Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-25 00:00:00

[PERSON] \~звернулася до\~суду з\~вищевказаним позовом,\~мотивуючи свої\~вимоги тим,\~що [INFO] померла\~її тітка\~ [PERSON] ,\~після смерті\~якої відкрилася\~спадщина,\~в тому\~числі,\~на земельну\~ділянку кадастровий\~номер 0520683500:01:008:0068,\~площею 1,7457\~га,\~цільове призначення\~ для\~ведення товарного\~сільськогосподарського виробництва,\~що розташована\~на території\~Малокрушлинецької сільської\~ради Вінницького\~району Вінницької\~області.\~01\~жовтня 2009\~року [PERSON] \~склала заповіт,\~яким заповіла\~все своє\~майно,\~де б\~воно не\~було і\~з чого\~б воно\~не складалося,\~у тому\~числі,\~все те,\~що буде\~належати їй\~на день\~смерті і\~на що\~вона за\~законом матиме\~право,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] .\~На даний\~час заповіт\~не змінений\~і не\~скасований.\~Таким чином,\~вона,\~позивач,\~є єдиним\~спадкоємцем за\~заповітом після\~смерті [INFO] \~ [PERSON] .\~Осіб,\~які мають\~право на\~обов`язкову частку\~у спадщині,\~після смерті\~ [PERSON] \~немає.\~Спадщину після\~смерті [PERSON] \~вона прийняла,\~так як\~звернулася з\~заявою про\~прийняття спадщини\~до Вінницької\~районної державної\~нотаріальної контори.\~Рішенням Вінницького\~районного суду\~Вінницької області\~від 17.06.2014\~по справі\~№ 128/2488/14-ц\~було задоволено\~вимоги [PERSON] \~до [PERSON] \~про визнання\~права власності\~на одну\~другу частину\~земельної ділянки\~в порядку\~спадкування за\~законом та\~визнано за\~ [PERSON] в\~порядку спадкування\~за законом право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер 0520683500:01:008:0068, площею 1,7457 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області. Постановою Вінницького апеляційного суду від 13.09.2021 по справі № 128/2488/14-ц рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 17.06.2014 було скасовано, а у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом було відмовлено. [PERSON] , який був позивачем у справі № 128/2488/14-ц, був рідним братом [PERSON] і тому не входив до кола осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині після її смерті, так як за заповітом саме вона, позивач, являється законною спадкоємицею і має право успадкувати усе належне [PERSON] на момент смерті майно. При цьому, хоч і підстава для державної реєстрації права власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер 0520683500:01:008:0068, площею 1,7457 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, за [PERSON] , а саме: рішення Вінницького районного суду Вінницької області, в даний час скасовано, проте право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на цю частину земельної ділянки до теперішнього часу зареєстровано за [PERSON] . Вона зверталася до державних реєстраторів з постановою Вінницького апеляційного суду від 13.09.2021 по справі № 128/2488/14-ц з метою скасування державної реєстрації права власності на 1/2 частину земельної ділянки за [PERSON] , але їй в усному порядку роз`яснили, що скасувати державну реєстрацію вона може лише, звернувшись з відповідним позовом до суду. У зв`язку з тим, що в даний час 1/2 частина спадкової земельної ділянки зареєстрована без належної правової підстави за [PERSON] , вона не має можливості оформити свої спадкові права в державній нотаріальній конторі, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 02.12.2021 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання, також витребувано з Вінницької районної державної нотаріальної контори копію спадкової справи № 382/2010, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] , та у приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Нідзельської І.Є. копію спадкової справи № 51/2021, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] . Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 07.02.2022 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання 18.07.2022 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце судового розгляду повідомлялись судом в установленому законом порядку. Представник позивача\~ [PERSON] \~згідно з\~ордером [PERSON] \~попередньо через\~канцелярію суду\~подала письмову\~заяву про\~розгляд справи\~за її\~відсутності,\~позовні вимоги\~підтримує в\~повному обсязі\~та просить\~їх задовольнити.\~Крім цього,\~зазначила,\~що \~в описовій\~частині позовної\~заяви допущено\~описку,\~а саме: помилково зазначено дату та номер цивільної справи на аркуші три (абзаци третій та четвертий) «Однак, хоча підстава для державної реєстрації право власності на 1/2 частину земельної ділянки, яка раніше належала спадкодавцю [PERSON] , за [PERSON] рішення Вінницького райсуду Вінницької області від 21 липня 2011 року по справі № 2-1242/2011 в даний час скасовано» і далі по тексту в цих абзацах ще двічі наявна така сама описка. Вірно по тексту слід читати: «рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 17 червня 2014 року по справі № 128/2438/14-ц скасовано». Помилка стосується невірного зазначення того, що рішення Вінницького райсуду Вінницької області від 21 липня 2011 року по справі № 2-1242/2011 в даний час скасовано, що не відповідає дійсності і поданим по справі доказам. Так, було скасовано рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 17 червня 2014 року по справі № 128/2488/14-ц на підставі постанови Вінницького апеляційного суду від 13 вересня 2021 року по справі № 128/2488/14-ц. Саме на підставі рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 17 червня 2014 року по справі № 128/2488/14-ц було визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер 0520683500:01:008:0068, площею 1,7457 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, яка за життя належала [PERSON] , і яку [PERSON] не мав жодних правових підстав спадкувати. Навпаки, рішенням Вінницького райсуду Вінницької області від 21 липня 2011 року по справі № 2-1242/2011 встановлено, що спадкоємицею за заповітом, яка прийняла спадщину після смерті [INFO] [PERSON] , є позивач [PERSON] . Від відповідача [PERSON] надійшла письмова заява, в якій останній просить дану справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги [PERSON] визнає та не заперечує проти їх задоволення. Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не з`являлася, хоч про день, час та місце судового розгляду повідомлялася судом в установленому законом порядку. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 18.07.2022 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши позицію учасників справи, викладені у поданих до суду письмових заявах, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,\~4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що [INFO] в с. Малі Крушлинці, Вінницького району Вінницької області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 11.02.2011, виданого повторно (а.с. 8). За життя [PERSON] 01.10.2009 склала заповіт, яким заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі, все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією даного заповіту, посвідченого секретарем Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, реєстровий номер 318 (а.с. 11). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі, на земельну ділянку кадастровий номер 0520683500:01:008:0068, площею 1,7457 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, що належала останній на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження Вінницької РДА від 22.03.2002 № 147, що підтверджується копією Державного акту (а.с. 18). Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 21.07.2011 по справі № 2-1242/2011р. позовні вимоги [PERSON] до Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задоволено; визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом від 01.10.2009 на 1/2 частину будинковолодіння з належними до нього господарськими спорудами та будівлями за [ADDRESS] , що раніше належало [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується копією даного рішення. Рішення суду набуло законної сили 31.07.2011 (а.с. 23). Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 11.09.2013 по справі №128/4152/13-ц позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки задоволено; визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом від 01.10.2009 на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 1,7457 га, що розташована на території Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, що раніше належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ВН № 5024 від 30.03.2002 [PERSON] на підставі розпорядження Вінницької РДА за № 147 від 22.03.2002, що підтверджується копією даного рішення. Рішення суду набуло законної сили 23.09.2013 (а.с. 26). Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 17.06.2014 по справі № 128/2488/14-ц позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом задоволено; визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 1,7457 га в межах згідно з планом, що розташована на території Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, з цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва, первинний кадастровий номер ділянки 0520683500:01:008:0068, що раніше належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ВН № 5024 від 30.03.2002 [PERSON] на підставі розпорядження Вінницької РДА за № 147 від 22.03.2002, що підтверджується копією даного рішення (а.с. 19). Постановою Вінницького апеляційного суду від 13.09.2021 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено та скасовано рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 17.06.2014; ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено, що підтверджується копією даної постанови (а.с. 20-22). З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.11.2021 убачається, що 18.09.2017 на підставі рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 17.06.2014 державним реєстратором Бурлакою В.В. був внесений запис про реєстрацію права власності за [PERSON] на 1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер 0520683500:01:008:0068, площею 1,7457 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 32-33). З копії спадкової справи № 382/2010 р., заведеної Вінницькою районною державною нотаріальною конторою до майна померлої [INFO] [PERSON] , убачається, що 23.06.2010 з письмовою заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] звернувся її брат [PERSON] та [INFO] [PERSON] (а.с. 58-70). [INFO] в с. Малі Крушлинці, Вінницького району Вінницької області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 06.02.2021 (а.с. 10). З копії спадкової справи № 51/2021, заведеної приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Нідзельською І.Є. до майна померлого [INFO] [PERSON] , убачається, що з письмовою заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] звернулася [PERSON] та син [PERSON] (а.с. 71-99). Позивач [PERSON] отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на іншу 1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер 0520683500:01:008:0068, площею 1,7457 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, не має можливості, оскільки відсутній документ, що посвідчує право власності на спадкову земельну ділянку, а саме: оригінал Державного акту на земельну ділянку, а також не зареєстровано право власності на спадкову земельну ділянку на ім`я померлої [INFO] [PERSON] , крім того, право власності зареєстровано на інших осіб, що підтверджується постановою державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори Когутницького Є.В. № 119/02-31 від 16.01.2020 про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1738/02-31 від 28.10.2021 (а.с. 37). Відповідно до вимог статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати документа, який засвідчує його право власності. У пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною першою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною першою статті 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. У відповідності до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Зі змісту заповіту від 01.10.2009 убачається, що [PERSON] заповіла усе своє майно, де б воно не було і з чого не складалось, у тому числі, спірну земельну ділянку, [PERSON] . [PERSON] від спадщини не відмовлялась. Заповіт [PERSON] , складений на ім`я [PERSON] , у судовому порядку недійсним не визнавався. Наявність заповіту виключає спадкування за законом. Дані обставини були встановлені постановою Вінницького апеляційного суду від 13.09.2021. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, тобто обставини, встановлені у вказаному рішенні суду у справі з участю тих самих сторін додатковому доказуванню не підлягають, що відповідає положенням частини четвертої статті 82 ЦПК України. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Реєстраційна справа це сукупність документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документів, сформованих у процесі проведення таких реєстраційних дій, що зберігаються у паперовій та електронній формі. Реєстраційна дія це державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав (пункти 8, 9 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно з п. 2 ч. 3 ст.\~10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Частиною першою статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав. Отже, у розумінні положень наведеної норми права, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав, як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, правомірними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець застеріг, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Підстава для державної реєстрації права власності на 1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер 0520683500:01:008:0068, площею 1,7457 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, за [PERSON] , а саме: рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 17.06.2014 по справі № 128/2488/14-ц, скасоване постановою Вінницького апеляційного суду від 13.09.2021, проте право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на цю частку земельної ділянки до теперішнього часу зареєстровано за [PERSON] . Враховуючи вищевказані обставини, суд вважає за необхідне скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на 1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер 0520683500:01:008:0068, площею 1,7457 га, що була внесена 18.09.2017 державним реєстратором Бурлакою В.В. на підставі рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 17.06.2014. Відповідно до абз. 3, ч. 3\~ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Судом достовірно установлено, що позивач [PERSON] , являючись єдиним спадкоємцем за заповітом, прийняла спадщину після смерті [INFO] [PERSON] , подавши у Вінницьку районну державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] , в тому числі, на земельну ділянку кадастровий номер 0520683500:01:008:0068, площею 1,7457 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області. Рішенням Вінницького\~районного суду\~Вінницької області\~від 11.09.2013\~у справі\~№ 128/4152/13-ц\~за [PERSON] \~визнано право\~власності на\~1/2\~частку земельної\~ділянки кадастровий\~номер 0520683500:01:008:0068,\~площею 1,7457\~га,\~цільове призначення\~ для\~ведення товарного\~сільськогосподарського виробництва,\~що розташована\~на території\~Малокрушлинецької сільської\~ради Вінницького\~району Вінницької\~області.\~На іншу\~1/2\~частку даної\~земельної ділянки\~позивач [PERSON] \~має право\~як спадкоємець за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] . Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені останньою витрати на сплату судового збору. Крім цього, позивач також просила стягнути з відповідачів понесені витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 6000 грн, однак стороною позивача на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Галіциною В.В. в сумі 6000 грн не надано жодних доказів. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З огляду на викладене, вимоги позивача в частині стягнення з відповідачів понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн задоволенню не підлягають. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції,\~юридичні висновки,\~викладення та\~формулювання рішень.\~Таким чином,\~питання,\~чи виконав\~суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006).

Outcome: approved