Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) про визнання недійсними окремих пунктів кредитних договорів й здійснення перерахунку сплачених коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав про те, що 11 червня 2007 року він та банк уклали кредитні договори № К2UOG100260052та № К2UOG200260052, згідно з якими йому надано відповідно кредитні кошти у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 39 520,00 доларів США на купівлю будинку, а також у розмірі 14 160,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбаченому пунктами 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору № К2UOG100260052, зі сплатою відсотків у розмірі 1 відсотка на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, зі строком погашення кредитів - 10 червня 2037 року. Позивач указував, що своєчасно виконував взяті зобов`язання, однак заборгованість перед банком не зменшувалась, а збільшувалась, що давало підстави вважати, що банком в односторонньому порядку збільшено відсоткову ставку за кредитними договорами. Зазначав, що неодноразово звертався до банку з проханням надати відповідь щодо дійсної відсоткової ставкиза кредитними договорами та надати розрахунок кредитної заборгованості, однак, йому було відмовлено у наданні запитуваної інформації. Стверджував, що підвищення банком відсоткової ставкив односторонньому порядку є незаконним, а пункти кредитних договорів, якими передбачено право підвищення відсоткової ставки, підлягають визнанню недійсними, оскільки суперечать вимогам статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів». З урахуванням наведеного [PERSON] просив суд: визнати недійсним пункт 2.3.1 кредитного договору від 11 червня 2007 року № К2UOG100260052 щодо права банку збільшувати розмір відсоткової ставки у разі зміни кон`юнктури ринку грошових ресурсів в Україні; визнати незаконними дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо підвищення в односторонньому порядку фіксованої процентної ставки за кредитним договором від 11 червня 2007 року № К2UOG100260052, зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок відсотків за користування кредитом до розміру 1 відсоткана місяць відповідно до умов вчиненого договорута провести перерахунок сплачених платежів по погашенню кредитута сплаті нарахованих відсотків за користування кредитними коштамиза період, в якому підвищена процентна ставка; визнати недійсним пункт 2.3.1 кредитного договору від 11 червня 2007 року № К2UOG200260052 щодо права банку збільшувати розмір відсоткової ставки у разі зміни кон`юнктури ринку грошових ресурсів в Україні; визнати незаконними дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо підвищення в односторонньому порядку фіксованої процентної ставки за кредитним договором від 11 червня 2007 року № К2UOG200260052; зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок відсотків за користування кредитом до розміру 1 відсотка на місяць відповідно до умов вчиненого договору та провести перерахунок сплачених платежів по погашенню кредиту та сплаті нарахованих відсотківза користування кредитними коштами за період, в якому діяла підвищена процентна ставка. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 листопада 2018 року у задоволені позову [PERSON] відмовлено з підстав того, що оспорювані кредитні договори відповідають вимогам законодавства, зокрема статті 11Закону України «Про захист прав споживачів», а підстави для визнання їх недійсними (окремих пунктів договорів), передбачені статтями 203,215 ЦК України, відсутні. Банк в установленому законом порядку змінив процентну ставку, а позичальник ці умови прийняв і сплачував їх. Постановою Київського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 листопада 2018 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2020 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Скасовуючи рішення судів попередніх судових інстанцій Верховний Суд виходив із того, що суди дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] , оскільки необхідно було з`ясувати факт отримання позичальником повідомлення про збільшення процентної ставки за кредитними договорами, а у разі отримання такого повідомлення, надати правову оцінку доводам позивача про те, чи сплачував він проценти за підвищеною процентною ставкою на виконання частини другої статті 642 ЦК України. Надаючи оцінку цій обставині суди лише формально послались на те, що позичальник сплачував кредит з урахуванням підвищеної процентної ставки, взагалі не навівши доказів цьому, навіть не зазначивши, коли саме (з якої дати) банк підвищив процентну ставку за кредитом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04 червня 2020 року справу прийнято до свого провадження суддею [PERSON] та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Згідно з розпорядженням в.о. керівника апарату Печерського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2021 року у зв`язку зі смертю судді [PERSON] справу передано на повторний авторозподіл. Ухвалою судді Бусик О.Л. від 13 жовтня 2021 року справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимог просив задовольнити. Представник відповідача подала заяву про розгляд справи у її відсутності, у задоволенні позову просила відмовити у зв`язку з відсутністю порушеного права позивача. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини та приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд установив, що 11 червня 2007 року між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитні договори № K2U0G100260052 та № K2U0G200260052, відповідно до умов яких [PERSON] було надано кредитні кошти на строк до 10 червня 2037 рік включно. Кредитні кошти надані у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 39 520 доларів США на купівлю домоволодіння, а також у розмірі 14 160 доларів США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку передбаченому пунктами 2.1.3 та 2.2.7 кредитного договору № K2U0G100260052, зі сплатою відсотків у розмірі 1 відсотка на місяцьна суму залишку заборгованості за кредитом. Пунктом 2.3.1 кредитного договору № K2U0G100260052 встановлено, що банк має право в односторонньому порядку змінювати розмір відсоткової ставки в сторону збільшення та при цьому, банк направляє позичальнику письмове підтвердження про зміну відсоткової ставки протягом семи календарних днів з дати вступу в силу зміненої відсоткової ставки. Аналогічні положення закріплені пунктом 2.3.1 кредитного договору № K2U0G200260052. ПАТ КБ «ПриватБанк» підвищило в односторонньому порядку розмір фіксованої процентної ставки за кредитними договорами до 14 процентів річних. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умовта вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторониє вільнимив укладенні договору,виборі контрагента та визначенні умов договоруз урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором,а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Пунктом 2.3.1 кредитних договорів від 11 червня 2007 року № К2UOG100260052 та № К2UOG200260052 передбачено право банку збільшувати розмір відсоткової ставки за користуванням кредитом при зміні кон`юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж 10 процентів у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого Національним банком України на момент укладення кредитного договору, зміні облікової ставки Національного банку України, зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті. При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом семи календарних днівз дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. З урахуванням вказаного положення, а також того, що середньозважена ставка по кредитам у гривні станом на 17 жовтня 2007 року становила 14 проценти, середньозважена ставка по кредитам у гривні станомна 06 січня 2009 року становила 28,3 проценти, тобто розмір середньозваженої ставки за вказаний період дії кредитного договору збільшився на 14 процентів. Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі - Правила, тут і надалі в редакції на час спірних правовідносин), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку. Згідно з пунктом 114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім`ї за умови пред`явлення ними документа, що посвідчує особу. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Встановлено, що збільшення процентної ставки до 14 процентів річних проведено банком в односторонньому порядку. З аналізу пунктів 2.3.1 кредитних договорів вбачається, що повідомлення банком позичальника про зміну відсоткової ставки не може впливати на факт її зміни, оскільки таке повідомлення відбувається уже після відповідної зміни відсоткової ставки. Виходячи з наведеного слід дійти висновку про те, що зміна відсоткової ставки є правом банку, в той час як повідомлення боржника про зміну відсоткової ставки є його обов`язком. Відповідно до абзацу четвертого частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України абов інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставкиза користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Зазначений висновок міститься у постановах Верховного Суду України: від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2355цс15; від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17. Відповідно до наданого відповідачем реєстру рекомендованих відправлень №325 USD АТ КБ «Приватбанк» направило 30 жовтня 2008 року [PERSON] за адресою: [ADDRESS] повідомлення про те, що у зв`язку з значним подорожчанням грошових ресурсів на світовому та українському ринках та підвищенням рівня облікової ставки НБУ з 8,5% до 12 % з метою виконання зобов`язань перед своїми вкладниками АТ КБ «Приватбанк» змушений вимагати зміни умови кредитних договорів № К2UOG100260052та № К2UOG200260052 від 11 червня 2007 року та починаючи з 10 листопада 2008 року відсоткова ставка за вказаними кредитними договорами складатиме 14,04% на рік. У разі незгоди боржника банк пропонував звернутись до в строк не пізніше 03 листопада 2008 року у відділення банку надати письмове повідомлення про свою незгоду та погасити заборгованість за кредитним договором в повному обсязі. Таким чином, банк змінив відсоткову ставку за укладеними сторонами кредитними договорами з 10 листопада 2008 року. Зазначене підвищення відсоткової ставки за укладеними сторонами кредитними договорами з 12% до 14%, що також підтверджується розрахунком, наданим АТ КБ «Приватбанк» станом на 22 березня 2016 року. При цьому, докази отримання [PERSON] вказаного повідомлення в матеріалах справи відсутні. Отже, не повідомивши боржника про зміну відсоткової ставки за кредитними договорами, АТ КБ «Приватбанк» позбавив [PERSON] права на прийняття ним рішення щодо погодження з таким підвищенням відсоткової ставки або про повне погашення заборгованості за укладеними сторонами кредитними договорами. При цьому, неповідомлення банком про підвищення відсоткової ставки призвело до неправомірного збільшення заборгованості за вказаними кредитними договорами, незважаючи на регулярну оплату [PERSON] щомісячних платежів. Ураховуючи наведене, норма абзацу четвертого частини четвертої ст. 11 Закону «Про захист прав споживачів» визначає правові наслідки неповідомлення або неналежного повідомлення банком позичальника-споживача про будь-яку зміну відсоткової ставки за кредитом, яким є недійсність такого правочину. Оцінюючи правову природу рішення про збільшення в односторонньому порядку з 10 листопада 2008 року АТ КБ «Приватбанк» відсоткової ставки за кредитом слід дійти висновкупро те, що таке рішення є правочином, оскільки є дією особи, що спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 202 ЦК України). Така дія передбачена в укладеному кредитному договорі, як підстава зміни його умов банком в односторонньому порядку. Зазначений висновок узгоджується з висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року в справі № 761/37819/15-ц Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Ураховуючи, що внаслідок порушення відповідачем процедури повідомлення споживача про зміну кредитної ставки, було порушено вимоги частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якою передбачено недійсність зміни відсоткової ставки у разі недотримання процедури її зміни, слід дійти висновку про часткове задоволення позову [PERSON] , шляхом визнання недійсним збільшення в односторонньому порядку відсоткової ставки, застосування наслідків недійсності такої зміни. Щодо вимог позивача про зобов`язанняАТ КБ «Приватбанк» зробити перерахунок сплачених коштів слід зазначити наступне. Із наданого представником відповідача перерахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором №К2UOG100260052 від 11.06.2007 року вбачається, що станом на 28 січня 2022 року, відповідачем зроблено остаточний перерахунок заборгованості позивача з 22.06.2007 року, виходячи з незмінної процентної ставки 12%, якій долучено до матеріалів справи. Враховуючи, що на час ухвалення рішення відсутні підстави вважати порушеними права позивача у зазначеній частині позовних вимог, вимоги щодо здійснення відповідачем перерахунку сплачених коштівза кредитним договором задоволенню не підлягають. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: partial