Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

13 жовтня 2021 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дітей. Позов мотивовано тим, що 04 листопада 2006 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 квітня 2014 року було розірвано. Від даного шлюбу мають двох дітей - дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . 08 січня 2021 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] [INFO] у позивача та [PERSON] народилась дочка [PERSON] . Після цього відповідач почав висловлювати сумніви, що спільні діти позивача та відповідача можуть проживати з [PERSON] , з огляду на те, що у неї нібито є інша сім`я. Також відповідач висловлювався, що діти повинні проживати з ним. Фактично на даний час діти проживають з позивачем та її другим чоловіком за адресою: [ADDRESS] . Даний будинок належить матері чоловіка позивача. У вказаному будинку діти мають окремі кімнати, можуть багато часу проводити на свіжому повітрі. Наявність у позивача третьої дитини жодним чином не обмежує права старших дітей, які бажають проживати із [PERSON] та молодшою сестрою. Також, позивач зазначає про те, що нині її сім`я має право на оформлення статусу багатодітної сім`ї, однак відповідно до п. 3-2 Порядку виготовлення і видачі посвідчень батьків багатодітної сім`ї та дитини з багатодітної сім`ї, останній для оформлення вищевказаного статусу необхідне рішення із зазначенням місця проживання дитини з одним із батьків після розірвання шлюбу. З підстав зазначених вище позивач звернулась до суду з даною позовною заявою. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась судом у встановленому законом порядку. На адресу суду надала заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити за її відсутності та зазначила, що вимоги позову підтримує у повному обсязі та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. 24 листопада 2021 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла заява, у якій останній зазначає про те, що проти задоволення позову не заперечує та просить розгляд справи проводити за його відсутності (а.с. 43). Однак, судом не береться до уваги вказана вище заява відповідача [PERSON] , оскільки суд позбавлений можливості встановити чи дійсно вказана заява була написана та підписана відповідачем [PERSON] . Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради Остапець Н.М. до судового засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась судом у встановленому законом порядку. Однак, на адресу суду надала заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити за її відсутності та зазначила, що підтримує висновок виконавчого комітету Вінницької міської ради від 08 квітня 2022 року № 01/00/011/114238. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 223, 280 ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і позивач не заперечив проти такого порядку розгляду справи. Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Як було встановлено судом, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 квітня 2014 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 06.11.2006 року Відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, за актовим записом № 3131 (а.с. 5). Від даного шлюбу сторони мають дітей - дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 26 квітня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (а.с. 7) та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 19 червня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (а.с. 9). 08 січня 2021 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про що складено відповідний актовий запис № 32. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 10). Як вбачається із довідки № 608 від 13 липня 2021 року, виданої КК «Корея», що позивач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . За вищевказаною адресою разом із позивачем проживають її діти, а саме: [PERSON] , 2007 року народження, та [PERSON] , 2012 року народження (а.с. 18). Згідно із довідкою № 04-02/245 від 10 вересня 2021 року, [PERSON] дійсно навчається у КЗ «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 16 Вінницької міської ради» в 9а класі (а.с. 19). Відповідно до довідки № 04-02/246 від 10 вересня 2021 року, [PERSON] дійсно навчається у КЗ «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 16 Вінницької міської ради» в 4а класі (а.с. 19). Згідно із довідкою № 04-02/280 від 29 вересня 2021 року про участь батьків учня 4-А класу [PERSON] у шкільному житті дитини, виданою КЗ «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 16 Вінницької міської ради», що учень 4-А класу [PERSON] регулярно відвідує заняття у школі. Дитина завжди охайна, доглянута, підготовлена до уроків. Мати спілкується з класоводом, цікавиться шкільним життям сина. Батько [PERSON] контакту зі школою, де вчиться дитина, не підтримує, із вчителями не спілкується (а.с. 20). Відповідно до довідки № 04-02/281 від 29 вересня 2021 року про участь батьків учениці 9-А класу [PERSON] у шкільному житті дитини, виданої КЗ «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 16 Вінницької міської ради», що учениця 9-А класу [PERSON] регулярно відвідує заняття у школі. Дівчина завжди охайна, доглянута, підготовлена до уроків. Мати спілкується з класним керівником, цікавиться шкільним життям доньки. Батько [PERSON] контакту зі школою, де вчиться [PERSON] , не підтримує, із вчителями не спілкується (а.с. 21). Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Згідно ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Вінницької міської ради від 08 квітня 2022 року № 01/00/011/114238, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за неможливе визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] (а.с. 66-68). Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно із ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 9 цієї Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; таке розлучення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини; держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Суд також зазначає про те, що у разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями статті 29 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц. Відповідно до частини третьої статті 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Вказана норма узгоджується з положеннями статті 29 ЦК України, зокрема, її частиною другою, відповідно до якої фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання. Із матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] звернулась до суду із даним позовом також як законний представник неповнолітньої [PERSON] для захисту прав та інтересів останньої. Варто зазначити, що дочка [PERSON] - [PERSON] разом із позивачем з`являлась до суду на судові засідання та висловлювала своє бажання проживати разом із матір`ю [PERSON] . Про бажання та наміри проживати із батьком [PERSON] не зазначала. Вказані обставини дають суду підстави вважати, що [PERSON] , [INFO] , таким чином проявляє своє волевиявлення та бажання проживати разом із матір`ю [PERSON] . Вирішуючи спір щодо місця проживання малолітнього [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] суд вважає, за необхідне визначити місце проживання дітей із матір`ю [PERSON] , оскільки таке рішення не суперечитиме найвищим інтересам дітей. За наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дітей, підлягають задоволенню у повному обсязі. При цьому суд звертає увагу, що в даному випадку суд вирішує спір не про розлучення дітей з батьком, а про визначення місця проживання дітей. Також, суд вважає за необхідне згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача стягнути документально підтверджені судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved