Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-06 00:00:00

У лютому 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС.КОМ.2018» (надалі - ТОВ «ТРАНС.КОМ.2018»), Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» (надалі - ПАТ «СК «ПРОВІДНА»), третя особа [PERSON] , який у грудні 2021 року був уточнений, про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого. Позовна заява мотивована тим, що 20.02.2021 року приблизно о 18:00 год. водій [PERSON] , керуючи автопоїздом у складі автомобіля MAN TGХ 18.440, номерний знак [NUMBER] , [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , здійснював рух по проїзній частині дороги вул. Фабричної м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, де допустив наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON] , які рухались по правому узбіччю у попутному напрямку із вищевказаним автомобілем. Від отриманих травм [PERSON] помер на місці ДТП. За вказаним фактом 20.02.2021 року слідчим ГУНП у Дніпропетровській області Гаркавим М.С. внесено відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021040000000125 за ч. 2 ст. 286 КК України. [PERSON] під час наїзду автомобілем на потерпілого [PERSON] виконував трудові обов`язки водія ТОВ «ТРАНС.КОМ.2018». Автомобіль та причіп, яким керував [PERSON] , на дату настання ДТП перебували у володінні відповідача ТОВ «ТРАНС.КОМ.2018», цивільно-правова відповідальність якого бцла застрахована у страховій компанії ПАТ «СК «Провідна». Також, померлий [PERSON] за життя працював в ТОВ «УКРЛОГІСТИКА» та мав на утриманні малолітню доньку [PERSON] , законним представником якої є матір останьої позивач [PERSON] . У зв`язку зі смертю батька малолітній [PERSON] завдано значної моральної шкоди, що полягає у моральних та фізичних стражданнях останньої. Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути на користь малолітньої [PERSON] , в інтересах якої вона діє, з ПАТ «СК «ПРОВІДНА» компенсацію моральної шкоди, заподіяної смертю [PERSON] , в розмірі 36 000,00 грн. та матеріальної шкоди в розмірі 260 000,00 грн.; з ТОВ «ТРАНС.КОМ.2018» в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - суму в розмірі 869 222,00 грн. рівними щомісячними платежами по 12 013,00 грн. до повного погашення та моральної шкоди в розмірі 214 000,00 грн. Ухвалою суду від 07 червня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у порядку загального позовного провадження. Представник ТОВ «ТРАНС.КОМ.2018» - Пісміченко К.П., скористався правом надання відзиву на позовну заяву. У своїй заяві по суті позовні вимоги не визнав, зазначивши, що позов є необгрунтованим, оскільки позивачем не надано доказів про наявність у нього повноважень на звернення до суду в інтересах малолітньої [PERSON] . Не наведено доказів щодо працевлаштування померлого [PERSON] на день смерті та отримання ним заробітної плати у вказаному розмірі, що унеможливлює подальший розрахунок суми відшкодування. Також, не обґрунтовано та не додано доказів щодо розміру моральної шкоди, не зазначено ціну позову та не надано обгрунтованого розрахунку сум, що повинні бути стягнуті з відповідачів. Крім того, представник відповідача, на підставі ст. 93 ЦПК України, поставив позивачу питання, що стосуються вказаної позовної заяви. 25.08.2021 року від представника позивача - адвоката Губар А.Л. надійшла відповідь на відзив відповідача ТОВ «ТРАНС.КОМ.2018», в якій зазначено, що повноваження позивача [PERSON] як законного представника малолітної [PERSON] підтверджуються копією рішення суду від 11.03.2015 року про укладенням з останнім шлюбу та свідоцтвом про народження дитини. У зв`язку із неможливістю позивачем самостійно отримати відомості щодо працевлаштування померлого, до суду було надано клопотання про витребування таких доказів. Також, позов містить докладний опис розрахунків всіх сум до кожного з відповідачів. Надати відповіді на питання, які були поставлені відповідачем у відзиві, позивач відмовився, вказавши про необов`язковість їх надання позивачем відповідно до положень ст. 93 ЦПК України, крім того, вказані питання не відносяться до предмету доказування у справі. Ухвалою суду від 11.10.2021 року було задоволено клопотання представника позивача - Губар А.Л. та витребувано у ТОВ «ТРАНС.КОМ.2018», ТОВ «УКРЛОГІСТИКА», Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області докази у справі. 29.10.2021 року від представника відповідача ПАТ «Провідна» надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що ДТП сталася за участю двох транспортних засобів, що перебували у з`єднанні між собою у складі одного транспортного составу, тому виплата здійснюється тільки по одному полісу, по якому застрахований тягач. Максимальний розмір усіх страхових відшкодувань за шкоду, завдану життю померлого, не може перевищувати страхову суму - 260 000,00 грн. Моральна шкода відшкодовується на користь усіх родичів загиблого, що на день настання ДТП становить 72 000,00 грн. Оскільки до страховика вже звернувся батько загиблого, тому малолітній дитині померлого належить відшкодування в розмірі 36 000,00 грн. Проте, у відповідача відсутні правові підстави щодо здійснення таких виплат, оскільки станом на день надання відзиву позивач із відповідною заявою до нього не звертався, документів, необхідних для отримання виплат не надав. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, розгляд справи провести за його відсутності 08.12.2021 року від представника відповідача ПАТ «СК «Провідна» надійшло заперечення на відповідь, у якому повторно зазначено, що виплата страхового відшкодування повинна здійснюватись страховиком тільки по одному полісу, по якому застрахований тягач. Загальний розмір усіх страхових відшкодувань за шкоду, заподіяну життю померлого, не може перевищувати - 260 000,00 грн. Також, позивачем не надано всіх необхідних документів для отримання страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника. Повторно просив відмовити у задоволенні позову, розгляд справи провести за його відсутності. У відповіді на відзив ПАТ «СК «ПРОВІДНА», що надійшов 10.12.2021 року, представник позивача зазначив, що ліміт відповідальності страховика та страхова виплата здійснюється окремо за кожним із укладених договорів. Процедура звернення до страховика не виключає право особи на безпосереднє звернення до суду з позовом про здійснення такої виплати. Водночас, погоджується з розміром відшкодування моральної шкоди в межах 72 000,00 грн. Підтвердження перебування позивача у шлюбі із загиблим та факт наявності малолітньої дитини виключають необхідність у поданні довідки про склад сім`ї. Розрахунок середньої заробітної плати для відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника здійснюється не відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого КМУ № 100 від 08.02.1995 р., а відповідно до норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зазначив, що ним було надано до суду клопотання про витребування довідки про доходи загиблого у зв`язку із неможливість її отримання самостійно. Просив відхилити доводи відповідача, наведені у відзиві на позов, позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 12.01.2021 року задоволено клопотання представника відповідача ТОВ «ТРАНС.КОМ.2018» та витребувано з відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Покровської районної у місті ради, Покровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та ТОВ «УКРЛОГІСТИКА» докази у справі. 13.01.2022 року від представника відповідача ПАТ «СК «ПРОВІДНА» надійшов відзив на уточнену позовну заяву, у якому відповідач позовні вимоги не визнав та повторно зазначив, що зобов`язання відповідача випливають з конкретного договору страхування тягача, а не з самого факту завдання шкоди. Максимальний розмір страхового відшкодування шкоди, заподіяної життю [PERSON] , не може перевищувати страхову суму - 260 000,00 грн. Моральна шкода відшкодовується на користь усіх родичів загиблого в сумі, що не перевищує 72 000,00 грн. У зв`язку зі зверненням до страховика батька померлого, якому належить відшкодувати суму в розмірі 36 000,00 грн., залишок страхової суми по зазначеному страховому полісу становить 224 000,00 грн. Оскільки позивач до страховика не звертався, тому у останнього відсутні правові підстави для здійснення страхових виплат. Необхідних доказів для підтвердження перебування на утриманні загиблого позивачем надано не було, що унеможливлює здійснення розрахунку завданої шкоди. Розгляд справи просив проводити за його відсутності. У відповіді на відзив від 02.02.2022 року на уточнену позовну заяву, представник позивача відхиляє доводи ПАТ «СК «ПРОВІДНА», виходячи з того, що неподання заяви з документами до страховика, а обрання позивачем судового способу захисту свого права, не може бути порушенням його права на виплату страхового відшкодування. Розрахунок середньомісячного заробітку померлого здійснюється саме на підставі вищевказаного Порядку. Позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. У відзиві на уточнену позовну заяву представник ТОВ «ТРАНС.КОМ.2018» зазначив, що розрахунок відшкодування шкоди, завданої смертю [PERSON] , повинен відбуватися відповідно до норм Закону: з фактично отриманої ним заробітної плати за попередній календарний рік до настання ДТП, а не з нарахованої. Позивачем не надано доказу, що інші особи, які проживали разом із загиблим, не перебували на його утриманні. Розмір відшкодування моральної шкоди підлягає зменшенню у зв`язку із врахуванням винної поведінки померлого, що полягала у порушенні Правил дорожнього руху в стані алкогольного сп`яніння та факту страхування відповідачем своєї цивільної відповідальності. Також, відповідач ПАТ «СК «Провідна» повинен здійснити виплату страхового відшкодування у межах розміру страхових сум за обома страховими полісами: на автомобіль та причіп. Звернення позивача до суду з позовом є передчасним, оскільки позивачем було порушено передбачений порядок звернення до страховика. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою суду від 16 лютого 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 18.02.2022 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив ТОВ «ТРАНС.КОМ.2018», в якій позивач відхиляє доводи відповідача повністю, вказуючи, що розрахунок середньомісячного заробітку загиблого здійснюється на підставі нарахованої заробітної плати, а не фактично одержаної. Особами, які перебували на утриманні померлого на дату настання ДТП та мають право на відшкодуванні шкоди, є лише його малолітня донька та батько, оскільки інші члени сім`ї повнолітні та працездатні. Відсутні будь-які відомості щодо порушення загиблим ПДР. Погоджується, що відшкодування шкоди повинно бути здійснено страховиком за одним страховим полісом - щодо тягача. Безпосереднє звернення до суду не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, оскільки заявлені позовні вимоги не покриваються лімітом відповідальності страховика. Позов просив задовольнити повністю. Представник позивачва адвокат Губар А.Л. направив до суду заяву , у якій просив справу розглянути у відсутність його та позивача, на задоволенні вимог наполягає. Відповідач ТОВ «ТРАНС.КОМ.2018» у судове засідання не прибув, неодноразово повідомлявся про час та міцсце розгляду справи належним чином. Представник направив до суду заяву про відкладення розгляду справи до закінчення дії воєнного стану на території України. Представник відповідач ПАТ «СК «Провідна» у судове засіданні не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Направив до суду заяву, у якій позовні вимоги не визнав, просив провести розгляд справи у його відсутність. Третя особа [PERSON] до суду не прибув , причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача ТОВ «ТРАНС.КОМ.2018», будучи завчасно належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надавши клопотання про відкладення судового засідання, з посиланням на введення в Україні воєнного стану. Пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами. Згідно ч. 1,2 ст. 210 ЦПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з нормами ст. 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади. З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом. Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року). Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті. Виходячи з вищенаведених норм Конвенції та практики Європейського суду, вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 210 ЦПК України щодо строку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача ТОВ «ТРАНС.КОМ.2018». При цьому, суд відхиляє клопотання ТОВ «ТРАНС.КОМ.2018» про відкладення розгляду справи до закінчення на території України воєнного стану, оскільки відповідно до рекомендацій роботи судів в умовах воєнного стану, оприлюднених Радою суддів України 02 березня 2022 року, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, слід керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні, яка на день розгляду даної справи. На день розгляду даної справи на території Дніпропетровської області не ведуться активні бойові дії, що свідчить про те, що поточна обстановка в Дніпропетровській області є стабільною. Також, суд вважає за необхідне зауважити, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що підприємство відповідача ТОВ «ТРАНС.КОМ.2018» припинило свою роботу, або ж працівники підприємства відповідача, зокрема особи, які мають право приймати участь у розгляді справ в суді та представляти інтереси підприємства, не виконують своїх трудових обов`язків у зв`язку із введенням на території України воєнного стану та не мають можливості, за об`єктивних обставин, брати участь в судовому засіданні в режимі ВКЗ за допомогою технічних засобів, визначених ЦПК України. Крім того, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Якщо представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18. В той же час суд звертає увагу на те, що за положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 Цивільного процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, що передбачено статтею 223 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі наведеного, вище суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Згідно абз. 10 п. 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, 20.02.2021 року приблизно о 18:00 водій [PERSON] , керуючи автопоїздом у складі автомобіля MAN TGХ 18.440, номерний знак [NUMBER] , [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , здійснював рух по проїзній частині дороги вул. Фабричної м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, де допустив наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON] , які рухались по правому узбіччю у попутному напрямку із вищевказаним автомобілем. Від отриманих травм [PERSON] помер на місці ДТП. За вказаним фактом 20.02.2021 року слідчим ГУНП у Дніпропетровській області Гаркавим М.С. внесено відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021040000000125 за ч. 2 ст. 286 КК України, що підтверджується копією Витягу з ЄРДР. (т. 1, а.с. 6) Відомостей щодо результатів вказаного кримінального провадження до суду надано не було. Згідно копії свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис за № 362. (т. 1, а.с. 8) Відповідно до картки виїзду швидкої допомоги Обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф «ДОР» № 353а від 20.02.2021 року, копії протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 20.02.2021 року, копії протоколу допиту свідка від 21.02.2021 року, копії постанов слідчого про призначення судово-медичної експертизи від 20.02.2021 року та про призначення додаткової судово-медичної експертизи від 26.02.2021 року, висновків експерта за результатами проведення судово-медичних експертиз № 484 та 484/1, смерть [PERSON] є прямим наслідком вищевказаного ДТП. (т. 1, а.с. 9-10, 11-22, 23, 24-30, 31-32, 33-39, 40) Позивач та померлий [PERSON] на дату настання ДТП перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.03.2015 року та мали неповнолітню дитину [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та свідоцтва про народження. (т. 1, а.с. 50, 101) Згідно із копіями свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, а також копії повідомлення ТСЦ МВС № 1243, автомобіль MAN TGХ 18.440, номерний знак [NUMBER] та причіп [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] (т. 1, а.с. 45, 46, 47) На дату настання ДТП вказані транспортні засоби перебували у володінні відповідача ТОВ «Транс.Ком.2018» на підставі нотаріально посвідченого договору найму (оренди) транспортних засобів від 24.10.2019 року, що підтверджується копією договору (т. 1, а.с. 163-165) [PERSON] під час вказаного ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «ТРАНС.КОМ.2018» відповідно до копії Наказу № 2-к від 04.04.2019 року та індивідуальними відомостями за ф. ОК-5 з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області відносно [PERSON] (т. 1, а.с. 162, 168) Цивільно-правова відповідальність ТОВ «ТРАНС.КОМ.2018» була застрахована у ПАТ «СК «ПРОВІДНА» на підставі договору з оформленням страхових полісів на транспортні засоби, що входили до складу автопоїзду: страховий поліс № 182595620 від 13.05.2020 року на автомобіль MAN TGХ 18.440 BLS, номерний знак [NUMBER] та страховий поліс № 118542778 від 13.05.2020 року на причіп KRONE_SDP 27, номерний знак [NUMBER] , зі строком дії кожного з 14.05.2020 по 13.05.2021 рік включно. (т. 1, а.с. 48, 49) На день розгляду справи із заявою про виплату страхового відшкодування до страховика звернувся батько загиблого - [PERSON] , що підтверджується копією заяви від 08.04.2021 року та копією свідоцтва про народження померлого (т. 1, а.с. 150, 151). Статтею 11 ЦК України визначені підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, а саме із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Згідно ч.1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами від 25.05.2001 року) під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок фізичних чи моральних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльності інших осіб. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробних стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Тобто, головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.03.2018 року у справі № 204/3783/16-ц (провадження № 61-1141св18). Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої ч. 2 ст. 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України). Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені в постановах Верховного Суду від 05.06.2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15.08. 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02.10.2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11.12.2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18), від 03.06.2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07.10.2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20). У матеріалах справи відсутні докази, що ДТП сталася внаслідок умислу потерпілого [PERSON] або непереборної сили. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон). Згідно ст. 6 Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно ч. 1 ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п.23.1. ст. 23 цього Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно ч. 36.1. ст. 36 Закону, страховик (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: partial