Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 30 жовтня 2015 року між ним та відповідачкою [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований у Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №1585. Зазначає, що за час подружнього життя у них (сторін) народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] Покликається на те, що одруження з відповідачкою виявилось невдалим та на даний їхній шлюб фактично припинив існування, так як проживають окремо і не ведуть спільного господарства. Стверджує, що зв`язку з дружиною (відповідачкою по справі) немає та остання не вчиняла жодних дій щоб відновити їхні (сторін) сімейні відносини. Залишатись надалі у такому шлюбі позивач не хоче, примирення між ними не можливе, а тому просить суд розірвати шлюб між ним, позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені ним позовні вимоги з підстав, що викладені ним у позовній заяві. Ствердив, що подальше спільне життя та збереження шлюбу з відповідачкою є не можливим, оскільки більше як півтора року проживають окремо, діти проживають разом із ним, наполягає на розірванні шлюбу, так як бажає створити сім`ю з іншою особою. Просить суд залишити за ним понесені витрати по справі. Відповідачка [PERSON] про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, у судове засідання не з`явилася без поважних причин, клопотань про відкладення або про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Як вбачається із матеріалів справи виклик відповідачки здійснювався у відповідності до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, - через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та остання вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи з часу опублікування оголошення про виклик. Крім того, останню повідомляли про час і місце розгляду справи, шляхом надіслання рекомендованих листів з повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою місця її проживання, однак такі повернулись з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відомості про будь-які інші адреси місця проживання чи перебування відповідачки чи про її офіційну електронну адресу в матеріалах справи відсутні, заяв про зміну місця проживання чи перебування від відповідачки не надходило. Ухвалою судді від 20.05.2022 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи в судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь). Ухвалою суду від 21.06.2022 року витребувано інформацію щодо надання відомостей про фактичне місце перебування сторін по справі. Враховуючи положення ст.280 ЦПК України, а також те, що відповідачка належним чином повідомлена про дату, і час і місце судового розгляду, про причини неявки суду не повідомила та не подала відзиву, а також враховуючи те, що позивач не заперечував проти заочного вирішення справи, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності сторін, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони з 30 жовтня 2015 року перебувають у шлюбі, який зареєстровано у Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №1585. Від даного шлюбу в сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, їх шлюб існує формально, так як більше півтора року вони проживають окремо, сімейно-шлюбні відносини між подружжям не підтримуються, позивач не бажає зберегти шлюб та наполягає на розірванні шлюбу. Вказані обставини підтверджуються: свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 30.10.2015 року; копіями свідоцтв про народження дітей сторін; довідкою виданою відділом «ЦНАП» Мостиської міської ради від 16.05.2022р. про склад сім?ї позивача, іншими матеріалами справи. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка, примирення між сторонами неможливе, їхня сім`я розпалася остаточно, позивач не виявив бажання примиритись та наполягає на розірванні шлюбу, а тому суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, що має істотне значення, відтак шлюб між сторонами слід розірвати. Що ж стосується розподілу судових витрат, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 992,4 грн., що підтверджується поданою позивачем квитанцією №0.0.2546222229.1 від 16.05.2022р. (платник: [PERSON] банк платника: Приватбанк). Оскільки позовні вимоги позивача [PERSON] задоволено, то у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, судові витрати по справі слід стягувати з відповідачки в користь позивача, однак з урахуванням думки самого позивача, сплачену та документально підтверджену суму судового збору слід залишити на ним.

Outcome: approved