Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що 10.12.2021 року відповідач, на установчому засіданні робочої групи з питання встановлення причин недоотримання надходжень до державного та місцевих бюджетів внаслідок неефективної діяльності Державного агентства лісових ресурсів України його територіальних органів та підприємств, що належать до сфери його управління, виступаючи сказав наступні слова: «Чому [PERSON] поставили «смотрящим» в Закарпатській області без наявної фахової освіти?». Вважає, що термін «смотрящий» розуміється як кримінальний авторитет, який уповноважений вирішувати питання, віднесених до ведення злодіїв, який відповідає за ситуацію в окремих районах міста, у таборах - у загонах, у в`язницях - у камерах. У зв`язку з чим, висловлювання відповідача порушило його право на недоторканність ділової репутації, оскільки спотворила та принизила оцінку його діяльності, а також викликала негативну реакцію з боку громадськості, суспільства та колег по роботі. Зазначає, що відповідач своїми діями заподіяв йому та його близьким моральну шкоду яка полягає у стражданні та приниженні. Просить суд зобов`язати відповідача, протягом тижня з дня набрання судовим рішенням законної сили, спростувати поширену ним інформацію шляхом направлення листа голові вищевказаної робочої групи наступного змісту: СПРОСТУВАННЯ: Автор сказаної інформації [PERSON] спростовує недостовірну інформацію щодо « [PERSON] призначений «смотрящим» в Закарпатській області» поширеної 10.12.2021 року та визнати таке висловлювання недопустимим та таким, що поширенню не підлягає. Окрім того просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 25 000 грн. У поданих письмових поясненнях позивач зазначив про наявність у нього нагород за виконання службових обов`язків (а.с. 14-23). У письмовому відзиві відповідач щодо задоволення позову заперечив. Посилається на те, що на його думку, висловлення поширене ним 10.12.2021 року, яке стосується позивача, є оціночним судженням не підкріпленим жодними фактичними даними. Окрім того, вважає, що спосіб спростування інформації шляхом направлення листа голові робочої групи з питання встановлення причин недоотримання надходжень до державного та місцевих бюджетів внаслідок неефективної діяльності Державного агентства лісових ресурсів України його територіальних органів та підприємств, що належать до сфери його управління не відповідає вимогам законодавства щодо спростування недостовірної інформації в такий же спосіб у який вона була поширена. Сторони в судове засідання не з`явилися. Подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, у задоволенні позову просив відмовити, врахувавши доводи викладені ним у письмовому відзиві (а.с. 37, 56). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступне. Як убачається з відеозапису, який міститься на доданому до позовної заяви носієві даних Microflash 8GB MF202005, [PERSON] , починаючи з 53 хв. 56 с., висловив наступне: «… [PERSON] , хочу спитати. Ви кажете, що всі проходять перевірку, коли їх призначають на посади. [PERSON] пройшов перевірку? Смотрящий у Закарпатській області за державним підприємством, управлінням державного підприємства в Закарпатській області. Він контролює тепер Закарпатську область, не маючи освіти - лісової освіти …» (а.с. 7). Згідно ст. 10 Європейської конвенції з прав людини, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про інформацію» інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Згідно ч. 1 ст. 302 ЦК України фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. За приписами ч.3 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно ст. 68 Основного Закону кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до\~Конституції України\~життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. За приписами ст. 299 ЦК України фізична особа\~має право\~на недоторканність\~своєї ділової\~репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Згідно правової позиції Верховного Суду України від 29.11.2017 року (справа № 761/6866/16-ц) під гідністю належить розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто, містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). За приписами ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до ч.1, 2 ст. 30 ЗУ «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Пунктами 1, 19 постанови Пленуму ВСУ від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~роз`яснено, що беручи до уваги положення ст. 32,\~34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Таким чином, згідно з\~ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень\~ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого\~ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд з прав людини у Рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», зазначив, що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки. ЄСПЛ також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження. Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав, та предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці ЄСПЛ при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»). Враховуючи вищевикладене, висловлювання відповідача «… [PERSON] , хочу спитати. Ви кажете, що всі проходять перевірку, коли їх призначають на посади. [PERSON] пройшов перевірку? Смотрящий у Закарпатській області за державним підприємством, управлінням державного підприємства в Закарпатській області. Він контролює, тепер, Закарпатську область не маючи освіти - лісової освіти…», не містить фактичних даних про можливу причетність позивача до кримінального світу чи якісь інші зв`язки з ним, і з урахуванням стилістики поширеної відповідачем інформації, застосованих мовних оборотів, вона є його оціночним судженням. За таких обставин, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову належить відмовити.

Outcome: dismissed