Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-19 00:00:00

30.10.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди, посилаючись на те, що вона є власником нерухомого майна, розташованого в [ADDRESS] . Її спадщина складається з житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами та огорожі. Два роки тому вона здійснила заміну огорожі з металевої сітки на ковану металеву огорожу, на що витратила значні кошти. 21.10.2019 року о 21 годині 10 хвилин відповідач, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, та керуючи автомобілем марки «Geely MR-7151A», номерний знак [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та здійснив наїзд на огорожу будинковолодіння [ADDRESS] , чим порушив п.п.1.5., п.12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, та вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Крім того, [PERSON] порушив п.п. «а» п. 2.9. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, та вчинив правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП. Постановою Старосамбірського\~районного\~суду\~від 12.11.2019\~року\~у\~справі №455/1446/19 [PERSON] визнано винним за ч.1 ст.130 та ст.124 КУпАП та на підставі ст.36 КУпАП обрано йому стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. В судовому засіданні 12.11.2019 року [PERSON] свою вину у вчиненому визнав повністю, постанова не оскаржувалась і набрала законної сили 23.11.2019 року. Такими протиправними діями відповідач наніс їй значну матерільну та моральну шкоду. Вартість відновлювальних робіт зруйнованої частини огорожі по [ADDRESS] станом на 05.06.2020 року становить 22 595,00 гривень. Крім цього, вартість виконаних робіт з проведеної будівельно-технічної експертизи, згідно договору №03/20ф від 05.06.2020 року (висновок експерта № 483/20 складений 18.09.2020 року) становить 3900,00 гривень. Вона неодноразово зверталася до Відповідача з питанням відшкодування їй матеріальної шкоди, завданої ним в стані алкогольного сп`яніння, однак він завжди ухилявся від добровільного виконання ним обов`язку, встановленого ст. 1166 ЦК України. Внаслідок злісного ухилення відповідача, від здійснення їй матеріального відшкодування, вона вимушена була збирати велику кількість документів, звертатись до експерта та за юридичною допомогою, що позначилося на її душевному стані, та на її здоров`ї, внаслідок чого вона зазнала моральної шкоди, яку оцінює в 12000,00 гривень. Просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в сумі 26495,00 гривень, моральну шкоду в сумі 12000,00 гривень та судові витрати. Ухвалою судді від 27.11.2020 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 14 годину 30 хвилин 28.04.2021 року, яке відкладено на 11 годину 00 хвилин 26.10.2021 року. Ухвалою суду від 28.04.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 11 годину 00 хвилин 26.10.2021 року, який відкладено на 14 годину 00 хвилин 12.04.2022 року та на 17 годину 00 хвилин 20.07.2022 року. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Волощук Б.І. позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був належно повідомлений, відзив на позовну заяву не надав, заяву про розгляд справи у його відсутності не надіслав, про причини неявки суд не повідомив. В матеріалах справи знаходяться докази того, що відповідач повідомлявся про час та місце слухання справи належним чином (а.с.80). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши в судовому засіданні позивачку, її представника дослідивши матеріали справи та оглянувши матеріали адміністративної справи №455/1446/19, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Зазначені норми процесуального права узгоджуються і з положеннями статті 20 ЦК України, згідно якої право на захист особа здійснює на свій розсуд. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.07.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Старосамбірського районного нотаріального округу Ридзак Л.К., серії НМО 829768, зареєстрованого в реєстрі за №585 позивачка [PERSON] є власником нерухомого майна, розташованого в [ADDRESS] . Її спадщина складається з житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами та огорожі (а.с.12). Відповідач [PERSON] 21.10.2019 року о 21 годині 10 хвилин в с.Стар`ява по вул.Івана Франка, №125, Старосамбірського району Львівської області, керуючи автомобілем марки «Geely MR-7151A», номерний знак [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та здійснив наїзд на огорожу, внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження, чим порушив п.п.1.5, 12.1Правил дорожнього руху, затвердженихпостановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, та вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Також, [PERSON] 21.10.2019 року о 21 годині 10 хвилин в с.Стар`ява по вул.Івана Франка, №125, Старосамбірського району Львівської області, керуючи автомобілем марки «Geely MR-7151A», номерний знак [NUMBER] , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.п. «а» п.2.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КабінетуМіністрів України № 1306 від 10.10.2001 року\~та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. Постановою Старосамбірського районного суду Львівської області від 12.11.2019 року відповідача по справі [PERSON] визнано винним за ч.1ст.130, ст.124 Кодексу України про адмiнiстративнi правопорушення та на підставі ст.36 КУпАП обрано йому стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік (а.с.21). Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода може полягати в знищенні або пошкодженні наявного майна потерпілої сторони, а також в додаткових витратах для відновлення цього майна. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, при чому збитки відшкодовуються в повному обсязі. Процесуальне законодавство передбачає, що обставини справи з`ясовуються судом на засадах змагальності, у межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6 (з змінами) зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З висновку експерта №483/20 за результатами оціночно-будівельної експертизи відомо, що в результаті проведених обстежень металевої кованої огорожі на бетонному цоколі в мурованих стовпах з декоративних бетонних елементів по [ADDRESS] експертом встановлено, що ділянка огорожі довжиною 11.57 м п. ближча до проїжджої частини вулиці зруйнована. Для приведення в попередній стан зруйнованої огорожі необхідно провести відновлювальні ремонтні роботи. Вартість відновлювальних робіт зруйнованої частини огорожі по [ADDRESS] станом на 05.06.2020 року становить 22595 гривень, в тому числі: ремонтно будівельні роботи 18698,00 гривень; інші витрати 131,00 гривня та податок на додатну вартість 3766,00 гривень (а.с.23). Крім того, до матеріалів справи додано фототаблиці з яких чітко відображено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, спричиненої відповідачем, пошкоджено секції металевого паркану по [ADDRESS] , в котрий в`їхав автомобілем відповідач [PERSON] . Тому суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача, як заподіювача шкоди у зв`язку із пошкодженням огорожі в результаті дорожньо-транспортної пригоди завданої матеріальної шкоди в сумі 22595,00 гривень. Щодо розміру стягнутої моральної шкоди, суд зазначає наступне. Ст.23 ЦК України передбачено, що моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року з відповідними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» видно, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Аналізуючи вказані норми права, суд погоджується із твердженнями позивачки щодо стягнення з відповідача [PERSON] на її користь моральної шкоди. Оскільки з часу пошкодження огорожі 21.10.2019 у неї було порушено спосіб користування її земельною ділянкою через відсутність огорожі як такої. Вона, будучи особою пенсійного віку, змушена вживати заходів протягом тривалого часу для відновлення своєї огорожі, тощо, тому із відповідача на її користь слід стягнути 12000,00 моральної шкоди. Що стосується стягнення з відповідача витрат за проведення досудової експертизи від 05.06.2020 року, то суд вважає, що така вимога задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. В силу ч.3 ст.102\~ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи (ч.1 ст.104 ЦПК України). Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення (ч.1 ст.106 ЦПК України). Частинами 1, 3 ст.133\~ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, крім іншого, на експертів та проведенням експертизи. В силу ч.7-9 ст.139\~ЦПК України розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами. Законом України«Про\~судоустрій і\~статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до ст.17\~ЗУ «Про\~виконання рішень\~та застосування\~практики Європейського\~суду з\~прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява N 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява N 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі ст.41 Конвенції суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Таким чином, ЦПК України встановлює порядок проведення експертизи на замовлення учасника справи та порядок відшкодування витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, а норми міжнародного права звертають увагу на їх необхідність та фактичне понесення в рамках справи й розумність. Це означає, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, вона має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі. Оскільки в межах спірних правовідносин замовлення експертизи та отримання експертного висновку відбулося за ініціативою сторони позивачки до звернення до суду з позовом, тому стягнення витрат, понесених позивачкою на проведення експертизи в розмірі 3900,00 гривень, є безпідставним. Оскільки зміст процесуальних законів України, що регулюють призначення експертиз в судових процесах та порядок відшкодування витрат на оплату праці експертів, є уніфікованим, релевантним до подібних за змістом відносин є правовий висновок, викладений в постанові КАС ВС від 16 грудня 2020 року по справі № 824/647/19-а. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За положеннями ч.ч.1, 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на\~позивача; 3) у разі часткового задоволення позову\~на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Для визначення розмір у витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (надання послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним\~витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі подання сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом\~встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8\~ст. 141 ЦПК). Заявляючи у позові про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, позивачка лише попередньо визначила їх розмір, інших необхідних для цього дій не вчинила. За таких обставин, на час прийняття рішення, витрати на професійну правничу допомогу між сторонами не розподіляються. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом було задоволено позов частково, тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір у сумі 1555,83 гривень. На підставі\~ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України,

Outcome: partial