Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-21 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до АТ «Креді Агріколь Банк» про захист прав споживачів, посилаючись на те, що між нею, АТ «Креді Агріколь Банк» та ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна страхування життя» був укладений комплексний договір №1/3934657 від 08.05.2020 року, відповідно до умов якого їй банком було надано кредит у розмірі 20338 гривень 20 копійок строком на 60 місяців, з 08.05.2020 до 07.05.2025 року включно. Вона, позивачка взяла на себе зобов`язання по комплексному договору, згідно якому за користування кредитом позичальник сплачує процентну винагороду щомісячно в розмірі 15,00 % річних (фіксована процентна ставка), починаючи з для надання кредиту (для списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за договором (п.1.3.1. договору). За користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,30 % у місяць від суми кредиту, зазначеної в п.1.1 договору (п.1.3.2 комплексного договору). Згідно з додатком 1 до комплексного договору №1/3934657 від 08.05.2020 року проценти за користування кредитом за період з 08.05.2020 року по 07.05.2025 року мали скласти 8692 гривні 63 копійки, а комісія за обслуговування кредитної заборгованості за кредитом за період 08.05.2020 року по 07.05.2025 року мала скласти 28066 гривень 80 копійок. Позивачка зазначила, що починаючи з 04.06.2020 року по 07.12.2020 року, та 08.02.2021 року за зазначеними кредитними зобов`язаннями було сплачено 7912 гривень, в тому числі на погашення комісії 3742 гривні 24 копійки, що підтверджується квитанціями. Позивачка позивні вимоги мотивує ти, що відповідно до ч.1, 2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладання договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Позивачка зазначає, що згідно з п.1.3.2. договору від 08.05.2020року їй, як позичальнику, було встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, що включає в себе моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, інформування клієнта про виникнення простроченої заборгованості, консультування клієнта, в т.ч. документальне, щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо. Позивачка не згодна пунктом 1.3.2. договору, яким їй фактично було встановлено плату за надання інформації щодо її кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». Звертає увагу на те, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Також позивачка у своїх доводах, посилається на правову позицію Верховного Суду в постанові від 01.04.2020 року у справі №383/3343/19, провадження №61-22778св19, та на правовий висновок, що міститься у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі №61-1536св17, від 02.102019 року у справі №640/2755/16-ц. Нормативно-правовим обґрунтуванням наводить положення ст.215, 217, ч.1 ст.216 ЦК України. Таким чином, позивачка вважає, що умови договору від 08.05.2020 року №1/3934657 укладений між нею та АТ «Креді Агріколь Банк» за пунктами 1.3.2, 2.7., 3.1., 3.2., 3.3. мають бути визнані не дійсними. Позивачка [PERSON] просить: - визнати недійсним пункт 1.3.2. комплексного договору №1/3934657 укладеного між нею, [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП . [NUMBER] ) та Акціонерним товариством "Креді Агріколь Банк" (01024, місто Київ, вулиця Пушкінська, б.42/4, ЄДРПОУ 14361575, МФО 300614), а також пункти 2.7., 3.1., З.2., 3.3. договору в частині обов`язку позичальника щодо сплати комісійних винагород та відповідальності за таку несплату, положення додатку №1 до вказаного договору в частині обов`язку сплати комісійних винагород з моменту укладання договору; - стягнути з Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" (01024, місто Київ, вулиця Пушкінська, б.42/4, ЄДРПОУ 14361575, МФО 300614) на її, [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) користь суму сплаченої за період з 04.06.2020 року по 07.12.2020 року, та 08.02.2021 року комісійної винагороди в розмірі 3742 гривень 24 копійок (три псячі сімсот сорок дві гривні двадцять чотири копійки). - зобов`язати Акціонерне товариство "Креді Агріколь Банк" (01024, місто Київ, вулиця Пушкінська, б.42/4, ЄДРПОУ 14361575, МФО 300614) здійснити перерахунок заборгованості та визначити належну суму, яка підлягає сплаті за договором №1/3934657. Згідно ухвали суду від 20.09.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідачу встановлено 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач АТ «Креді Агріколь Банк» копію ухвали суду від 20.09.2021 року отримав, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №0800105443567, заяв, клопотань не надав. Суд здійснює розгляд справи в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновків про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зі змісту статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становить умови (пункти, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими до актів цивільного законодавства. За положенням ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуєтеся надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, всиновлених договором, а позичальник зобов`язуєтеся повернути кредит та сплатити проценти. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавств, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1-3, 5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору є підписи сторін. Оскільки, позивачці, як фізичній особі, було надано кредит, тобто позивачка є споживачем фінансової послуги, а тому при розгляді даних правовідносин необхідно застосовувати ЦК України, Закон України «Про захист прав споживачів», Закон України «Про споживче кредитування» та інші нормативно-правові акти, які регулюють вказані правовідносин, що виникли та існують між сторонами. Закон України «Про споживче кредитування» визначає загально правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Законодавством передбачено право банку встановлювати комісії та інші платежі за додаткові послуги кредитодавця (крім тих, які згідно із законом надаються безоплатно), що включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Відповідно до ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами; банк самостійно встановлю процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. В оспорюваних пунктах договору чітко та недвозначно зафіксовано розмір платежу та база розрахунку за пакет наданих послуг. Враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, позивачка мала можливість не вступати у кредитні відносини із відповідачем, якщо дійсно вважала встановлення плати за додаткові послуги та супутні послуги - не справедливою умовою, натомість позивачка погодилась зі своєї сторони на умови договору, підписавши його змість без будь-яких застережень. Підписавши договір, позивачка засвідчила, що погодилась на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором. Позивачка мала реальну можливість відмовитися від укладання договору та на момент його підписання, додаткових вимог щодо спірних умов договору не заявляла, у подальшому виконувала його умови та покладені на неї договірні зобов`язання, сплачуючи кредит, що свідчить про свідоме визнання позивачкою умов договору, в тому числі його оспорюваних умов. Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про споживче кредитування», споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладання договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, утому числі в разі отримання ним грошових коштів, чого позивачкою зроблено не було. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджених наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Зазначене у сукупності свідчить про безпідставність позовних вимог щодо визнання несправедливими та недійсними відповідних пунктів договору. Оскільки інша позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивачки грошових коштів в сумі 3 742,24 гривень, є похідною та взаємопов`язано з позовною вимогою про визнання несправедливими та недійсними відповідних пунктів комплексного договору, то у її задоволенні слід також відмовити.

Outcome: dismissed