Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на частку спільного сумісного майна подружжя. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу мають неповнолітнього сина. В період шлюбу, 19.11.2002 року відповідачу подаровано 9/25 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке в цілому складається з двох кам`яних будівель під літерами А, який складається з літ. 1-1 «коридор» 6.1 кв. м., літ. 1-2, «житлова», 15,8 кв.м., літ. 1-3 «житлова» 11.3 кв.м., літ. 1-4 «кухня» 9,9 кв. м., літ. 1-5 «веранда» 5.2. кв.м., загальною площею 48.3 кв.м., житловою 27.1 кв.м. та літ. ББ1, з надвірними господарчими спорудами: В - літня кухня; Д, Е, К - сараї; Ж - вбиральня; Л - гараж; № 1-7 - огородження. За час сумісного життя сторони значно збільшили вартість вказаної частини домоволодіння внаслідок спільних трудових та грошових затрат. Так було збільшено площу кухні до 17,9 кв.м., добудовано санвузол - 4,3 кв.м., коридор 5,6 кв.м., котельню 2,6 кв.м., та газифіковано будинок. Тому позивачка просить суд визнати вказану частину домоволодіння спільним сумісним майном подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаної частини домоволодіння. До Суворовського районного суду міста Одеси в грудні 2017 року надійшла позовна заява [PERSON] ( [ADDRESS] ) до [PERSON] ( [ADDRESS] ) про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 14.12.2017 року визначено головуючого-суддю Бабакова В. П. Ухвалою від 14.12.2017 року було відкрите провадження головуючим-суддею Бабаковим В. П. Ухвалою від 23.08.2018 року по справі було призначено оціночно-будівельну експертизу та зупинено провадження по справі. Ухвалою від 18.10.2018 року провадження відновлено. Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18.04.2019 року позов було частково задоволено. Ухвалою від 01.11.2019 року заочне рішення було скасоване та справу призначено до повторного розгляду. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 16.02.2021 року визначено головуючого-суддю Сувертак І. В. Вилучений суддя Бабаков В. П., підстава вилучення звільнення з посади. Справу суддею Сувертак І. В. отримано 17.02.2021 року. Ухвалою суду від 18 лютого 2021 року суддею Сувертак І. В. прийнято до свого провадження та продовжено розгляд за нормами загального позовного провадження цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ. Ухвалою суду від 01 лютого 2022 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд по суті позову. Представник позивачки надав до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала. (т.2, а.с. 22). Відповідач в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки, був повідомлений належним чином. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву. Відповідач відзив не визнає з тих мотивів, що добудована частка будинку не введена в експлуатацію, ним порушені вимоги законодавства щодо будівництва, що у свою чергу слід кваліфікувати як здійснення самочинного будівництва. Особа, яка здійснила самочинне будівництво права власності на нього не набуває. Враховуючи вимоги\~ст. 223 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції\~Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповіадча. З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог за первісним позовом та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу, 19.11.2002 року відповідачу подаровано 9/25 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . За час сумісного життя сторони значно збільшили вартість вказаної частини домоволодіння внаслідок спільних трудових та грошових затрат. Так було збільшено площу кухні до 17,9 кв.м., добудовано санвузол - 4,3 кв.м., коридор 5,6 кв.м., котельню 2,6 кв.м., та газифіковано будинок. Згідно висновку судової оціночно-будівельної експертизи № 152/2018 від 04.10.2018 року вартість 9/25 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] за час шлюбу сторін збільшилася на 45%. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти які належали їй, йому особисто. Згідно ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності. Оскільки вартість спірної частини домоволодіння збільшилася в вартості на 45% за рахунок збільшення загальної площі та газифікації під час шлюбу, то суд приходить до висновку про те, що вказану частину домоволодіння слід визнати спільною сумісною власністю подружжя позивачки та відповідача по Ѕ частині за кожним. Посилання відповідача на те, що будинок є самочинним будівництвом суд не приймає до уваги, оскільки позивач вимагає визнати спільним майном лише ту частку домоволодіння, яка не є самочинною, введена належним чином в експлуатацію та була набута відповідачем на підставі договору дарування, а її загальна площа складає 48.3 кв.м., тобто як до здійснення прибудови. Щодо посилання відповідача на те, що згідно ст. 62 СК вартість майна повинна бути збільшена за рахунок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, то суд звертає увагу, що усі зімни будинку, добудови та газифікація були здійснені у період шлюбу між сторонами. Отже, згідно ст. 60 СК є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст.\~80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути 2150 грн. судового збору та 5500 грн. за проведення судової експертизи. На підставі викладеного,

Outcome: approved