Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: державний нотаріус Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Наіля Галібовна про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в провадженні державного нотаріуса Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Н.Г., перебуває спадкова справа № 427/2020, заведена 01.07.2020 року на підставі його заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його батька - [PERSON] , 1959 р.н., який помер [INFO] . Окрім нього інші спадкоємці як за законом, так і за заповітом відсутні. Спадщина, яка відкрилась [INFO] після смерті [PERSON] , складається в т.ч. з нерухомого майна квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 15,3 кв.м, загальною площею 30,2 кв.м. Однак, 16.12.2020 року, державним нотаріусом Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Н.Г. йому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом лише на 1/2 частку вищевказаного\~спадкового майна.\~На іншу\~1/2 частку вищевказаного спадкового майна, свідоцтво про право на спадщину видано 25.11.2020 року на ім`я [PERSON] , яка не є спадкоємцем та не подавала заяву про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Зазначає, що відповідачка в зазначений законодавством строк не подала заяву про прийняття спадщини. Окрім того, згідно довідки № 19 від 10.11.2020 р. виданої Головою ЖБК «Тюльпан», на день смерті спадкодавця [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , було зареєстровано нуль осіб. Відповідачка не є малолітньою, неповнолітньою, недієздатною особою, а також особою, цивільна дієздатність якої обмежена, або такою, що вважається такою, що прийняла спадщину. Отже, не можна вважати, що відповідачка прийняла спадщину в порядку трансмісії, яка відкрилась після смерті його батька - [PERSON] , який помер [INFO] . З огляду на вищевикладене, державний нотаріус Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Н.Г., передчасно, не встановивши всіх обставин справи, незаконно видала 25.11.2020 року [PERSON] свідоцтво за реєстровим № 1/2081 від 25.11.20202 року про право на спадщину на 1/2 частку спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] . Просить позовну заяву задовольнити. В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у письмових поясненнях про заперечення проти позовних вимог. Представник третьої особи Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без їх участі. Також на вимогу суду надали належним чином завірену копію спадкової справи № 427/2020 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дослідивши копію спадкової справи №427/2020 заведену після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та копію спадкової справи №790/2020 заведену після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 263\~ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.75). Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з квартири [ADDRESS] . Право власності на спадкове майно - квартиру [ADDRESS] зареєстровано Обласним комунальним підприємством «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» 30.05.2002 року в книзі реєстрації №111 за реєстровим № 20637 за спадкодавцем [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 30.05.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Жидковим В.Ю., зареєстрованого в реєстрі за №3605. 01 липня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини та була заведена спадкова справа № 427/2020 після смерті [PERSON] , 1959 р.н., який помер [INFO] (а.с.70). 16 грудня 2020 року державним нотаріусом Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Н.Г. було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна, зареєстровано в реєстрі за №2-1110 (а.с.114). [INFO] померла баба позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.91). За життя [PERSON] склала заповіт на користь відповідача [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Новіковою Л.В. 05.05.2020 року, зареєстрований в реєстрі за №1-617 (а.с.89). 09 листопада 2020 року відповідачка [PERSON] звернулась до державного нотаріуса Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини та була заведена спадкова справа № 790/2020 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (86-87). Окрім того, 25 листопада 2020 року, [PERSON] звернулась до державного нотаріуса Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини за законом згідно ст. 1276 ЦК України (спадкова трансмісія) після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.108). 25 листопада 2020 року державним нотаріусом Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Новіковою Л.В. було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна, зареєстровано в реєстрі за №1-2081 (а.с.110). За приписами ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Як передбачено ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ч.1 ст.1233 ЦК України). Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч.1 ст.1235 ЦК України). Частиною 1 ст.1248 ЦК України передбачено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Отже, заповіт, складений спадкодавцем [PERSON] , відповідає всім вимогам закону і не оскаржувався позивачем. Відповідно до ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Статтею 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (частина 1 ст.1298 ЦК України). Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (ч.1 ст.1301 ЦК України). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами регламентується Порядком, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.022012 р. за №282/20595 (далі - Порядок №296/5). Глава 10 Порядку №296/5 регламентує порядок видачі свідоцтв про право на спадщину. В пункті 3 підпунктах 3.1. - 3.4. глави 10 Порядку №296/5 встановлено, що право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі. Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка. Ця відмітка скріплюється підписом нотаріуса. В підпункті 3.25. пункту 3 глави 10 Порядку №296/5 зазначено, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Положеннями підпункту 3.26. пункту 3 глави 10 Порядку №296/5, регламентовано, що у цьому випадку право на прийняття спадщини здійснюється спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, становить менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкової трансмісії видається за місцем відкриття спадщини після смерті першого спадкодавця. Отже, доводи позивача стосовно того, що відповідачка [PERSON] в зазначений законодавством строк не подала заяву про прийняття спадщини, спростовуються матеріалами справи, оскільки 09 листопада 2020 року відповідачка [PERSON] звернулась до державного нотаріуса Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а 25 листопада 2020 року, [PERSON] звернулась до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом згідно ст. 1276 ЦК України (спадкова трансмісія) після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується матеріалами спадкової справи. Особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину як спеціального способу захисту спадкових прав судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, що за своєю правовою природою не є правочином. Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 р. № 916/780/18 свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Оскільки свідоцтво про право на спадщину не має правочинного характеру, воно не може визнаватися недійсним із посиланням на ст.ст. 203, 215-236 ЦК України. У законі міститься відкритий перелік підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Основною підставою визначено те, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7). Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги позивача та їх доводи такими, що не основані на законі, а відтак задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, як у задоволенні позову відмовлено повністю, відповідно на підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати, в т.ч. на професійну правову допомогу, на відповідача не покладаються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed