Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

05 листопада 2021 року в провадження судді Деснянського районного суду м. Києва надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа - Деснянський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування заяви зазначається, що [PERSON] , народилась [INFO] у м. Белев, Тульської області, Росії. За багато років [PERSON] втратила своє Свідоцтво про народження. Звернувшись до Деснянського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), щодо надання письмової інформації про народження [PERSON] було отримано усну відповідь, що інформації про народження осіб, які народились за межами України - відсутня. На підставі чого, було здійснено письмове звернення до Державного органу реєстрації актів цивільного стану Російської Федерації. 30.06.2021 року було отримано відповідь, у якій зазначається відсутність інформації, щодо народження [PERSON] . Таким чином, факт народження [PERSON] , [INFO] , уродженки-м.Белев, Тульської обл, Росія неможливо встановити без рішення суду. Заявниця заявила, окрім паспорта Громадянки України, який виданий на підставі паспорта УРСР інші докази відсутні. Також зміну прізвища її посвідчують копія Свідоцтва про шлюб та копія Свідоцтва про народження дитини. Посилаючись на викладені обставини справи, заявник просить суд: встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт народження громадянки [PERSON] , [INFO] , уродженки - м. Белев, Тульської області, Росія Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року відкрито провадження в справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа - Деснянський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту, що має юридичне значення, Визначено розгляд справи здійснювати за правилами окремого провадження. Заявником 18.07.2022 року було подано заяву про розгляд справи за їх відсутності. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи було повідомлено належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надано, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності заінтересованої особи, за наявних у справі матеріалів. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 02.04.1969 року, [PERSON] народилася [INFO] , актовий запис № 1147 від 02.04.1969 року. Батьками [PERSON] вказано: батько - [PERSON] - національність «Українець», мати - [PERSON] , національність «Українка» (а.с.9). [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » в результаті свідоцтва про розірвання шлюбу із [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу від 04.02.1972 року, серія [NUMBER] . Відповідно до копії відповіді Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Російської Федерації виданого 30 липня 2021 року № 243 надати інформацію щодо народження немає можливості, оскільки відповідно до проведеної перевірки повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 01.01.1946 року по 31.12.1947 рік по архівному фонду відсутня. [PERSON] звернулася до Деснянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про надання повторної видачі свідоцтва про її народження, але було відмовлено. Вирішуючи по суті вимоги заявника, суд виходить з наступного. Згідно із частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Тлумачення частини першої статті 293 ЦПК України свідчить, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в спорах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та іншої мети - ні. Відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, а також засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану визначено Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Згідно із ч. 1 ст.6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Частиною 3 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку. Також суд зазначає, що відповідно до письмових доказів, наявних у матеріалах справи, вбачається що відповідно до свідоцтва про народження дитини та свідоцтва про розірвання шлюбу слід вважати - [PERSON] , [INFO] , уродженку - м. Белев, Тульської області, Росія - однією і тою ж особою. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] є підставною та обґрунтованою, у зв`язку з чим - підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved