі. Зазначила, що з липня 2018 року були внесені зміни до Сімейного кодексу України у зв`язку з чим було збільшено мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, що не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, вказана у судовому наказі сума аліментів була проіндексована, тому твердження позивача щодо суттєвого збільшення розміру аліментів на відміну від призначеної судом суми не відповідає дійсності. Державним виконавцем було проведено два розрахунки заборгованості по сплаті аліментів: до моменту відкриття виконавчого провадження (з 14.12.2017 по 20.01.2020), з моменту відкриття виконавчого провадження (з 20.01.2020 по 30.11.2021). До моменту відкриття виконавчого провадження боржником 14 січня 2020 року було сплачено 3015,08 грн, які враховано при розрахунку заборгованості до моменту відкриття виконавчого провадження. Крім того, сплачена боржником сума аліментів у розмірі 4726,00 грн не була внесена до розрахунку по виконавчому провадженню №61002427, так як дану квитанцію не було долучено до матеріалів виконавчого провадження. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити. Представник відповідача Мураховська В.В., яка діє на підставі довіреності №76205 від 20.07.2022, просила відмовити у задоволені позову з підстав викладених у відзиві на позов. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні у задоволенні позову просила відмовити. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 22.12.2017 Вінницьким міським судом Вінницької області видано судовий наказ (справа №127/27035/17) про стягнення з [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований по [ADDRESS] , на користь [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , яка проживає по [ADDRESS] , аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 930,00 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 14.12.2017 р. і до досягнення повноліття (а.с.13). 11.01.2020 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів по справі №127/27035/17, який отримала 11.01.2020 (а.с. 22). 20.01.2020 постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження №61002427 з примусового виконання виконавчого листа виданого 22.12.2017. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №61002427, державним виконавцем нарахована позивачу заборгованість за період з 14.12.2017 по 20.01.2020 в розмірі 47208,40 грн (а.с.14) Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №61002427, державним виконавцем нарахована позивачу заборгованість за період з 20.01.2020 по 30.11.2021, з урахуванням сплаченої суми аліментів, сукупний розмір заборгованості становить 47658,47грн (а.с.15). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17.03.2020 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 11-12). Згідно ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Тобто, в розумінні цих положень закону підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає. Відповідно п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» суд у випадках, передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на дитину з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. У §54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992, Серія A, № 250, ст. 35-36, §90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Обґрунтовуючи підстави позову про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, позивач посилається на те, що [PERSON] в грудні 2017 року зверталася в суд з позовом про розірвання шлюбу, який ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.07.2018 залишено без розгляду за заявою [PERSON] , що свідчить про те, що позивач примирившись із [PERSON] продовжували шлюбні відносини, а тому у період з грудня 2017 року по грудень 2019 року позивач проживав з відповідачкою та дітьми та повністю їх забезпечував та утримував. Крім того, виконавчий лист про стягнення з нього аліментів відповідачка пред`явила до виконання лише після того, як їх шлюбні відносини фактично припинилися, з січня 2020 року, що свідчить про те, що він повністю їх матеріально забезпечував, надавши в підтвердження акт Мікрорайону «Слов`янка» від 02.12.2021. Однак, суд не бере до уваги даний акт як належний доказ того, що [PERSON] матеріально утримував дітей, оскільки з даного акту вбачається, що [PERSON] проживав разом зі своїми дітьми до 03.01.2020 року. Спільність проживання позивача разом з [PERSON] та дітьми в одній квартирі не є безумовною підставою вважати, що таке проживання за своєю суттю ґрунтувалося на інституті сім`ї та позивач надавав матеріальну допомогу дружині та дітям. У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт надання позивачем матеріальної допомоги дітям в період з грудня 2017 по грудень 2019, у чому полягала така допомога та який був її розмір. Згідно ч. 3 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. З матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист був пред`явлений до виконання в межах строку, встановленого ЗУ «Про виконавче провадження». Пред`явлення виконавчого листа до виконання з певною затримкою, але у межах строку на його пред`явлення, не є підставою для звільнення позивача від обов`язку сплачувати заборгованості за аліментами. З наданих позивачем суду доказів не встановлено, що вищевказана заборгованість виникла у зв`язку з тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Таким чином, суд не вбачає виключних обставин, що могли б бути підставою для звільнення [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами відповідно ч. 2 ст. 197 СК України. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: dismissed