Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-06 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача: [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, інфляційних втрат та 3% річних. Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що 24.04.2021 року сторони домовились про наміри щодо купівлі-продажу домоволодіння, яке розташоване в [ADDRESS] , вартістю 4400 доларів США в еквіваленті до гривні. На виконання майбутнього договору позивачем було передано, а відповідачем отримано в якості авансу грошові кошти в розмірі 200 доларів США, що в еквівалентні по курсу НБУ станом на 15.02.2022 року складає 5606,92 грн. та оформлено розпискою. Відповідач повідомила, що об`єкт нерухомості є її спадковим майном, а термін прийняття спадщини закінчується 21.07.2021 року. Між сторонами існувала домовленість про те, що відповідач оформляє спадкове майно, а друга частина коштів у сумі 4200 доларів США буде внесена позивачем при нотаріальному засвідченні договору купівлі-продажу домоволодіння. У середині серпня 2021 року відповідач з її чоловіком стала вимагати у позивача ще 800 доларів США, аргументуючи це тим, що не вистачає коштів на оформлення спадкового майна. Відповідач зазначила, що не буде оформляти спадкове майно, поки позивач не передасть їй кошти і що спадкоємцем майна є її чоловік. Отже відповідачем була надана неправдива інформація щодо об`єкта нерухомості. Вищевказані обставини стали причиною для скасування попередніх домовленостей, про що позивачем було повідомлено позивача, як і обов`язок повернення нею коштів. 20.10.2021 року, 03.12.2021 року позивачем були надіслані письмові вимоги відповідачу щодо повернення коштів, які [PERSON] проігноровані. 28.10.2021 року [PERSON] було отримано листа від чоловіка відповідача з приводу того, що саме ним оформлено спадщину на домоволодіння, він є законним власником майна, відповідач діяла за його дорученням при отриманні коштів, і відповідачкою передані йому дані кошті, крім того, [PERSON] пропонує позивачу з`явитися до нотаріуса з залишком обговореної суми для оформлення договору купівлі-продажу. Однак, позивач у своїх вимогах висловив намір скасувати попередні домовленості і повернути йому аванс. Відповідач не мала жодних правових підстав вести спадкові справи свого чоловіка та отримувати аванс в рахунок майбутніх платежів за домоволодіння, бо не є спадкоємицею майна. Тобто відповідач не мала правових підстав для отримання 200 доларів США в якості авансу, і фактично збагатилася за рахунок позивача. Період розрахунку відсотків за користування безпідставно набутими грошовими коштами, позивач рахує з моменту отримання коштів відповідачем, тобто з 24.04.2021 року по 15.02.2022 року. Період прострочення складає 298 днів. Отже, з відповідача підлягають стягненню відсотки за користування коштами в розмірі 393,36 грн. 20.10.2021 року позивачем направлено відповідачу вимогу про повернення коштів, яку вона отримала 23.10.2021 року, у звязку з чим є підстави для стягнення 3% річних, розмір яких складає 53,96 грн. Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь безпідставно отримані кошти в розмірі 200 доларів США, що еквівалентно станом на 15.02.2022 року 5606,92 грн., проценти за користування 393,36 грн. та 3% річних в сумі 53,92 грн. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі: 15.02.2022 року позивачем подано клопотання про витребування доказів. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 26.04.2022 року прийнято до розгляду позовну заяву з відкриттям провадження, та відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про витребування доказів. 05.05.2022 року від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 23.06.2022 року змінено порядок розгляду справи зі спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на спрощене позовне провадження з викликом сторін. 04.07.2022 року від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Пояснення сторін: Позивач у судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся в установленому законом порядку, однак надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач у судовому засіданні підтвердила факт складання нею розписки щодо отримання від [PERSON] коштів в якості авансу в сумі 200 доларів США, але зазначила, що позов не визнає, так як позивач не приїхав до нотаріуса на укладання договору купівлі-продажу. Встановлені судом обставини: Матеріалами справи підтверджується наступне. 24.04.2021 року [PERSON] складено розписку про те, що вона отримала 24.04.2021 року у [PERSON] суму коштів у розмірі 200 доларів США для здійснення ним намірів купівлі будинку, що розташований у [ADDRESS] . Вартість будинку складає 4400 доларів США. 20.10.2021 року [PERSON] направлено вимогу [PERSON] про повернення коштів у розмірі 200 доларів США, оскільки нерухоме майно яке було предметом купівлі-продажу не належить [PERSON] і є приватною власністю її чоловіка, а вона не є його довіреною особою. 03.12.2021 року [PERSON] повторно направлено вимогу [PERSON] щодо повернення коштів у розмірі 200 доларів США, що еквівалентно 5300 грн. 26.10.2021 року [PERSON] написано листа [PERSON] , в якому він повідомляє, що спадкове майно на будинок по [ADDRESS] , оформлене на нього і він є законним власником. Аванс внесений [PERSON] в розмірі 200 доларів США і отриманий дружиною [PERSON] , яка діяла за його дорученням, ним отриманий. Так як домовленість про купівлю-продажу будинку не скасовувалась, [PERSON] пропонує з`явитись до нотаріуса із залишком обговореної суми (4200 доларів США) для оформлення купівлі-продажу будинку. 15.02.2022 року [PERSON] надіслано листа до [PERSON] із зазначенням, що згідно вимог про скасування домовленостей щодо купівлі домоволодіння та повернення авансу, вона відмовляється повернути зазначені кошти в досудовому порядку, у звязку з чим [PERSON] має намір звернутися до суду. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.02.2022 року, домоволодіння по [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Норми права, що підлягають застосуванню: За змістом\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог, зокрема, й про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Відповідно статті\~509 ЦК України,\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11\~цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Верховний Суд у складі\~колегії суддів\~Третьої судової\~палати Касаційного\~цивільного суду,\~у своїй\~Постанові від\~21\~квітня 2021\~року по\~справі №\~639/224/16-ц\~зазначає:\~«Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Вищенаведене узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 31 жовтня 2018\~\~року у справі № 753/13288/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 367/551/16-ц, від 21 листопада 2018 року № 388/688/16-ц. Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»\~(далі Декрет № 15-93) встановлено режим здійснення валютних операцій на території України, визначено загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення\~\~валютного законодавства. У\~статті 2 цього Декрету\~вказано, що резиденти і нерезиденти мають право бути власниками валютних цінностей, що знаходяться на території України. Резиденти мають право бути власниками також валютних цінностей, що знаходяться за межами України, крім випадків, передбачених законодавчими актами України. Резиденти і нерезиденти мають право здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановлених цим\~Декретом\~та іншими актами валютного законодавства України. Декретом № 15-93\~не передбачено обов`язку в отриманні індивідуальної ліцензії на передачу/отримання між фізичними особами - резидентами/нерезидентами, які перебувають в Україні, іноземної валюти в позику. Статтею 524 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України\~встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення\~статті 1212 ЦК України, належним виконанням зобов`язання зі сторони боржника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року в справі № 14-134цс18». Відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536\~цього Кодексу). Згідно ст. 536 ЦК України, за користування\~чужими грошовими\~коштами боржник\~зобов`язаний\~сплачувати проценти,\~якщо інше\~не встановлено\~договором між\~фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У Постанові Великої Палати Верховного Суду\~від 16 січня 2019 року по справі № 373/2054/16-ц зазначено: «Оскільки\~стаття 625 ЦК України\~розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою\~статті 625 ЦК України\~нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України». У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2020 року по справі № 296/10217/15-ц вказано, що «…проте оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма\~ЦК України\~щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає. У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти». Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи: Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та повноті, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. У судовому засіданні відповідачем підтверджено факт складання нею розписки, щодо отримання в якості авансу від [PERSON] коштів у сумі 200 доларів США. Також відповідачем не заперечується та обставина, що дані кошти нею не повернуті позивачу. Отже, факт отримання [PERSON] від [PERSON] в якості авансу 200 доларів США, з метою подальшого укладання договору купівлі-продажу домоволодіння по [ADDRESS] визнається сторонами і підтверджується даними письмової розписки, (оригінал якої суд не оглядає через неможливість позивача зявитися у судове засідання і надати для дослідження останню). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] сплатив суму авансу саме [PERSON] , вважаючи, що остання як спадкоємець набуде права власності на домоволодіння по [ADDRESS] . Однак, дізнавшись, що спадкоємцем даного об`єкту нерухомого майна є інша особа, зокрема [PERSON] , позивач звернувся до [PERSON] з вимогою про повернення коштів, оскільки остання ввела його в оману, повідомивши недостовірну інформацію щодо власника майна. На звернення позивача, [PERSON] не відреагувала, натомість [PERSON] повідомив позивача, що він є власником будинку по [ADDRESS] , і отримав аванс в сумі 200 доларів США від своєї дружини [PERSON] , яка діяла за його дорученням. Також вважає, що домовленості про купівлю позивачем будинку не скасовувались. Оскільки відповідачем підтверджено факт отримання нею коштів, в якості авансу за подальше заключення договору купівлі-продажу домоволодіння по [ADDRESS] від позивача [PERSON] , однак не доведено, що вона є власником будинку по [ADDRESS] , який мала намір продати, як і не надано доказів того, що вона була уповноважена на підставі доручення представляти інтереси [PERSON] на отримання суми авансу від третіх осіб, та вчиняти дії з приводу укладання договору купівлі-продажу належного йому майна, отримання [PERSON] коштів від [PERSON] було здійснено безпідставно. Оскільки [PERSON] , на підставі розписки, передав [PERSON] грошові кошті в сумі 200 доларів США, відтак і повернення коштів має відбуватись у валюті зобов`язання. 3% річних та сума інфляційних втрат на безпідставно отримані грошові кошти в іноземній валюті не нараховується. Судові витрати: Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України. [PERSON] є інвалідом другої групи загального захворювання безтерміново, (згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 10ААВ №855481. Дата огляду 08.07.2014 року), у звязку з чим звільнений від сплати судового збору, а отже з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 992,40 грн.

Outcome: approved