Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-06 00:00:00

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" (далі по тексту ПрАТ «СК «УСГ») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування. Свої позовні позивач вимоги мотивує тим, що 04.04.2018 року сталась ДТП за участю автомобіля «BMW», д.н.з. [NUMBER] (Литовська Республіка), під керуванням відповідача, під час якої було заподіяно матеріальну шкоду автомобілю «Toyota», д.н.з. [NUMBER] . На момент настання страхового випадку діяв договір страхування № 28-0199-2700/17-AVIS від 15.12.2016 року, укладений страховою компанією щодо вказаного автомобіля, згідно з яким страхова компанія прийняла на себе зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди, заподіяної вищенаведеному транспортному засобу. Як зазначає позивач, 06.04.2018 року потерпіла особа звернулась до СК з заявою СТОКА-5703 про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. За результатами розгляду даної заяви та на підставі акту огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектна відомість) від 19.04.2018 року, ремонтної калькуляції СТОКА-5703 від 19.04.2018 року, акту № БН0000357 з надання послуг по ремонту автомобіля від 23.05.2018 року, страхового акту № СТОКА-5703 від 07.06.2018 року страховою компанією було здійснено виплату страхового відшкодування страхувальнику відповідно до своїх зобов`язань за договором страхування в розмірі 37 186,99 грн. згідно платіжного доручення № 11674 від 07.06.2018 року. Позивач вказує на те, що постановою Деснянського районного суду м.Києва від 18.05.2018 року відповідача визнано винною особою за ДТП, в результаті якої було пошкоджено застрахований автомобіль, та притягнуто до адміністративної відповідальності. На момент настання страхового випадку відповідач не був застрахований відповідно до вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Посилаючись на викладені обставини, а також положення ст.ст.993, 1166, 1187 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 37 186,99 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн. Ухвалою судді Оболонського районного суду м.Києва від 13.04.2021 року дану цивільну справу направлено до Деснянського районного суду м.Києва для розгляду за підсудністю. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 27.05.2021 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 21.07.2021 року позовну заяву повернуто позивачу. Постановою Київського апеляційного суду від 01.11.2021 року ухвалу Деснянського районного суду м.Києва від 21.07.2021 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 17.11.2021 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 03.12.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд вважав за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника позивача. Відзив на позовну заяву та будь-які заяви, клопотання відповідача до суду не надходили. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. За даних обставин суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи за правилами Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України, оскільки заперечень проти заочного розгляду справі від представника позивача не надходило. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 15.12.2016 року між позивачем та ПП «ВІП-РЕНТ» було укладено генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0199-2700/18-Avis, предметом якого, у тому числі, є страхування транспортного засобу «Toyota», д.н.з. [NUMBER] . 04.04.2018 року приблизно о 18.20 гол. відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем «BMW», д.н.з. [NUMBER] , по вул.Хоткевича в м.Києві під час руху не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Тойота», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що призвело до отримання транспортними засобами механічних пошкоджень, при цьому місце ДТП покинув. Постановою Деснянського районного суду м.Києва від 18.05.2018 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4 КУпАП, тобто в порушенні ПДР України, внаслідок сталась вищевказана ДТП. 06.04.2018 року страхувальник звернувся до ПрАТ «СК «УСГ» з заявою-повідомленням про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. На підставі акту огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектна відомість) від 19.04.2018 року, ремонтної калькуляції СТОКА-5703 від 19.04.2018 року, акту № БН0000357 з надання послуг по ремонту автомобіля від 23.05.2018 року, страхового акту № СТОКА-5703 від 07.06.2018 року страховою компанією було здійснено виплату страхового відшкодування страхувальнику відповідно до своїх зобов`язань за договором страхування в розмірі 37 186,99 грн. згідно платіжного доручення № 11674 від 07.06.2018 року. Судом також встановлено, що за даними бази МТСБУ поліс на ТЗ № ВZS550 не знайдено, тобто, цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1, 2 п.3 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової та моральної(немайнової) шкоди. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбаченіст.1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Питання відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки та внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, передбачені ст.ст.1187,1188 ЦК України. Так, відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 1 ст.1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Право зворотної вимоги (регресу) особи, яка відшкодувала шкоду до винної у завданні шкоди особи та способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, передбачено ст.ст.1191 ЦК України, а саме ч.1 ст.1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. За правилами ст. 22.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст.27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до п.14 Постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У відповідності до ст.29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Виходячи з положень вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Оскільки ДТП, в якій було пошкоджено автомобіль потерпілої особи, сталась з вини відповідача, який на момент завдання шкоди не мав чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, то саме він зобов`язаний відшкодувати заподіяні збитки, що сталися в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в повному обсязі. Докази того, що в даній ДТП винен також і водій автомобіля «Toyota» відсутні, а тому і відсутні підстави для зменшення розміру страхового відшкодування. Відтак, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення, а тому стягує з відповідача витрати позивача по сплаті страхового відшкодування. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, тобто, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved