Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-24 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. 1.1. [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном - частиною магазину з вбудованим громадським туалетом, площею 117,5 кв.м., що знаходиться на першому поверсі, за адресою: [ADDRESS] , яке належить йому на праві власності, шляхом виселення товариства з обмеженою відповідальністю «МЕД-СЕРВІС ЛЬВІВ». Свої вимоги мотивує тим, що 10.12.2019 між ним та ТОВ «МЕД-СЕРВІС ЛЬВІВ» було укладено нотаріально посвідчений договір оренди щодо вищезазначеного нежитлового приміщення. Згідно п. 4.1., п. 4.2. договору з 01.01.2020 до 31.01.2022 орендна плата за використання об`єкта складає за місяць 2 000,00 грн., а з 01.02.2022 до 31.01.2025 - 3 000,00 грн. за місяць. Зважаючи, що ТОВ «МЕД-СЕРВІС ЛЬВІВ» є податковим агентом за доходом позивача згідно Договору оренди, то відповідач здійснював відповідні відрахування до державного бюджету, та був зобов`язаний перерахувати на банківський рахунок орендодавця суму орендної плати за мінусом 18% податку на доходи фізичної особи та 1,5% військового збору. Тож, сума, які підлягала сплаті позивачу з лютого 2022 року: 3 000,00 грн. - 18% -1,5% = 2 415,00 грн. Згідно із п. 4.4. Договору, орендна плата сплачується орендарем щомісячно до 26-го числа поточного місяця за наступний місяць, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Орендодавця. Однак, у січні 2022 року відповідачем було сплачено 1 610,00 грн. замість 2 415,00 грн. орендної плати за лютий 2022 року, у лютому 1 610,00 грн. замість 2 415,00 грн. - за березень 2022 року, а у березні взагалі не було внесено орендну плату за квітень 2022 року. Станом на 19.04.2022 прострочення орендних платежів становило 805,00 грн. за лютий 2022 року, 805,00 грн. - за березень 2022 року та 2 415,00 грн. - за квітень 2022 року. В результаті наймодавець скористався правом, наданим ст. 782 ЦК України, і відмовився від договору найму про що надіслав відповідну заяву від 19.04.2022, яка вручена працівнику ТОВ «МЕД-СЕРВІС ЛЬВІВ» 20.04.2022 безпосередньо у приміщенні за адресою [ADDRESS] , де розміщена аптека, що підтверджується відповідним штампом на заяві. Також, вказана заява про відмову від договору та розірвання договору оренди від 19.04.2022 була направлена за юридичною адресою відповідача та була вручена йому 11.05.2022, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення. Тобто договір розірвано 11.05.2022. Відповідно до п. 3.2.10 Договору оренди, а також вимоги орендодавця вказаної у заяві від 19.04.2022, відповідач був зобов`язаний звільнити займане приміщення, протягом 10 (десяти) днів з дня відмови позивача від договору, а саме: до 21.05.2022 включно. Натомість, орендоване приміщення не було звільнене відповідачем. Так, 29.05.2022 позивач, як власник орендованого майна, прибувши у приміщення виявив, що там і досі розміщена та здійснює господарську діяльність, в тому числі продаж лікарських засобів, аптека із вивіскою «Мед-Сервіс», що згідно даних наявного тут же інформаційного стенду, належна товариству з обмеженою відповідальністю «МЕД-СЕРВІС ЛЬВІВ». Про даний факт був складений відповідний акт від 29.05.2022 у присутності власника майна - [PERSON] , двох свідків та працівника поліції. Працівник ТОВ «МЕД-СЕРВІС ЛЬВІВ» від підпису на відповідному акті відмовилась. Крім того, була здійснена контрольна закупка товару, який реалізовує аптека, що підтверджується відповідним фіскальним чеком із зазначенням адреси та дати здійснення розрахункової операції. Таким чином, позивач звертається із позовом про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення орендаря із займаного приміщення. 1.2. Представник відповідача 18.07.2022 подав відзив, згідно якого позов не визнає і просить відмовити у його задоволенні. Відповідач підтверджує те, що у січні 2022 року ним помилково було недоплачено орендну плату, а саме: сплачено 1 610,00 грн. замість 2 415,00 грн. орендної плати за лютий 2022 року, у лютому 1 610,00 грн. замість 2 415,00 грн. - за березень 2022 року. Тобто, наявний факт не несплати, а недоплати орендної плати, що було викликано форс-мажорними обставинами. 24 лютого 2022 року на території України почалась війна, у результаті чого головний офіс відповідача призупинив свою діяльність, у т.ч. працівники, відповідальні за нарахування та сплату орендної плати, були відправлені у відпустку за власний рахунок. Згідно ч.6 ст.762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Таким чином, у відповідача були достатні правові підстави як від повного звільнення від сплати орендної плати, так і пропорційного зменшення її розміру. Враховуючи те, що кінцевий строк оплати орендної плати згідно п.4.4. Договору встановлений до 26 числа місяця за наступний місяць, а війна (форс-мажор) розпочався 24 лютого, відповідач у зв`язку з відправленням працівників у відпустку відстрочив сплату орендної плати за квітень 2022 року. У подальшому, у зв`язку з частковим поновленням роботи офісу 30.03.2022 та 31.03.2022 відповідачем сплачено позивачу суму грошових коштів у загальному розмірі 40 746 гривень 34 копійок (комунальні послуги та орендна плата). Станом на 25 квітня 2022 року у відповідача існувала недоплата по орендній платі у загальній сумі 3 220 гривень 00 копійок (по 805 гривень за лютий, березень, квітень). 12.05.2022 року відповідач покрив недоплату за лютий та за березень 2022 року, сплативши Позивачу 1610 гривень 00 копійок (805 грн.*2), а 24.05.2022 - доплатив орендну плату за квітень та сплатив одночасну орендну плату за червень 2022 року (805 грн. + 2 415 грн. = 3 220 грн.) За весь строк дії Договору відповідач не допустив жодного випадку щодо несплати (в цілому) орендної плати за один місяць. Зі змісту укладеного між сторонами договору випливає, що основною метою договору оренди нерухомого майна та правом орендодавця є своєчасне отримання орендної плати в установленому розмірі. Таким чином, договір оренди, укладений між позивачем та відповідачем, є чинним, підстав для виселення Орендаря з приміщення, яким він користується на законних підставах, відповідач не вбачає. 1.3. 19.07.2022 позивач подав відповідь на відзив, згідно якої вважає заперечення відповідача необґрунтованими. Згідно правових позицій Верховного суду тлумачення поняття «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором, а часткове невиконання обов`язку зі сплати орендної плати дає право орендодавцям відмовитись від договору оренди, попри те чи виплачена в подальшому заборгованість. Обґрунтовуючи поважність несплати орендної плати, відповідач посилається на початок воєнних дій в Україні 24.02.2022. Проте, порушення порядку внесення орендної плати виникло до вказаної дати: вже 21.01.2022 відповідачем було сплачено 1 610,00 грн. замість 2 415,00 грн. орендної плати за лютий 2022 року, а 23.02.2022 - 1 610,00 грн. замість 2 415,00 грн. - за березень 2022 року. У відзиві на позовну заяву, відповідач самостійно визнає, що несплата орендної плати за січень та лютий 2022 року в повному розмірі «викликана помилкою». Навіть якби відповідач надав докази, що воєнні дії були форс-мажорними обставинами саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання і виконав умови п. 7.1. договору, несплата орендної плати за січень та лютий 2022 року взагалі ніяк не пов`язана із війною. Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання, а аптека в орендованому приміщенні продовжувала здійснювати господарську діяльність. Зважаючи, що ТОВ «МЕД-СЕРВІС ЛЬВІВ» не виконало умови п. 7.1. договору і не повідомило орендодавця про дію обставин непереборної сили, то згідно норми п. 7.2. Договору оренди, позбавлене права посилатися на такі обставини як на підставу, що звільняє його від відповідальності за невиконання зобов`язань. Згідно ст. 782 ЦК України та правових висновків Верховного суду відмова від договору найму за своєю суттю є одностороннім правочином і, з огляду на підстави такої відмови, є способом захисту порушених прав наймодавця, а тому не вимагає згоди другої сторони, договір оренди є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору, тобто з 11.05.2022, а пояснення відповідача про продовження дії договору оренди необґрунтовані. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 08.06.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач та його представник в судовому засіданні наполягали на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив. Аптека як працювала після оголошення воєнного стану в орендованому приміщенні, так і працює, хоч орендар свої зобов`язання належним чином не виконував, господарську діяльність він здійснював і приміщення не звільнив після односторонньої відмови власника від договору. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, просить відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що згідно нотаріально посвідчених договорів дарування від 27.08.2018, зареєстрованих під №493 тат №494, а також витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №135632780, №135633114, магазин з вбудованим громадським туалетом, площею 420,40 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також земельна ділянка з кадастровим номером 5610300000:01:003:1604 за цією ж адресою, належить [PERSON] (а.с.11-14). 10.12.2019 між [PERSON] та ТОВ «МЕД-СЕРВІС ЛЬВІВ» було укладено Договір оренди нежитлового приміщення, а саме: частини магазину з вбудованим громадським туалетом, площею 117,5 кв.м., що знаходиться на першому поверсі за адресою: [ADDRESS] , яке належить [PERSON] на праві власності, посвідчений приватним нотаріусом Дубенського міського нотаріального округу Рівненської області Шмигою М.В. та зареєстрований в реєстрі за №978. Відповідно до п. 4.1., п. 4.2. Договору, з 01.01.2020 до 31.01.2022 орендна плата за використання об`єкта складає за місяць 2 000,00 грн., а з 01.02.2022 до 31.01.2025 - 3 000,00 грн. за місяць. ТОВ «МЕД-СЕРВІС ЛЬВІВ» є податковим агентом за доходом позивача згідно договору оренди, то відповідач здійснював відповідні відрахування до державного бюджету, та був зобов`язаний перерахувати на банківський рахунок орендодавця суму орендної плати за мінусом 18% податку на доходи фізичної особи та 1,5% військового збору. Тож, сума, які підлягала сплаті позивачу з лютого 2022 рік складає 3 000,00 грн. - 18% -1,5% = 2 415,00 грн. Згідно із п. 4.4. Договору, орендна плата сплачується орендарем щомісячно до 26-го числа поточного місяця за наступний місяць, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Орендодавця. Відповідно до п. 3.2.10 Договору оренди, орендар зобов`язаний повернути орендодавцю об`єкт на протязі 10 (десяти) днів з моменту закінчення строку оренди або припинення дії цього договору з інших підстав. Згідно п 7.1. договору оренди сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх зобов`язань за цим договором, якщо воно є наслідком обставин непереборної сили, та якщо обставини безпосередньо вплинули на виконання даного договору. Сторона, для якої настали обставини непереборної сили, зобов`язана протягом 5 календарних днів повідомити сторону про настання таких обставин. За п. 7.2. договору оренди неповідомлення або невчасне повідомлення іншої сторони про дію обставин непереборної сили позбавляє сторону права посилатися на такі обставини як на підставу, що звільняє її від відповідальності за невиконання зобов`язань (а.с. 6-10). Згідно виписки по особовому рахунку [PERSON] з 01.12.2019 до 30.05.2022 встановлено, що ТОВ «Мед-сервіс Львів» було сплачено орендної плати за договором №978 від 10.12.2019: 1) 21.01.2022 - 1610 грн. за лютий 2022 року; 2) 23.02.2022 - 1610 грн. за березень 2022 року; 3) у березні 2022 року не внесено орендну плату за квітень 2022 року; 4) 22.04.2022 - 1610 грн. за квітень 2022 року, 5) 12.05.2022 - 1610 грн. доплата за лютий-березень 2022 року; 6) 12.05.2022 - 2415 грн. за травень 2022 року; 7) 24.05.2022 - 3220 грн. доплата за квітень 2022 року, за червень 2022 року (а.с.14-19). Згідно письмової заяви [PERSON] від 19.04.2022 внаслідок порушень зобов`язань орендарем ТОВ «Мед-сервіс Львів», він відмовився від договору та розірвання договору оренди №978 від 10.12.2019. Заява була вручена працівнику ТОВ «Мед-сервіс Львів»20.04.2022 безпосередньо у приміщенні за адресою [ADDRESS] , де розміщена аптека, що підтверджується відповідним штампом на заяві (а.с.20-21), а також заява була направлена за юридичною адресою відповідача та вручена 11.05.2022, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення (а.с.22-26). Актом від 29.05.2022, складеному в присутності власника майна [PERSON] , двох свідків та працівника поліції, було зафіксовано, що в приміщенні частини магазину з вбудованим громадським туалетом, що знаходиться на першому поверсі, за адресою: [ADDRESS] , розміщення та здійснення господарської діяльності, в тому числі продаж лікарських засобів, аптека із вивіскою «Мед-Сервіс», яка належить товариству з обмеженою відповідальністю «МЕД-СЕРВІС ЛЬВІВ» (а.с.27). 29.05.2022 була здійснена контрольна закупка товару, який реалізовує аптека, що підтверджується фіскальним чеком №3000201649 із зазначенням адреси та часу здійснення розрахункової операції: 29.05.2022 о 10:31 год. (а.с.28). Відповідач послався на лист торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, що засвідчує форс-мажорні обставини воєнної агресії Російської Федерації проти України, що є загальновідомим та доступним https://ucci.org.ua/uploads/files/621cba543cda9382669631.pdf. Окрім цього, будь-яких доказів на обґрунтування своїх заперечень проти позову суду не надав. IV. Норми права, які застосував суд. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином. Положеннями статті 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 386 цього кодексу держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності Положення ст. 785 Цивільного кодексу України також містять зобов`язання наймача повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі у разі припинення договору найму. Статтею 610 ЦК України закріплено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Правові наслідки порушення зобов`язання визначені нормами ст. 611 ЦК України де у п. 1 ч. 1 зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. У свою чергу, право на односторонню відмову від зобов`язання встановлено законом, а саме нормами ст. 782 ЦК України. Відповідно до ст. 782 Цивільного кодексу України, наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за найм речі протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору. Згідно з ч. 3 ст. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч. 3 ст. 651 ЦК України). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено висновок, що систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року в справі №912/1385/17 зазначено, що враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення ч. 2 ст. 651 ЦК України. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті З ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Тлумачення пункту д) частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, гак і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо). Дані правові висновки стосуються тлумачення поняття «несплата орендної плати», яке охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором. У свою чергу застосування даного поняття не обмежується відносинами оренди землі і з метою оцінки факту несплати орендної плати за аналогією закону також розповсюджується на правовідносини у цій справі. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) зазначив, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Отже, оскільки законодавець визначає однією із істотних умов договору оренди землі орендну плату, то основний інтерес особи, яка передає майно в оренду, полягає в отриманні орендної плати за таким договором. Порушення цього інтересу має наслідком завдання шкоди, через що сторона (орендодавець) значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору оренди земельної ділянки. Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 лютого 2020 року у справі №910/4391/19 вказано, що: «відмова від договору найму за своєю суттю є одностороннім правочином і, з огляду на підстави такої відмови, є способом захисту порушених прав наймодавця, а тому не вимагає згоди другої сторони. За змістом статті 782 ЦК України, а також виходячи з положень статей 205, 654 ЦК України, відмова від договору має вчинятися наймодавцем письмово. Відмова від договору вважається такою, що відбулася, якщо наймодавець направив наймачу відповідну заяву (лист, повідомлення), надавши суду докази такого направлення та отримання її наймачем». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року по справі №456/2076/19 (провадження №61-6357св21) вказано, що «договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). У свою чергу, як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання договору, укладеного між сторонами. Тобто, несплата орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами правочину не у повному обсязі (часткове виконання зобов`язання), є підставою для розірвання такого договору. Згідно ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Відповідно до ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством. Як зазначає Верховний Суд у справі №912/3323/20, ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести. Проте, на відміну від форс-мажорних обставин чи обставин непереборної сили, які роблять неможливим виконання зобов`язання в принципі, істотна зміна обставин є оціночною категорією, яка полягає у розвитку договірного зобов`язання таким чином, що виконання такого зобов`язання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим, наприклад у силу збільшення для сторони вартості виконуваного або зменшення цінності отримуваного стороною виконання, чим суттєво змінюється рівновага договірних стосунків, призводячи до неможливості виконання зобов`язання. Тобто, в той час як форс-мажорні обставини унеможливлюють виконання договірного зобов`язання в цілому, істотна зміна обставин змінює рівновагу стосунків за договором, суттєво обтяжуючи виконання зобов`язання лише для однієї із сторін. Відповідно до позиції Верховного Суду у справі №910/9258/20 форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. V. Мотивована оцінка і висновки суду. 5.1. 10.12 2019 між сторонами укладено нотаріальний договір оренди нежитлового приміщення №978, визначено усі істотні умови. При цьому, відповідач взяв на себе зобов`язання зі сплати орендної плати щомісячно у визначеному розмірі, проте з 21.01.2022 порушив їх, сплативши менше, ніж домовлено, аналогічно вчинив і 23.02.2022, тобто до початку оголошення воєнного стану. В подальшому відповідач порушував не лише розмір, а й строки сплати орендної плати. На наступний день після отримання письмової заяви орендодавця щодо відмови від договору і його розірвання, орендар почав погашати борг і, як визнає сам, сплатив усі належні комунальні платежі. 5.2. Відповідач посилається на форс-мажорні обставини, що виникли 24.02.2022 в зв`язку з оголошенням воєнного стану і призвели до неможливості належного виконання зобов`язань. Проте, на підтвердження того, що обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку договірних зобов`язань, - не надає жодного доказу, хоча зобов`язаний це довести саме відповідач як сторона, що порушила зобов`язання. Суд звертає увагу, що порушення оплати оренди в двох з трьох платежів відбулись до початку оголошення воєнного стану в Україні. Аптека в орендованому приміщенні продовжувала працювати і працює, відповідно господарська діяльність здійснювалась і здійснюється, незалежно від того, що оголошений воєнний стан 24.02.2022 досі триває. Отже, наймач використовує орендоване майно, а згідно ч. 6 ст. 762 ЦК України він звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які не відповідає. Таким чином, підстав для звільнення від орендної плати за договором №978 від 10.12 2019 судом не встановлено. Крім того, сплатив орендар борги за оренду плату також під час дії воєнного стану. Одночасно доказів, що відповідач в 5-денний строк повідомив позивача про обставини непереборної сили згідно п.7.1. договору - суду не надано. Таким чином, згідно п.7.2. договору оренди відповідач позбавлений права посилатися на обставини непереборної сили (форс-мажорні) як на підставу, що звільняє його від відповідальності за невиконання зобов`язань. 5.2. Систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто неналежне виконання умов договору, як і його невиконання, є підставою для розірвання такого договору. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать і припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, на що надано право за ст. 782 ЦК України. Якщо вважати, що одностороння відмові від договору допускається лише при несплаті оренди в повному розмірі впродовж трьох місяців підряд, то це призведе до неможливості власнику захисти свої права, а також суперечить положенням ЦК України щодо виконання зобов`язань належним чином і обов`язковості договору. Окрім того, згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 в справі №912/1385/17, що також стосується оренди нерухомого майна, поняття «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором. 5.3. Оскільки наймач не вносив плату за найм речі у домовленому розмірі протягом трьох місяців підряд, [PERSON] скористався правом, наданим ст. 782 ЦК України, і відмовитися від договору найму з вимогою повернути речі згідно ст. 785 ЦК України. Договір оренди вважається таким, що розірвано, з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору. Тобто орендодавець 11.05.2022 відмовився від договору оренди в односторонньому порядку, і, з огляду на підстави такої відмови, це є способом захисту порушених прав наймодавця, а тому не вимагає згоди другої сторони (правовий висновком Верховного суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.02.2020 у справі №910/4391/19). 5.4 Оскільки власник відмовився від договору, то у відповідача відсутні правові підстави для подальшого користування об`єктом оренди. Наймач зобов`язаний повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі у разі припинення договору найму. Проте відповідачем цей обов`язок не виконано, об`єкт оренди відповідач орендодавцю не повернув. 5.5. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а виселення є ефективним способом захисту, так як забезпечує поновлення порушеного права позивача як орендодавця на вільне розпорядження об`єктом. Отже суд вважає заперечення проти позову безпідставними, а вимоги позивача обґрунтованими, тому позов задовольняє. Згідно ч.1 ст. 133, ч. 1 ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір у розмірі 992,40 грн. необхідно стягнути на його користь з відповідача.

Outcome: approved