Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом в якому просила визнати договір міни земельних ділянок від 22.08.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Онуфріївського районного нотаріального округу Цибульським Геннадієм Володимировичем, удаваним, який укладений для приховування договору купівлі-продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення, тому є недійсним з моменту його укладення. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень договору міни земельної ділянки від 22.08.2016 року індексний №31105697 від 26.08.2016 року, здійснений приватним нотаріусом Онуфріївського районного нотаріального округу Кіровоградської області Цибульським Г.В. Застосувати наслідки нікчемного правочину та повернути їй [PERSON] земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,07 га, кадастровий №3524681900:02:000:0158, яка розташована на території Зибківської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області, що підтверджувалося Державним актом на право власності на земельну ділянку серія КР №025105 від 28.01.2009 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.09.2007 року позивач оформила свідоцтво про право на спадщину за законом після її матері [PERSON] , і стала власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,07 га, кадастровий №3524681900:02:000:0158, яка розташована на території Зибківської сільської ради Онуфріївського району, Кіровоградської області, що підтверджувалося Державним актом на право власності на земельну ділянку серії КР №025105 від 28.01.2009 року. З 2002 року позивач перебувала у договірних орендних відносинах з ТОВ «ВЕРЕС». 11.02.2009 року позивач уклала договір оренди землі з ТОВ «ВЕРЕС» строком на 10 років починаючи з дня його державної реєстрації15.07.2009 року. Тобто, термін дії договору оренди земельної ділянки кадастровий №3524681900:02:000:0158 закінчувався 15.07.2019 року. В липні місяці 2016 року сім`ю позивача спіткала біда, доньці позивача необхідна була хірургічна операція вартістю 68 000 грн. та час для реабілітації. Таких грошей у позивача не було, тому остання звернулася до [PERSON] заступника директора ТОВ «ВЕРЕС», з проханням видати гроші за оренду земельної ділянки, яка є в неї у власності, наперед за п`ять років. Як зазначає позивач, [PERSON] погодилася, але на умовах, що строк дії договору оренди з ТОВ «ВЕРЕС» продовжиться на 10 років, при цьому новий договір треба оформити нотаріально. Позивач зазначає, що 22.08.2016 року позивач зі своєю донькою [PERSON] та її чоловіком [PERSON] приїхали до приміщення нотаріуса. [PERSON] в автомобілі передала позивачу гроші, з донькою перерахували, і позивач написала розписку в двох екземплярах про отримання грошових коштів, а позивач їй передала оригінали правовстановлюючих документів. Потім позивач в приміщенні нотаріальної контори поставила свій підпис де вказав нотаріус на вже підготовлених ним документах, і як вважала на той час позивач, що підписи ставить на договорі оренди земельної ділянки. Коли позивач отримувала гроші за оренду іншої земельної ділянки, в розмові зазначила, що через рік вже буде легше, бо буде отримувати гроші і за іншу земельну ділянку, на що їй відповіли, що вона її продала. 26.11.2020 року позивач звернулася до державного реєстратора ЦНАП та отримала інформаційну довідку №234191338, з якої, як зазначає, дізналася, що її земельна ділянка вже декілька років належить [PERSON] . Зазначає, що сторону договору, відповідача у справі, не знає. Ії роз`яснили, що вона передала зазначеній особі землю за договором міни. Позивач вважає, що [PERSON] навмисно ввела її в оману і скориставшись її довірою та тяжкими обставинами, що виникли в її сім`ї, позбавила її права власності, оформивши договір на відчуження землі, замість продовження оренди. Отримавши та ознайомившись у січні 2021 року з Державного нотаріального архіву в Кіровоградській області примірник договору міни, позивач зазначає, що це не той договір на який вона погоджувалась та мала намір укласти, тому змушена звернутися до суду для захисту порушених прав. Нормативно-правовим обґрунтуванням позову позивач наводить ст.ст. 15, 526, 626, 627, 215, 235 ЦК України, ч.15 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України. Та, вважає, що договір міни є нічим іншим як договором купівлі-продажу земельної ділянки, а отже є недійсним в силу закону, тобто є нікчемним. Зазначає, що доказами того, що договір міни є удаваним, це існування розписки про отримання грошових коштів за продаж земельної ділянки, позивач ніколи не бачила оригінал договору міни, обмін не містить однакової нормативно грошової оцінки, сторону правочину, а саме [PERSON] , позивач не знає. Також позивач не знає, що володіє іншою земельною ділянкою і де саме вона знаходиться. Ухвалою суду від 18.05.2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 18.05.2021 року задоволено клопотання позивача та звільнено останню від сплати судового збору за подання позовної заяви. 14.06.2021 року надійшов відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] 14.06.2021 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про застосування строків позовної давності. 15.05.2021 року надійшли пояснення на позов третьої особи від представника третьої особи генерального директора ТОВ «ВЕРЕС» Зубкова В.В. 30.06.2021 року від позивача надійшла відповідь на пояснення третьої особи ТОВ «ВЕРЕС». Ухвалою суду від 30.06.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, задоволено клопотання про допит свідків [PERSON] та [PERSON] 24.09.2021 року проведено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з закінченням терміну повноважень судді Шуліки О.О., за результатами якого визначено головуючого суддю Шульженко В.В. Ухвалою суду від 01.10.2021 року прийнято до свого провадження дану цивільну справу, постановлено повторно розпочати розгляд справи по суті, призначено судове засідання. Ухвалою суду від 31.03.2022 року у клопотанні представника відповідачів, адвоката Нижника В.В. про залишення позовної заяви без розгляду, відмовлено. Ухвалою суду від 03.05.2022 року клопотання представника позивача, адвоката Старікової Наталії Олексіївни про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено, постановлено проводити судові засідання у даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «EasyCon», за участю представника позивача, адвоката Старікової Н.О. В судове засідання позивач не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, причин неявки не повідомила, проте направила до суду свого представника. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причин неявки не повідомили, проте направила до суду свого представника. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлено належним чином, причин неявки не повідомили. Третя особа приватний нотаріус Онуфріївського районного нотаріального округу Цибульський Г.В. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п.4 ч.3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Судом не визнавалася явка учасника справи обов`язковою. Представник позивача, адвокат Старікова Н.О. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, що зазначені у позовній заяві. Представник відповідачів, адвокат Нижник В.В. в судовому засіданні зазначив, що відповідачі повністю заперечують позовні вимоги, усі заперечення та їх обґрунтування зазначені у відзиві на позов, який подано [PERSON] , вважають їх необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності та вимогам закону, просив у позовних вимогах відмовити повністю. Також зазначив, що відповідачем [PERSON] подано заяву про застосування строків позовної давності, та просив у встановленому законом порядку застосувати позовну давність й відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У поясненнях на позов третьої особи представник ТОВ «ВЕРЕС» просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивачу в повному обсязі з підстав зазначених у поясненнях. Зокрема, щодо твердження позивача про підписання додаткової угоди до договору оренди землі, а не договору міни представник зазначив, що вказана позиція позивача не відповідає дійсності, оскільки ТОВ «ВЕРЕС» укладає договори оренди землі та додаткові угоди до них тільки в простій письмовій формі та не посвідчує їх нотаріально. Зокрема, договори оренди землі, які були укладені між ТОВ «ВЕРЕС» та позивачем, укладалися в простій письмовій формі та нотаріально ніколи не посвідчувалися. Договір оренди землі між позивачем та ТОВ «ВЕРЕС» від 11.02.2009 року, укладений в простій письмовій формі. 18.11.2013 року між ТОВ «ВЕРЕС» та позивачем було укладено додаткову угоду про пролонгацію договору оренди від 11.02.2009 року, строком на 10 років з моменту державної реєстрації додаткової угоди, яку проведено 08.06.2015 року. Тому, укладати в 2016 році наступну додаткову угоду про пролонгацію договору оренди ТОВ «ВЕРЕС» не мав наміру. Зазначає, що про це розуміла і сама позивач, однак для того, щоб віднайти підстави порушення свого права, надумано зазначила в позовній заяві, що підписуючи у нотаріуса договір міни, вона вважала, що підписує додаткову угоду про пролонгацію договору оренди. Та, враховуючи умови договору міни, представник третьої особи вважає, що позивач знала, що 22.08.2016 року у нотаріуса вона підписала саме договір міни, а не додаткову угоду про пролонгацію до договору оренди землі від 11.02.2009 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала суду наступні показання, а саме, що орієнтовно в кінці літа чи на початку осені 2016 року, в подальшому свідок уточнила дату 22.08.2016 року, їй зателефонувала її мати, позивач у справі, і повідомила їй, що вона домовилася із [PERSON] про допомогу, і попросила її з`їздити з нею в смт Онуфріївка. Про яку допомогу домовилася мати, їй не було відомо. Приїхавши у зазначений населений пункт, зайшли до приватного адвоката чи юриста, свідок не знає як правильно називається назва цієї особи, її матері дали документи і ця посадова особа, сказала де матері підписати надані документи, що мати і зробила. Свідок не читала документи, які підписувала її мати, позивач у справі, відповідно не знає, який договір мати підписувала. Після цього, вийшовши з приміщення, пішли у машину [PERSON] та мати, позивач у справі, написала розписку і отримала гроші. Зміст розписки свідок не знає, лише чула слово розписка, також свідок не пам`ятає де поділася розписка. Про що домовлялися її мати, позивач у справі, із [PERSON] вона не знає, при ній вони ні про що не домовлялися. [PERSON] свідок не знає і його не було в приміщенні де знаходилася її мати та вона. Свідок бачила, що мати передала оригінали документів на земельну ділянку [PERSON] , і що мати отримала гроші від [PERSON] , перерахувала їх та пішли у свою машину. Після цього, свідок дізналася, що мати отримала гроші наперед. Точної суми грошей свідок не пам`ятає, орієнтовно, то більше 50 тис. грн. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надав суду наступні показання, а саме, що орієнтовно 6-7 років назад в кінці липня чи на початку вересня він привіз тещу та дружину в смт Онуфріївка, зупинилися на вул. Гагаріна. Куди і чому ходили йому невідомо, ні з ким ніяких контактів не мав. Пізніше дізнався, що теща взяла гроші за оренду наперед. Хто отримав гроші і для чого йому невідомо. Заслухавши в судовому засіданні представників сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, врахувавши, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить наступного висновку. Судом встановлено, що спадкоємцем майна [PERSON] , померлої [INFO] , є її дочка гр. [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво про право на спадщину за законом, складається з земельної ділянки, розміром 4,07 га, яка розташована на території Зибківської сільської ради, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.09.2007 року виданого державним нотаріусом Онуфріївської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №3411 (а.с.8 т.1). Із копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії КР №025105, видно, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.09.2007 реєст. №3411, ВЕХ №722001, є власником земельної ділянки площею 4,07 га, яка розташована на території Зибківської сільської ради Онуфріївського району, Кіровоградської області, кадастровий № земельної ділянки 3524681900:02:000:0158 (а.с.9 т.1). Із копії договору оренди землі від 11.02.2009 року судом встановлено, що орендодавець [PERSON] власник землі, що посвідчено державним актом, серія КР №025105, який виданий 28.01.2009 року, кадастровий № 3524681900:02:000:0158, та ТОВ «ВЕРЕС» уклали договір за яким орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Зибківської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області (п.1.1 розділу 1); в оренду передано земельну ділянку загальною площею 4.07 га, № ділянки 158 (п.2.1 розділу 2); договір укладено на 10 років з моменту реєстрації договору (п.3.1 розділу 3) та визначено інші умови договору. Договір зареєстрований 15.07.2009 року за № 040938100152 (розділ реквізити сторін а.с.13 т. 1 на звороті). Відповідно до додаткової угоди №1 до договору оренди землі від 18.11.2013 року судом встановлено, що остання укладена між [PERSON] та ТОВ «ВЕРЕС» до договору оренди землі від 11.02.2009 року, який зареєстрований відділом Держкомзему у Онуфріївському районі Кіровоградської області 15.07.2009 року за №040938100152, згідно з якою, зокрема, п.2.1 договору викладено в новій редакції, а саме, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 4,07 га, кадастровий №3524681900:02:000:0158; внесено зміни до р.3 договору та викладено у новій редакції: «3.1 Строк дії договору складає: 10 років, рахуючи з дати реєстрації цієї додаткової угоди». Додаткова угода №1 до договору зареєстрована у відділі Держкомзему у Онуфріївському районі Кіровоградської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 38910331 від 11.06.2015 року судом встановлено, що додаткова угода №1 від 18.11.2013 до договору оренди землі від 11.02.2009 року зареєстрована 11.06.2015 року №21991497 (а.с.107-108 т.1). Зі змісту оригіналу розписки від 22.08.2016 року (а.с.165 т.2, а.с.17 т.1 копія) судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , проживає по [ADDRESS] , отримала від [PERSON] , [INFO] , проживаючої по [ADDRESS] , суму 71\~000 грн. в рахунок своєї земельної ділянки кад. 3524681900:02:000:0158, а їй передала оригінали на землю для оформлення договору, розписка написана два рази, собі та [PERSON] (а.с.17 т.1, а.с. ). Із копії договору міни (обміну) земельних ділянок (а.с. 166-167 т.2, а.с.18-19 т.1) судом встановлено, що 22.08.2016 року діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі на ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з нормами цивільного законодавства, що регулюють укладений правочин (зокрема з вимогами щодо недійсності правочину), [PERSON] , сторона один, та [PERSON] , сторона два, уклали зазначений договір за яким кожна із сторін передає другій стороні у власність одну земельну ділянку в обмін на іншу земельну ділянку на зазначених у договорі умовах. А саме, у власність сторони один переходить земельна ділянка площею 4,0681 га з кадастровим № 3524681900:02:000:0158, розташованої на території Зибківської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області. У власність сторони два переходить земельна ділянка плошею 0,1048 га з кадастровим № 3524655100:02:000:0517, розташованої на території смт Онуфріївка, Онуфріївського району, Кіровоградської області. Цільове призначення земель, що передаються для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пункти1-4 договору). Міна земельних ділянок, за домовленістю сторін, проводиться без грошової доплати. Такий обмін земельними ділянками визначений сторонами за взаємним погодженням, при відсутності примусу як будь-якої зі сторін, так і з боку третіх осіб, а також збігу будь-яких важких обставин. Сторони свідчать, що вони обізнані стосовно рівня ринкових цін на аналогічні земельні ділянки. Своїми підписами під цим договором, сторони, підтверджують відсутність претензій будь-якого фінансового характеру одна до одної (п.7 договору). У пункті 9 договору, сторони, зокрема, зазначили, що договір не укладено під впливом тяжкої для сторін обставини. Сторони не визнані судом недієздатними чи обмежено дієздатними, умови договору зрозумілі, відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому. Договір складено та підписано сторонами у 3-х примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких залишається на зберігання в справах приватного нотаріуса Цибульського Г.В., два інших, викладені на спеціальних бланках, видаються Сторонам (п.22 договору). Договір зареєстрований в реєстрі за №422. Із інформаційної довідки 234191338 від 26.11.2020 року видно, що право власності на земельну ділянку 3524681900:02:000:0158 зареєстроване за [PERSON] , розмір частки 1/1, на підставі договору міни від 22.08.2016 року, реєстраційний номер 422 (а.с.20-22 т.1). Із інформаційної довідки 134298826 від 13.06.2021 року судом встановлено, що земельна ділянка кадастровий №3524655100:02:000:0517 площею 0,1048 га зареєстрована на праві власності за [PERSON] , частка 1/1, на підставі договору міни від 22.08.2016 року, реєстраційний номер 422 (а.с.95 т.1). Інші докази суд не бере до уваги, оскільки останні не стосуються предмету позову. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до абз. 1 п.25 постанови Пленуму ВС України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК ( 435-15 )) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Згідно з ст.715 ЦК України, за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов`язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. Договором може бути встановлений обмін майна на роботи (послуги). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору міни. Із оспорюваного договору судом встановлено, що сторони (позивач у справі та відповідач [PERSON] ) уклали договір міни (обміну) земельних ділянок за положеннями якого міна земельних ділянок, за домовленістю сторін проводиться без грошової доплати, такий обмін земельними ділянками визначений сторонами за взаємним погодженням, при відсутності примусу як будь-якої зі сторін, так і з боку третіх осіб, а також збігу будь-яких важких обставин. Сторони засвідчили, що вони обізнані стосовно рівня ринкових цін на аналогічні земельні ділянки. Своїми підписами під цим договором, сторони, підтверджують відсутність претензій будь-якого фінансового характеру одна до одної, сторони, зокрема, зазначили, що договір не укладено під впливом тяжкої для сторін обставини. Сторони не визнані судом недієздатними чи обмежено дієздатними, умови договору зрозумілі, відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому. Земельні ділянки якими сторони договору обмінялися зареєстровані в установленому законом порядку та нові власники вступили у їх фактичне володіння, користування та розпорядження, доказів іншого суду не надано. Суд відхиляє та не бере до уваги розписку позивача додану до позовної заяви (а.с.17 т.1, а.с.165 т.2), оскільки за її змістом [PERSON] надала її [PERSON] , яка не є стороною договору міни (обміну) земельних ділянок, а тому вказана розписка не може бути належним та допустимим доказом у даній справі. Позивачем не надано суду жодного доказу щодо того, що укладений договір міни (обміну) земельних ділянок укладено для приховування договору купівлі-продажу земельної ділянки. Оцінюючи покази свідків судом зазначається, що останні повідомили, що їм пізніше стало відомо, від позивача у справі, що остання отримала від [PERSON] гроші за договром оренди землі наперед за декілька років. В свою чергу, останнє також не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Жодними належними та допустимими доказами не підтверджено факт отримання позивачем коштів за договором оренди землі від 11.02.2009 року за декілька років наперед. Отже, покази свідків також не доводять удаваності оспорюваного договору. Твердження позивача про те, що остання вважала, що в приватного нотаріуса вона підписує додаткову угоду про продовження строку дії договору оренди землі, не знайшли свого підтвердження, оскільки строк дії договору оренди землі від 11.02.2009 року був продовжений шляхом укладення позивачем із ТОВ «ВЕРЕС» додаткової угоди №1 до договору оренди землі від 18.11.2013 року, яка зареєстрована 11.06.2015 року №21991497, відповідно строк дії договору становив по 11.06.2025 року, чим спростовується і твердження позивача про те, що строк дії договору становив по 15.07.2019 року. В частині тверджень позивача, що оспорюваний договір укладено з порушенням п.15 розділу Х "Перехідні Положення" ЗК України, яким встановлено заборону відчуження земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельних часток (паїв) судом зазначається, що пунктом 15 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного Кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III передбачено, що до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2017 року, не допускається: а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб; б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами. Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, запроваджується за умови набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2017 року, в порядку, визначеному цим Законом. Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення). Отже, законодавцем дозволено, як вийняток, здійснення «обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону». Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (ч.1 ст.79 ЗК України). У даній справі судом встановлено, що обмін між позивачем та відповідачем [PERSON] відбувся сформованими земельними ділянками із наявними кадастровими номерами. З огляду на вищевказане, процедура міни вищезазначених земельних ділянок - є законним правом сторін - власників земельних ділянок та на підставі їх вільного волевиявлення може бути використане ними за їх взаємною згодою. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 року у справі №227/1506/18 відступила від висновків Верховного суду України щодо можливості обміну земельних ділянок сільськогосподарського призначення лише за схемою "пай" на "пай". Частина перша статті 14 Закону № 899-IV не обмежувала випадки, за яких може бути проведений такий обмін, а визначала одну з можливостей обміну земельними ділянками, що використовуються їхніми власниками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що висновок Верховного Суду України стосовно можливості обміну земельних ділянок сільськогосподарського призначення лише «за схемою пай на пай» стосувався припису підпункту «б» пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України у редакції, що була чинною до 1 січня 2019 року. А згідно із Законом України № 2498-VIII від 10 липня 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» у підпункті «б» пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України слова «обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону» були замінені словами «обміну (міни) відповідно до частини другої статті 37-1 цього кодексу земельної ділянки на іншу земельну ділянку з однаковою нормативною грошовою оцінкою або різниця між нормативними грошовими оцінками яких становить не більше 10 відсотків». Згідно з частиною другою статті 37-1 ЗК України, яка чинна з 1 січня 2019 року, власники земельних ділянок усіх форм власності, розташованих у масиві земель сільськогосподарського призначення, можуть обмінюватися такими земельними ділянками. Обмін (міна) земельної ділянки державної або комунальної власності, розташованої у масиві земель сільськогосподарського призначення, на іншу земельну ділянку, розташовану у цьому ж масиві, здійснюється лише у разі, якщо обидві земельні ділянки мають однакову нормативну грошову оцінку або різниця між нормативними грошовими оцінками становить не більш як 10 відсотків. З огляду на зазначене, пп."б" п.15 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України, у редакції чинній на час укладення оспорюваного договору, гарантував можливість обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону, а тому твердження позивача в цій частині та як наслідок висловлена позиція позивача про недійсність укладеного договору, не знайшли свого правового підтвердження. Судом встановлено, в судовому засіданні проведеного за участі позивача, що позивач не була позбавлена права ознайомитися з договором, який підписувала у приватного нотаріуса, жодного тиску на неї сторона договору чи треті особи не здійснювали. Положеннями оспорюваного договору спростовується твердження позивача про те, що остання не отримувала у приватного нотаріуса примірник договору, оскільки [PERSON] підписала договір, у тому числі, щодо видачі їй примірника договору. Доказів зворотнього суду не надано. Враховуючи вищезазначене, суд приходить висновку про відмову у задоволенні основної позовної вимоги про визнання договору міни земельних ділянок від 22.08.2016 року удаваним через необґрунтованість та недоведеність останньої. Оскільки інші дві позовні вимоги (скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.08.2016 року №31105697 та застосування наслідків нікчемного правочину та повернення земельної ділянки) є похідними та взаємопов`язаними із позовною вимогою про визнання договору міни земельних ділянок удаваним, то у їх задоволенні слід також відмовити. Верховний Суд в постанові від 15.04.2020 по справі № 753/19886/16-ц зробив наступний висновок. Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Відповідачем [PERSON] подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с.97 т.1), враховуючи вищезазначене, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності, оскільки відмовляє в задоволенні позовних вимог через їх необґрунтованість та недоведеність. Оскільки ухвалою суду від 18.05.2021 року позивача звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed