Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення участі у вихованні, посилаючись на наступні обставини. Вона та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах. За час проживання однією сім`єю в них народилися спільні діти: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . З 2016 року проживання та ведення спільного господарства разом з відповідачем припинено. Не дивлячись на те, що вона з відповідачем не перебували у шлюбі між собою, в них, за змістом ст.141 Сімейного кодексу України, рівні права та обов`язки щодо дітей. Діти знаходяться разом з відповідачем. 14 травня 2018 року вона звернулась із заявою та документами до служби у справах дітей Нікопольської міської ради щодо допомоги у вирішенні питання та подолання перешкод в участі виховання дітей та спілкування з ними. Служба у справах дітей Нікопольської міської ради Дніпропетровської області своїм рішенням від 14.06.2018 року вирішила питання про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні матері [PERSON] з малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] , а саме: визначила спосіб участі матері [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] через зустрічі - два дні на тиждень (субота, неділя) за попередньою домовленістю між батьками. Станом на 2019 рік рішення служби у справах дітей Нікопольської міської ради Дніпропетровської області виконується частково. Відповідач іноді дозволяє бачитися їй з дітьми, але тільки у його присутності. Однак, вона має право вільно обирати за яких обставин бачитися, спілкуватися та проводити дозвільний час з дітьми: 1) у присутності батька; 2) без присутності батька. Зазначене повністю відповідає вимогам ч.2 ст.157 Сімейного кодексу України, де зазначено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Вона не може використовувати право виконувати обов`язок, покладений на неї ч.2 ст.157 СК України, так як відповідачем чиняться перешкоди у різних формах. В частині 3 ст.157 СК України зазначається, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України встановлено, що рішення спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. За фактом перешкоджання та невиконання рішення служби у справах дітей Нікопольської міської ради Дніпропетровської області від 14.06.2018 року було направлено заяву на перевірку виконання рішення. У відповіді на заяву від 02 вересня 2019 року зазначено: «З [PERSON] неодноразово проводилися роз 'яснювальні бесіди щодо необхідності виконання рішення виконкому від 14.06.2018 року № 423 «Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні матері [PERSON] з малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] . Батько дітей повідомлений про правові наслідки невиконання рішення органу опіки та піклування». Тобто. відповідачем злісно порушується ч.3 ст.157, ст.158 СК України, що за своїми наслідками тягне невиконання нею обов`язку, покладеного ч.2 ст.157 СК України. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Оскільки вчиняються перешкоди з боку відповідача, що підтверджено у відповіді служби у справах дітей Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, вона не має змоги належним чином здійснювати покладені на неї батьківські обов`язки. Вона справно сплачує аліменти на користь на дітей, з неї вираховуються 50 % від заробітної плати щомісяця (АСВП: Хе 59207137), вона намагається хоча б таким способом приймати участь у вихованні дітей, щоб зовсім не залишатися у стороні. У висновку Комунального підприємства «Нікопольська міська психоневрологічна лікарня» зазначено, що діти відносяться однакове добре як до матері, так і до батька, тобто, мати не несе загрози для дітей. Однак, вона не має змоги нормально зустрічатися з дітьми, проводити з ними час та приймати участь у їх вихованні. Така розлука з дітьми може привести до наслідків у вигляді того, що з плином часу у дітей зміниться сприйняття світогляду та вони почнуть сприймати розлуку з матір`ю як те, що вона їх покинула і в кінцевому результаті вона стане для них чужою особою. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку своєї особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. Згідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Згідно ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно ст.3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Постановою ВР України № 789-ХІ1 від 27.02.91 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно до ч.1 ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до ч.2 ст.159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Згідно ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до Постанови Верховного Суду України № 16 від 12.06.1998 року, при розгляді вимог про визначення порядку участі у вихованні дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо від них, порядку спілкування діда й баби з онуками, якщо батьки не підкоряються рішенню органів опіки і піклування з цих питань, «...суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання...». Згідно ч1 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Зазначає, що спільно домовитися про спілкування з дітьми та визначення участі у їх вихованні неможливо, так як відповідач чинить перешкоди, тому досудове врегулювання не можливо. За таких обставин звернулась д суду і просить зобов`язати [PERSON] не чинити їй перешкоди у спілкуванні з малолітніми дітьми - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , і визначити їй спосіб участі у вихованні дітей, шляхом встановлення систематичних побачень тричі на тиждень (п`ятниця, субота, неділя): з п`ятниці з 18:00 години до 09:00 години понеділка без присутності [PERSON] ( [INFO] ). В судове засідання сторони по справі не прибули, надали заяви про розгляд справи у свою відсутність. Позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просила суд їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги своєї довірительки також підтримав і просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] просив суд задовольнити позовні вимоги з урахуванням висновку Нікопольської міської ради. Представник третьої особи Філяровська О.П. також просила суд прийняти рішення, згідно з висновком, затвердженим НМР від 08.04.2022 року № 230. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно принципу 2 Декларації прав дитини, дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвинутись фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровою та нормальним шляхом і в умовах волі і гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням повинно бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини, держави-сторони забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно з Постановою Верховного Суду України № 16 від 12.06.1998 року (зі змінами та доповненнями), при розгляді вимог про визначення порядку участі у вихованні дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо від них, порядку спілкування діда й баби з онуками, якщо батьки не підкоряються рішенню органів опіки і піклування з цих питань, „...суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання.... Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають сина [PERSON] , [INFO] (а.с.7), та [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Після припинення фактичних шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON] малолітні діти залишились проживати з батьком відповідачем по справі [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 423 від 14.06.2018 року визначено спосіб участі матері [PERSON] у вихованні малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , шляхом побачень двічі на тиждень (суббота, неділя), за попередньою домовленістю між батьками (а.с.9). В позовній заяві позивачка зазначила, що дане рішення відповідачем не виконується та надала в якості доказу лист відповідь начальника Служби у справах дітей Нікопольської міської ради (а.с.10). Відповідно до висновку Служби у справах дітей Нікополшьськогї міської ради № 230 від 08.04.2022 року (а.с.80-81), затвердженого виконавчим комітетом Нікопольської міської ради 08.04.2022 року (а.с.79), вважають доцільним визначити спосіб участі у вихованні та спілкуванні [PERSON] з малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , через зустрічі: з 18 години п`ятниці до 18 години неділі, без присутності батька дітей [PERSON] . З огляду на вищевикладене, виходячи з інтересів дітей, враховуючи психологічний стан дітей, думку представника служби у справах дітей, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково.

Outcome: partial