Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

31 грудня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Новоободівської сільської ради про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 05.01.2022 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 17 січня 2022 року на адресу суду надіслано уточнену позовну заяву [PERSON] до Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області про визнання за [PERSON] право на земельну частку (пай) площею 2,05 в умовних кадастрових гектар, сертифікат на право земельну частку (пай) серія ВН №0480685, розташованої в с. Нова Ободівка Гайсинського (Тростянецького) району Вінницької області, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Позов мотивує тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , який мешкав в м. Каховка. Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з права на земельну частку (пай) площею 2,05 умовних кадастрових гектар, розташованих в с. Нова Ободівка Гайсинського (раніше Тростянецького) району Вінницької області. Дана обставина підтверджується сертифікатом серії ВН №0480685 від 29.02.2000. Спадщина після смерті батька прийнята позивачем шляхом проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою про склад родини. Спадкоємців, які мають право на спадщину, яка залишилася після смерті батька позивава, передбачених ст. 1261 ЦК України, а також спадкоємців, які згідно з ст. 1241 ЦК України мають право на обов`язкову частку у спадщині не має, що підтверджується постановою нотаріуса від 10.06.2021. Позивач звернулася до Каховської міської державної нотаріальної контори по питанню оформлення спадщини, яка залишилася після смерті її батька та надані документи необхідні для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. При вивченні документів нотаріусом був виявлений витяг Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 08.10.2010, у якому зазначено дату державної реєстрації земельної ділянки 10 червня 2016 року, тобто після смерті батька позивача. [PERSON] невідомі причини видачі витягу з Державного земельного кадастру про право власності на ім`я батька після його смерті, при житті батько позивача не ставив питання про визнання права власності на земельну ділянку. Нотаріус не має можливості видати на ім`я позивача свідоцтво про право на спадщину, так як замість сертифіката на земельну частку (пай) на ім`я її батька, після його смерті, виданий витяг. Враховуючи, що позивач використав всі можливості нотаріального оформлення свого права на спадщину, але їй було відмовлено з наданням правового обґрунтування, вона змушена звернутися до суду для оформлення своїх спадкових прав. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 17 січня 2022 року було прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження. Вказаною ухвалою витребувано з Каховської міської державної нотаріальної контори Херсонської області належним чином завірені копії спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 15 лютого 2022 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті на 04 березня 2022 року. Ухвалою суду від 16.02.2022 задоволено клопотання представника позивача адвоката Вознюк Г. М. та постановлено судове засідання здійснювати у дистанційному режимі в режимі відеоконференції між Тростянецьким районним судом Вінницької області та Каховським міськрайонним судом Херсонської області. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі судовий розгляд неодноразово відкладався на 28.03.2022, 18.04.2022, 17.05.2022, 21.06.2022 та на 13.07.2022. Політичне та військове керівництво Російської Федерації, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV) від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України. 22.02.2022 Президент Російської Федерації направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил РФ за межами РФ, яке було задоволено. 24.02.2022 приблизно о 5 годині Президент Російської Федерації оголосив про рішення розпочати повномасштабну військову агресію проти України. 24.02.2022, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці збройних сил російської федерації, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглась на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків. 24.02.2022 Указом Президента України Володимира Зеленського №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України. 22 травня 2022 року Верховна Рада прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» відповідно до якого воєнний стан в Україні продовжено з 05:30 год. 25 травня 2022 року строком на 90 діб до 23 серпня 2022 року. 24 лютого головну споруду Північно-Кримського каналу та Каховську ГЕС на території Херсонської області захопили окупанти. Каховка, Таврійськ та Нова Каховка з першого дня війни опинились в тимчасовій окупації. Відповідно до частини сьомої статті 147\~Закону України\~"Про\~судоустрій і\~статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням\~від 06.03.2022 № 1/0/9-22\~змінив територіальну підсудність судових справ Каховського міськрайонного суду Херсонської області на Криворізький районний суд Дніпропетровської області. Наведені обставини\~підтверджують те,\~що у\~позивача та\~її представника\~не має\~можливості прибути\~в судове\~засідання до\~Тростянецького районного\~суду Вінницької області та відсутня технічна можливість проведення судового засідання в режимі відеоконференцзв`язку, що і стало підставою відкладення судового засідання. Також, у зв`язку з обставинами зазначеними вище Каховською міською державною нотаріальною конторою Херсонської області на виконання вимог ухвали суду не надано належним чином завірені копії спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] . 20.06.2022 на адресу суду через електронну пошту надійшла заява представника позивача [PERSON] адвоката Вознюк Г. М. про підтримання позовних вимог та розгляд справи без участі позивача та її представника. Представник відповідача Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області у судове засідання не з`явився. 28.03.2022 на адресу суду надійшла заява від представника відповідача про розгляд справи без участі представника Ободівської сільської ради. При цьому в листі зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає та заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. За приписами ст.ст.12,13 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1ст.\~19\~Цивільного процесуального\~кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Каховським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Каховському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 21.07.2021, [INFO] народилася [PERSON] . У графі батько вказано [PERSON] (а.с. 4). З копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , і після одруження прізвище дружини змінено на « [PERSON] » (а.с. 5). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Каховка Каховського міськрайонного управління юстиції Херсонської області 08.09.2010 (а. с. 3). Відповідно до довідки Відділу реєстрації місця проживання осіб Каховської міської ради №3120 від 15.06.2017 вбачається, що [PERSON] , який помер [INFO] на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , і на день смерті разом з ним були зареєстровані, зокрема [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Після смерті батька [PERSON] залишилось спадкове майно, в тому числі, право на земельну частку (пай) розміром 2,05 умовних кадастрових гектар, розташованих в с. Нова Ободівка, Гайсинського (Тростянецького) району Вінницької області. Дана обставина підтверджується сертифікатом серії ВН №0480685 від 29.02.2000 (а.с.14). [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька і є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , що випливає з постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 10.06.2021 (а.с. 7). Державний нотаріус Каховської міської державної нотаріальної контори Херсонської області постановив відомити [PERSON] , [INFO] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,6519 га, що знаходиться на території Новоободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, яка належала її батьку [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 7). Зі змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 10.06.2021 випливає, що для оформлення спадщини був наданий витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-0520412442020 від 08.10.2020 на земельну ділянку, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,6519 га, що знаходиться на території Новоободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, виданий відділом Держгеокадастру у Тростянецькому районі Вінницької області. В якому зазначено дату державної реєстрації земельної ділянки 10 червня 2016 року. За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на вищезазначену земельну ділянку зареєстроване державним реєстратором Джулинської сільської ради Бершадського району Вінницької області Андрущенко В. М. 26.08.2020; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2153219205241 на ім`я померлого [PERSON] , який помер [INFO] . Враховуючи наведене, право власності на зазначену земельну ділянку, у [PERSON] після його смерті вже не могло виникнути, а самі вищезазначені документи та реєстрація права власності акт на право приватної власності на землю, оскільки зареєстровані після смерті, суперечать вимогам законодавства. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими та електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За змістом ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 78 ЦПК України встановлює вимоги, згідно яких доказ вважається допустимим. При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1216\~Цивільного кодексу спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218\~Цивільного кодексу передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з правовою позицією Великої Палати Верхового Суду, що висловлена у постанові від 5 листопада 2019 року по справі №906/392/18, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України). Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщину визначений у статті 1219 ЦК України. За змістом вказаного переліку право оренди земельної ділянки, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Як встановлено з матеріалів справи, та зазначалось вище, підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, стала наявність реєстрації ФГ «ПРОЛІСОК ЛЮКС» договору оренди і як наслідок реєстрації права на земельну ділянку за померлим спадкодавцем - [PERSON] . Умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі визначені\~Законом України «Про оренду землі». Земельним законодавством визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності; договір оренди землі - договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. ст.\~1,\~13 Закону України «Про оренду землі»). Згідно ч. 4\~ст. 37-1 Земельного кодексу України\~особа, якій належить право користування істотною частиною масиву земель сільськогосподарського призначення, має право орендувати інші земельні ділянки сільськогосподарського призначення, розташовані у такому масиві, а у разі якщо інші земельні ділянки перебувають в оренді, - на одержання їх у суборенду, за умови передачі їх власнику (орендарю) у користування (оренда, суборенда) іншої земельної ділянки, розташованої у цьому ж масиві, на такий самий строк та на таких самих умовах, якщо внаслідок черезсмужжя невикористання таких земельних ділянок створює перешкоди у раціональному використанні земельних ділянок, що перебувають у користуванні цієї особи. Право оренди землі набувається в порядку, встановленому\~Законом України «Про оренду землі». Особою, якій належить право користування істотною частиною масиву земель сільськогосподарського призначення, є землекористувач, якому належить право користування (оренда, емфітевзис) земельними ділянками, розташованими у масиві земель сільськогосподарського призначення, загальною площею не менш як 75 відсотків усіх земель масиву. Вищезазначеним\~Законом № 2498-VІІІ від 10 липня 2018 року\~Закон України «Про оренду землі»\~доповнено статтею 8-2. Відповідно до частини третьої\~статті 8-2 Закону України «Про оренду землі»\~особа, якій належить право користування істотною частиною масиву земель сільськогосподарського призначення, має право орендувати інші земельні ділянки сільськогосподарського призначення, розташовані у такому масиві, а у разі якщо інші земельні ділянки перебувають в оренді, - на одержання їх у суборенду, за умови передачі їх власнику (орендарю) у користування (оренда, суборенда) іншої земельної ділянки, розташованої у цьому ж масиві, на такий самий строк та на таких самих умовах, якщо внаслідок черезсмужжя невикористання таких земельних ділянок створює перешкоди у раціональному використанні земельних ділянок, що перебувають у користуванні цієї особи. За наявності пропозиції іншої особи щодо укладення договору оренди цієї ж земельної ділянки, особа (крім особи, яка має переважне право на поновлення договору оренди відповідно до\~статті 33 цього Закону), якій належить право користування істотною частиною масиву земель сільськогосподарського призначення, має переважне право на укладення договору оренди на умовах, не гірших, ніж умови для зазначеної особи. За наявності пропозиції особи, яка має переважне право на поновлення договору оренди відповідно до\~статті 33 цього Закону, на укладення договору оренди цієї ж земельної ділянки переважне право, встановлене цією частиною, не застосовується (частина четверта\~статті 8-2 Закону України «Про оренду землі»). Звідси для реалізації права оренди земельної ділянки згідно з нормами\~статті 8-2 Закону України «Про оренду землі»\~необхідно: наявність наміру власника земельної ділянки передати її в оренду; звернення істотного землекористувача до власника земельної ділянки із листом-пропозицією укласти договір оренди на певних умовах; звернення іншої особи (осіб) до власника земельної ділянки з пропозицією укласти договір оренди землі. Отже, маючи намір укласти договір оренди землі істотний землекористувач має повідомити про це орендодавця та надіслати останньому лист-пропозицію про укладення договору оренди. При цьому, саме за наявності пропозицій двох або більше осіб, які бажають укласти договір оренди земельної ділянки, в тому числі зазначеного землекористувача масиву земель сільськогосподарського призначення, переважне право буде мати такий землекористувач. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 923/928/20. В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач реалізував своє право, та погодився на пропозицію орендаря на укладення договору оренди земельної ділянки, більш того, зі змісту позовної заяви випливає, що позивач [PERSON] не знала про наявність такого договору оренди, як і про те, що відбулася реєстрація права за її покійним батьком. Відповідно до\~ст. 13 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»\~з моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. 10 червня 2016 року була проведена реєстрація права власності [PERSON] , який помер [INFO] на спірну земельну ділянку. ЗУ «Про оренду землі»\~перебачає, що укладання договору оренди не може бути примусом і передбачає право, а не обов`язок на переукладання договору оренди, ураховуючи при цьому положення ст. ст.\~6,\~627 ЦК України\~щодо свободи договору, укладання його при наявності вільного волевиявлення особи, непорушність права власності та здійснення при цьому права власником відповідно до закону на власний розсуд, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, необхідності згоди обох сторін при укладенні чи зміні договору. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі № 312/275/17. Оскільки Позивач не була ініціатором реєстрації договору оренди, а спадкодавець [PERSON] набув право на земельну ділянку площею 1,6519 га., розташованої на території Новоободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, кадастровий номер 0524183900:01:004:0223, в силу укладеного та зареєстрованого Договору оренди землі ФГ «ПРОЛІСОК ЛЮКС», через шість років після своєї смерті, на думку суду реєстрація договору оренди орендарем, без волі власника, не може порушувати спадкові права позивача. Таким чином, враховуючи те, що зі смертю особи не відбувається припинення прав і обов`язків, окрім тих, перелік яких визначено у статті 1219 ЦК України, спадкоємець стає учасником правовідносин щодо всього спадкового майна в тому числі щодо земельної частки (паю). Відповідно до п. 10 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~7\~від 30\~травня 2008\~р.\~"Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування" зазначено, що відповідно до ст.1225\~ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (із збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, визнається, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За змістом ст.1296 Цивільного кодексу України оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. Як свідчить п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 № 8 відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. Інших спадкоємців крім позивача і відповідача, які мають намір оформити спадщину за законом не має. Зворотнього матеріали справи не містять. Відсутні також спадкоємці, що мають право на обов`язкову частку у спадщині. Отже, суд вважає доведеним, що позивач єдиний спадкоємець першої черги за законом після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину в порядку передбаченому ст. 1268 ЦК України. Разом з тим, 10.06.2021 державним нотаріусом Каховської міської державної нотаріальної контори Херсонської області було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну частку (пай), у зв`язку з наявністю витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-0520412442020 від 08.10.2020. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в зв`язку з відсутністю необхідних документів для оформлення спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , в нотаріальному порядку [PERSON] не може оформити спадщину, тому позов необхідно задовольнити та визнати за нею право на земельну частку (пай), оскільки судом встановлено, що вона є спадкоємцем за законом і має право на оформлення спадщини. Доводи відповідача про те, що він заперечує проти задоволення позовних вимог, жодними належними та допустимими доказами не підтверджені та не спростовують висновків суду. Суд вважає за необхідне також зазначити, що відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві, що вимагає від держави його втілення в правотворчу та правозастосовчу діяльність, зокрема в закони, зміст яких має відповідати критеріям соціальної справедливості, рівності тощо. Справедливість - одна з основних засад права - є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальних вимірів права. Верховний Суд у справі №521/17654/15-ц (постанова від 16 січня 2019 року) при вирішенні спору застосував загальні засади цивільного права - принцип справедливості, добросовісності та розумності, а також керувався однією з аксіом цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», що означає: «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». При цьому Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Отже, національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції. Таким чином суд, врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, з метою захисту прав спадкоємця на спадщину після померлого, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки позивач підтримує їх. Позивачем не заявлялася вимога щодо судових витрат, а тому на переконання суду, такі витрати варто залишити за позивачем. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді справи суду надано не було.

Outcome: approved