Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-19 00:00:00

Позивачка, [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 05 березня 2005 року вона та відповідач знаходились у фактичних шлюбних відносинах, проживали разом та вели спільне господарство, мали спільний бюджет. 05 березня 2010 року вона та відповідач офіційно зареєстрували шлюб та проживали разом по червень 2020 року. Від шлюбу спільних дітей не мають. За рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 28 серпня 2020 року їх шлюб було розірвано. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти у спільну сумісну власність на прилюдних торгах 07 червня 2010 року було придбано: житловий будинок під номером [ADDRESS] , загальною площею 60,90 м.кв. за 152 600,00 гривень. Будинок був зареєстрованим на відповідача. Рішенням Баглійського районного сулу м. Дніпродзержинська від 22.11.2012 року за відповідачем, [PERSON] визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] , який складеться з А-1-житовий будинок, загальною площею 60,9 м.кв, житловою площею 36,4 м.кв, Б-1 літня кухня, В-1 душ, Г-1 вбиральня, № 1,2 - огорожі, № 3 хвіртка, № 4 - зливна яма, № 5 - водопровід, № 6 ворота, І- тротуар. Згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.02.2013 року Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області зареєструвала за відповідачем право власності на будинок та надала витяг. На сьогоднішній день вирішити питання з відповідачем в добровільному порядку щодо розподілу майна не є можливим, оскільки всі її намагання вирішити питання щодо добровільного розподілу майна закінчуються сварками, а інколи відповідач піднімає на неї руки, після чого їй неодноразово доводилося звертатися до відділку поліції. Позивачка та її представник судове засідання не з`явились. Надали суду заяву щодо розгляду справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. Надав суду заяву щодо розгляду справи за його відсутності. Позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 05.03.2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28.08.2020 року було розірвано. У період перебування у шлюбі за спільні кошти у спільну сумісну власність на прилюдних торгах 07 червня 2010 року було придбано: житловий будинок під номером [ADDRESS] , загальною площею 60,90 м.кв. за 152 600,00 гривень, який був зареєстрованим на [PERSON] . Рішенням Баглійського районного сулу м. Дніпродзержинська від 22.11.2012 року за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] , який складеться з А-1-житовий будинок, загальною площею 60,9 м.кв, житловою площею 36,4 м.кв, Б-1 літня кухня, В-1 душ, Г-1 вбиральня, № 1,2 - огорожі, № 3 хвіртка, № 4 - зливна яма, № 5 - водопровід, № 6 ворота, І- тротуар. Згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №446310 від 12.02.2013 року Реєстраційною службою Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області було зареєстровано право власності на будинок [ADDRESS] за [PERSON] .. Відповідно Акту №06/6/1 про підтвердження факту проживання (не проживання) особи/осіб від 10.02.2022 року наданого головою Квартального комітету №6 Південного району Кам`янської міської ради, [PERSON] проживає в будинку [ADDRESS] .. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте у результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В силу ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відтак спільне майно подружжя, за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з врахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя. Частиною 2 ст.183 ЦК України визначено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Згідно з ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Частинами 1, 2, 3 ст.372 ЦК України встановлено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Під час розгляду справи не встановлено обставин, які мають істотне значення для відступу від засад рівності часток при поділі майна подружжя. Виходячи з наведеного, суд вважає необхідним Визнати [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку під [ADDRESS] загальною площею 60,9 м.кв, житловою площею 36,4 м.кв., який складається з А-1 житлового будинку, Б-1 літньої кухні, В-1 душ, Г-1 вбиральня, № 1,2 - огорожі, № 3 хвіртка, № 4 зливна яма, № 5 водопровід, № 6 ворота, І-тротуар. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1,3 ст.133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до частин 4-6 ст.137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Судом встановлено, що 14.02.2022 року між адвокатом Скиба Анастасією Юріївною та [PERSON] укладено Договір №15/21 про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат Скиба А.Ю. на підставі усного чи письмового звернення клієнта приймає зобов`язання з надання юридичної допомоги, перелік якої наведено у п.п.1.2 Договору, вартість та факт оплати всієї суми гонорару адвокату Скибі А.Ю. яких зазначена в п.п.1.1 цього договору на суму - 5 500,00 грн.. А отже відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги підлягає задоволенню. Задовольняючи позов, суд також вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 3 422 грн. 40коп.. На підставі ст.ст. 60, 63, 69-71, 110, 112 СК України, ст.ст. 3, 81, 247 ч.2, 263, 325, 368-370, 372 ЦК України, ст.ст. 4, 9, 13, 81, 259-268 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved