Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що 27.09.2003 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 27.09.2003 року видане Відділом РАЦС Ленінського районного управління юстиції у м. Дніпропетровську. Від шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 17.12.2004 року видане відділом ДРАЦС Ленінського районного управління юстиції у м. Дніпропетровську, який наразі проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Сімейне життя з відповідачем не склалося, останнім часом відносини між ними були напружені, будувалися без взаємної любові, поваги та дружби. Шлюбні відносини фактично були припинені з 15.07.2021 року. Вони з відповідачем проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Добровільно відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а вона не має можливості самостійно забезпечити гідний достаток дитині. Просила шлюб між ними розірвати та стягнути на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 28.06.2021 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] \~у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.09.2003 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №935 від 27.09.2003 року та видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище на [PERSON] . [INFO] у сторін від шлюбу народився син [PERSON] , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська в книзі записів актів громадянського стану про народження 17.12.2004 року зроблено відповідний запис за № 1533 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Як встановлено судом та визнається сторонами по справі, неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачкою [PERSON] . Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2\~ст.114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3\~ст.115 Сімейного кодексу України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Як вбачається з наведених сторонами обставин, сторони не мають наміру відновити сімейні стосунки, у зв`язку із чим суд вважає, що подальше сімейне життя та збереження сім`ї неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо вимоги про стягнення аліментів, то відповідно дост.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ст. 27 Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що утримання дитини є не правом, а обов`язком батьків, а заявлений позивачкою розмір аліментів на дитину відповідачем визнаний, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини аліментів у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.05.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно дост.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави в сумі 992,40 грн. та судові витрати на користь позивачки у сумі 992,40 грн.

Outcome: approved