Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання недійсним виконавчого напису нотаріуса, вчиненого 11.06.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства України, а саме: ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 від 29.06.1999 р. Заборгованість за кредитним договором не є безспірною і нотаріус при вчиненні не переконався у безспірності вимоги. Ухвалою суду відкрито провадження у справі за вказаним позовом, в порядку спрощеного позовного провадження із викликом (повідомленням) сторін. Копія позовної заяви та доданих до неї документів, а також ухвала про відкриття провадження у справі направлена відповідачу та третім особам, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Відповідач до суду відзив на позовну заяву не надав, заперечень щодо розгляду справи в спрощеному порядку не заявив. Треті особи своїм правом на надання пояснень не скористались. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів та вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Встановлено, що 11.06.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В., вчинено виконавчий напис № 63719, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ДЕБТ КОЛЛЕКШН" заборгованості за кредитним договором № 3278420762/156809 від 28.10.2019 року на суму повної заборгованості в розмірі 3671,25 гривень, яка складається з 2471,25 основного боргу та плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 1200,00 гривень. Стягнення заборгованості проведено за період з 03.06.2021 по 09.06.2021 року. Як зазначено у Виконавчому написі цей виконавчий напис вчинено на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172. Одночасно, судом встановлено, що Постановою приватного виконавця виконавчого округу\~Житомирської області\~Лужинецького Павла\~Вікторовича від 10.01.2022 року (ВП № 68082092) Виконавчий напис № 63719 від 11.06.2021 звернуто до примусового виконання шляхом стягнення боргу в сумі 3671,25 грн. з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ДЕБТ КОЛЛЕКШН". Постановами приватного виконавця виконавчого округу\~Житомирської області\~Лужинецького П.В. від 18.02.2022 року накладено арешт на кошти боржника та звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] . Частиною першою статті 88\~Закону України\~«Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. З огляду на наведене, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно із Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Чинне законодавство не визначає виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості, тому відповідні обставини встановлюються судом на підставі загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). За приписами частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно зі\~статтею 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п.1 Постанови КМУ\~від 29\~червня 1999\~року №\~1172\~«Про затвердження\~переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів» для одержання виконавчого напису подаються нотаріусу оригінал нотаріально посвідченого договору та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою № 662 Перелік документів доповнено\~після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». \~Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. З огляду на викладене, оскільки виконавчий напис, який є предметом спору у справі, вчинено 11.06.2021 року, тобто після моменту визнання недійсною постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23 в частині, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001. Однак, всупереч наведеному, при вчинені виконавчого напису 11.06.2021 року за реєстровим номером № 63719 нотаріус неправомірно керувався саме не чинним пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України 29.06.1999 № 1172, про що ним зазначено у самому написі. Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису № 37504 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією висловленою Великою Палатою Верховного Суду у справі № 910/10374/17 постанова від 21 вересня 2021 року. Належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду, стороною відповідача не надано. Встановивши істотне порушення прав особи щодо якої вчиняється виконавчий напис нотаріусом, що є підставою для визнання спірного виконавчого напису № 63719 таким, що не підлягає виконанню, суд не надає оцінку іншим доводам сторін, що узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) та Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Згідно з ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати, які складаються з сплати судового збору, у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved