Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, посилаючись на таке. Вироком Вижницького районного суду від 07.10.2020р. по справі №713/1647/20 відповідача визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, тобто за вчинення службової недбалості, а саме неналежного виконання службовою особою своїх службових обов?язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам на суму 2 031 547, 5 грн. Йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки, та призначено додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов?язані зі здійсненням владних повноважень, організаційно-розпорядчих чи або адміністративно-господарських обов?язків строком на 2 роки та покладено на нього штраф в розмірі 12750 грн. Виходячи з викладеного позивач просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь НПП «Вижницький» завдану злочином шкоду в сумі 2 031 547, 5 грн. вирішити питання про судові витрати. Ухвалою від 04.02.2022р. відкрито загальне позовне провадження у справі, та ухвалою від 20.05.2022р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні. Ухвалою віл 12.07.2022р. відмовлено у задоволенні клопотання про витребування оригіналів доказів у справі у зв`язку з його необгрунтованістю. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позові, не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідач адвокат Боднарюк С.В. в судове засідання 23.06.2022р., та повторно 12.07.2022р. не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Хоча про час та місце розгляду справи належним чином був повідомленим. Суд, за згодою з позивачем знаходить можливим розглянути справу у відсутності відповідача та його представника та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] вироком Вижницького районного суду від 07.10.2020р. по справі №713/1647/20 визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, тобто за вчинення службової недбалості, а саме неналежного виконання службовою особою своїх службових обов?язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам на суму 2 031 547, 5 грн. Йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки, та призначено додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов?язані зі здійсненням владних повноважень, організаційно-розпорядчих чи або адміністративно-господарських обов?язків строком на 2 роки та покладено на нього штраф в розмірі 12750 грн. Згідно статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.». Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок та чи вчинені вони цією особою. Згідно п.3 ч.1 ст.91 КПК України У кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат. Отже, вироком Вижницького районного суду від 07.10.2020р. по справі №713/1647/20 встановлено, що внаслідок вчинення [PERSON] злочину ним задано шкоду державні на суму\~ 2 031 547, 5 грн.. Вказаний вирок не оскаржувався засудженим [PERSON] та він набув законної сили. Тому розмір завданих збитків НЕ підлягає додатковому доказуванню. Інші докази по справі: договір про повну матеріальну відповідальність від 02.01.2013р., наказ від 03.06.2010р., акт приймання здачі обходу від 02.12.2013р., акт №130/03 від 23.12.2019р., положення про НПП Вижницький додатково підтверджують ту обставину, що саме відповідач спричинив вказану шкоду. Тому, суд знаходить, що позов є обгрунтованим та його слід задоволити. Щодо інших аргументів учасників справи, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обгрнутовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц. Згідно вимог п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] необхідно стягнути судовий збір в сумі\~ в дохід держави.

Outcome: approved