Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Барського районного суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" про визнання кредитного договору виконаним та стягнення коштів. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 23.11.2019 між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" було укладено Кредитний договір № 0259-9228 про надання кредитних коштів, згідно з яким, позивачем було отримано кредитні кошти у сумі 3000 грн. Позивач неодноразово здійснювала погашення заборгованості за Кредитним договором та вносила чергові платежі, а саме нею було сплачено у рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 0259-9228 від 23.11.2019 грошові кошти у сумі 9832,50 грн, про що свідчать дані витягу з особистого кабінету з сайту Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс". Сума, внесена нею у рахунок погашення заборгованості, значно перевищує тіло кредиту. Крім того, у Кредитному договорі № 0259-9228 від 23.11.2019 сума процентів за весь період користування кредитом становить - 840 грн, проте, відповідно до інформації з особистого кабінету Клієнта на офіційному сайті Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс", сума заборгованості за даним договором становить - 2751,46 грн, що значно перевищує вказану вище суму процентів за користування кредитом. Позивач вказує, що за умовами укладеного сторонами Кредитного договору № 0259-9228 від 23.11.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс", як фінансова установа, надало позичальнику суму позики, а остання зобов`язувалася повернути надану позику у повному обсязі 06.12.2020 (так вказано у позовній заяві). Таким чином, позикодавець, відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитними коштами у межах погодженого строку кредитування, тобто до 06.12.2020. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Позивач отримала від Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" позику у розмірі 3000 грн, сума процентів за 14 днів користування позикою, згідно з умовами договору становить 840 грн. Крім того, позивач вважає, що згідно з ч. 2 ст. 21 Закону України "Про споживче кредитування", штраф чи пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не повинна перевищувати 576 грн (3840 грн х (15%/100%)), які мала б сплатити позивач на користь відповідача. Однак, проценти та пеню позивачу нараховували у іншому порядку та після закінчення терміну кредитування - 16.09.2019, що, на думку позивача, суперечить висновку, вказаному у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 (справа № 14-10цс18) та від 04.07.2018 (справа № 14-154 цс18). Позивач вказує, що відповідачем не повідомлено письмово їй усю необхідну інформацію щодо умов договору. Відповідач скористався тим, що позивачу об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору під час підписання оспорюваного договору і він був введений в оману під час отримання кредитних послуг, а відповідач у порушення вимог Закону України "Про захист прав споживачів" не надав позивачу відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Крім цього, позивач зазначає, що у зв`язку з тим, що сума кредиту становить - 3000 грн, сума нарахованих процентів за користування кредитом - 840 грн, усього - 3840 грн, та оскільки пеня/штраф не повинна перевищувати 576 грн, а позивачем було сплачено у рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 0259-9228 від 23.11.2019 - 9829,50 грн, то нею була здійснена переплата за договором у розмірі - 5413,50 грн. За таких обставин, позивач просить визнати Кредитний договір № 0259-9228 від 23.11.2019, що укладений між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс", виконаним, та стягнути з відповідача на її користь переплачену суму за Кредитним договором № 0259-9228 від 23.11.2019 у розмірі 5413,50 грн. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає позовні вимоги безпідставними, та такими, що не мають законодавчого обґрунтування. У відзиві зазначено, що позивач у позовній заяві безпідставно посилається на ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та Закон України "Про споживче кредитування", оскільки ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" виключена (ЗУ № 1734-VIII від 15.11.2016), а норми Закону України "Про споживче кредитування" не поширюються на правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі, оскільки договір між сторонами було укладено терміном на 14 днів. Відповідач зазначив, що кредитний договір між сторонами був укладений у порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію" та відповідно до Правил надання грошових коштів у кредит, які діяли на момент укладення Договору та є його невід`ємною частиною, що забезпечує дотримання відповідачем вимоги щодо письмової форми для даного виду Договору. Позивач у момент реєстрації на сайті відповідача створила власний Особистий кабінет, який є сукупністю захищених сторінок. Особистий кабінет забезпечує позивачу повну взаємодію з відповідачем, постійний доступ до інформації та документів, необхідних для укладення/виконання Договору. Уся актуальна інформація щодо діючої угоди, зокрема, примірник Договору, постійно доступна в Особистому кабінеті позивача на сайті відповідача, тобто, вказаний порядок підтверджує ознайомлення позивача з порядком укладення та з умовами Кредитного договору № 0259-9228 від 23.11.2019. З метою отримання кредиту, позивач мала необмежену кількість часу для ознайомлення з усіма умовами кредитування та у разі необхідності отримання додаткової інформації, була не обмежена у праві зателефонувати за номерами телефонів, які зазначені на сайті відповідача. Згідно з умовами, що зазначені у п. 5.6 Правил, у позивача для укладення Договору, а, відповідно для ознайомлення та вивчення всіх його умов, було 72 години. Отже, відповідач надав, а позивач до укладення договору отримала всю інформацію, яка передбачена чинним законодавством. Посилання позивача на недобросовісність відповідача щодо надання інформації, надання неповної інформації чи приховування інформації під час укладення Договору є безпідставними та не відповідають дійсності. Крім того, відповідач зазначив, що даний Кредитний договір є не першим Договором, що укладений між позивачем та відповідачем на аналогічних умовах. Попередні Договори позивачем були виконані у повному обсязі. Позивачем за Кредитним договором № 0259-9228 від 23.11.2019 були сплачені такі платежі: 05.12.2019 - 840 грн, 20.12.2019 - 882 грн, 03.01.2020 - 823,20 грн, 19.01.2020 - 940,80 грн, 03.02.2020 - 882 грн, 21.02.2020 - 1058,40 грн, 14.03.2020 - 1293,60 грн, 07.04.2020 - 1000 грн, 27.04.2020 - 641,98 грн, 12.05.2020 - 687,90 грн, 29.05.2020 - 779,20 грн. Відповідно до п. 9 Договору, позичальник має право пролонгувати Договір на умовах, у порядку та у спосіб, що визначені Правилами. На строк пролонгації процентна ставка складає 2 % від суми кредиту за кожен день користування. Позивачем при внесенні грошових коштів у зазначених вище розмірах, були здійснені дії щодо пролонгування Договору. Таким чином, позивач здійснила 11 пролонгацій. Відповідачем, з урахуванням п. 7.4, 7.7 Правил, було здійснено коригування залишку суми кредиту, тобто сплачені позивачем грошові кошти у сумі 9829,50 грн зараховані таким чином: 8238,10 грн - погашення процентів за користування кредитом (11 пролонгацій), 1179,80 грн - сплата заборгованості за тілом кредиту, 411,60 грн - сплата пені. Таким чином, відповідач вважає, що зобов`язання позивача не є виконаними, тому не підлягають припиненню, а, відтак, позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Просили у позовних вимогах відмовити у повному обсязі. Позивачем надіслано до суду відповідь на відзив, у якій вказано таке. Відповідно до ст. 3 3акону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Відповідно до ч. 1, 2 п. 5 ч. 3 ч. 5 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Всупереч зазначеним вимогам, у Кредитному договорі № 0259-9228 від 23.11.2019 сума процентів за весь період користування кредитом та річна процентна ставка становить 730 % річних, у грошовому виразі - 840 грн. Проте, сума заборгованості за Кредитним договором значно перевищує зазначену суму процентів за користування кредитом. За умовами укладеного сторонами кредитного договору, ТОВ "Укр Кредит Фінанс", як фінансова установа, надало позичальнику суму позики, а останній зобов`язувався повернути надану позику у повному обсязі 16.12.2019 (так вказано у відповіді на відзив). Таким чином, позикодавець ТОВ "Укр Кредит Фінанс", відповідно до ст. 1048 ЦК України, має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 16.12.2019. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Крім того, позивач вважає, що сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Позивач вказує, що встановлення розміру процентів на рівні 730 % річних без обґрунтованого розрахунку їх розміру є несправедливою умовою договору, оскільки одночасно порушується принцип добросовісності, оскільки відповідач знехтував своїми обов`язками, покладеними на нього нормами Закону України "Про захист прав споживачів" та Закону України "Про фінансові послуги та ринок фінансових послуг", та не надав позивачу підтвердження укладення договору, а також не надав всю необхідну інформацію до моменту укладення договору. Крім того, умова договору про встановлення процентів на рівні 730% призводить до істотного дисбалансу прав та обов`язків сторін та завдає фінансової шкоди споживачеві. ТОВ "Укр Кредит Фінанс", як надавачем послуг, було порушено порядок укладення договору на відстані, оскільки відповідач був зобов`язаний надати позивачу другий екземпляр договору. Розміщення Договору на сайті не звільняє відповідача від обов`язку надати підтвердження споживачу про укладення договору, а тому положення договору про автоматичне продовження нарахування процентів після спливу 30 днів та без отримання погодження від позивача є несправедливою умовою договору, що є підставою для визнання такої умови недійсною. Позивач просила урахувати подану відповідь на відзив та повністю задовольнити її позовні вимоги. Відповідачем подано до суду заперечення, відповідно до яких відповідач вказує, що посилання позивача на норми Закону України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов`язань" щодо правовідносин між [PERSON] та ТОВ "Укр Кредит Фінанс" є безпідставним та незаконним, оскільки суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи-суб`єкти підприємницької діяльності. Кредитний договір між ТОВ "Укр Кредит Фінанс" та [PERSON] укладений, як між юридичною та фізичною особою, а не між суб`єктами господарювання. А дія Закону України "Про споживче кредитування" не поширюється на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця. Кредитний договір № 0259-9228 від 23.11.2019 на суму 3000 грн укладений з відповідачем терміном на 14 днів, отже, згідно з прямою нормою Закону України "Про споживче кредитування", даний Закон не поширюється на правовідносини за зазначеним Договором. Крім того, відповідач звернув увагу, що вимогами (предмет спору) позивача є визнання укладеного кредитного договору виконаним (припиненим), [PERSON] не використала своє право щодо зміни предмета позову, відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України, тому вказівка у відповіді на відзив щодо визнання певних пунктів договору недійсними є безпідставною та такою, що не підлягає розгляду. Відповідно до п. 9 Договору, позичальник має право пролонгувати Договір на умовах, в порядку та у спосіб, що визначені Правилами. На строк пролонгації процентна ставка складає 2 % від Суми Кредиту за кожен день користування. Використання права пролонгації підтверджується направленням електронних листів на адресу електронної пошти позивача та смс-повідомлень на телефонний номер позивача з інформацією щодо пролонгації договору. Використання пролонгації на умовах, у порядку та у спосіб, що визначені Договором та Правилами надання грошових у кредит погоджені між сторонами. Зобов`язання позивача не є виконаними, а, отже, і не підлягають припиненню, а, відтак, відповідач просить відмовити у позовних вимогах [PERSON] у повному обсязі. 08.12.2020 та 04.03.2021 позивач [PERSON] надіслала до суду додаткові пояснення, які є аналогічними з відповіддю на відзив на позовну заяву від 20.10.2020. До письмових пояснень від 04.03.2021 позивачем додано розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, яка становить 59,84 грн. Позивач просить урахувати вказаний розрахунок під час розгляду справи. 14.07.2021 від позивача [PERSON] до суду надійшла уточнена позовна заява, відповідно до змісту якої позивач вказує, що 23.11.2019 між нею та ТОВ "Укр Кредит Фінанс" було укладено Кредитний договір № 0259-9228 про надання кредитних коштів, згідно з яким, нею було отримано кредитні кошти у розмірі 3000 грн. Зазначає, що нею було здійснено оплату за Кредитним договором № 0259-9228 від 23.11.2019 у сумі 9829,50 грн, про що свідчать дані витягу з особистого кабінету на сайті Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс". Договором встановлено обов`язок позичальника сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 2 % на день від суми виданого кредиту, що складає річну процентну ставку у розмірі 730 %, тобто більше, ніж сума отриманого кредиту. Кредитний договір за своїм змістом порушує принцип добросовісності, оскільки платіжні зобов`язання позичальника за кредитним договором щодо сплати відсотків за користування кредитом є непомірно високими та річна відсоткова ставка складає 730 %, що більше, ніж у шість разів перевищує суму наданого позичальнику кредиту. Таким чином, даний кредитний договір призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та підлягає визнанню недійсним з підстав порушення вимог Закону України "Про захист прав споживачів". Встановлення розміру процентів на рівні 730% річних без обґрунтованого розрахунку їх розміру є несправедливою умовою договору, оскільки одночасно порушується принцип добросовісності, оскільки відповідач знехтував своїми обов`язками, покладеними на нього нормами Закону України "Про захист прав споживачів" та Закону України "Про фінансові послуги та ринок фінансових послуг", та не надав позивачу підтвердження укладення договору, а також не надав всю необхідну інформацію до моменту укладення договору. Згідно з умовами укладеного між сторонами договору, у разі порушення його умов позичальник сплачує пеню у розмірі 2 % від залишку суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Крім того, проценти та пеню позивачу нарахували після закінчення терміну кредитування, що суперечить висновку, вказаному у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 (справа № 14-10цс18) та від 04.07.2018 (справа № 14-154цс18). За своїм змістом п. 6 оспорюваного кредитного договору № 0259-9228 від 23.11.2019 регулює питання забезпечення виконання зобов`язання шляхом встановлення пені за несвоєчасне виконання позичальником зобов`язань відповідно до даного договору, розмір якої не є конкретним, оскільки передбачає величину до 2 % від неповерненої суми кредиту. Таким чином, відповідач може самостійно та на власний розсуд застосовувати будь-який відсоток пені, оскільки жодних умов чи критеріїв його застосування, окрім визначення її верхньої межі, умовами оспорюваного Кредитного договору № 0259-9228 від 23.11.2019 не передбачено. Позивач просила визнати недійсним Кредитний договір № 0259-9228 від 23.11.2019, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс". Застосувати наслідки недійсності правочину - реституцію, а саме стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" на її користь переплачені кошти за Кредитним договором № 0259-9228 від 23.11.2019 у розмірі 6829,50 грн. 16.07.2021 представник відповідача надіслав пояснення щодо уточненої позовної заяви, зазначивши, що відповідно до змісту уточненої позовної заяви позивач просить змінити предмет спору, а саме визнати договір недійсним. Ураховуючи, що відповідно до позовної заяви вимогою (предмет спору) позивача є визнання укладеного кредитного договору виконаним (припиненим), а [PERSON] не використала своє право щодо зміни предмета позову відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України, змінені вимоги щодо визнання договору недійсним, відповідач вважає безпідставними та такими, що не підлягають розгляду. У судове засідання позивач не з`явилася, надіслала до суду заяву про те, що позов підтримує та просить розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про те, що позов не визнає з підстав, що викладені у заявах по суті справи, просить розглянути справу за його відсутності, у позові відмовити. З огляду на положення ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, ураховуючи, що вони скористалися своїми процесуальними правами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінюючи уточнену позовну заяву позивача, суд виходить з такого. Уточненою позовною заявою від 14.07.2021 [PERSON] фактично змінює предмет спору, оскільки у позовній заяві вона просила визнати кредитний договір виконаним та стягнути кошти, а відповідно до уточненої позовної заяви, - просить визнати недійсним Кредитний договір № 0259-9228 від 23.11.2019, укладений між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс", застосувати наслідки недійсності правочину - реституцію, а саме стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" на її користь переплачені кошти за Кредитним договором № 0259-9228 від 23.11.2019 у розмірі 6829,50 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 48 ЦПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Дана цивільна справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, перше судове засідання було призначено на 10.09.2020. Таким чином, суд не приймає уточнену позовну заяву [PERSON] від 14.07.2021, оскільки позивач не використала своє право на зміну предмету позову у порядку, що передбачений ч. 3 ст. 49 ЦПК України. Судом було встановлено такі обставини та правовідносини, що їм відповідають. ТОВ "Укр Кредит Фінанс" є фінансовою компанією, яка здійснює свою діяльність на ринку фінансових послуг щодо надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту, на підставі Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серії ІК № 116 від 01.08.2013 та ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, згідно з Розпорядженням № 2401 від 08.06.2017. Судом встановлено, що між [PERSON] та ТОВ «Укр Кредит Фінанс» 23.11.2019 за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.com.ua/) шляхом ідентифікації [PERSON] та використання нею електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором (п. 5.1-5.4 Правил) був укладений Кредитний договір № 0259-9228, невід`ємною частиною якого є Правила надання грошових коштів у кредит, за умовами якого ТОВ «Укр Кредит Фінанс» надає позичальнику кредит у сумі 3 000 грн, строк кредиту 14 днів. Під час реєстрації на сайті відповідача [PERSON] створила власний Особистий кабінет (п. 2.1.12 Правил), який є сукупністю захищених сторінок. Особистий кабінет забезпечує позивачк повну взаємодію з відповідачем, постійний доступ до договору та іншої інформації. Правилами надання грошових коштів у кредит, які діяли на момент укладення договору, та є його невід`ємною частиною, встановлюється порядок укладення Кредитного договору між позивачем та відповідачем, а саме: 1) позивач на сайті відповідача здійснила заповнення заявки на отримання кредиту, вказала всі дані, відмічені в заявці в якості обов`язкових для заповнення (п. 2.1.7 Правил); 2) заявка подавалася позивачем через особистий кабінет (п. 4.9. Правил); 3) відповідач проінформував позивача (п. 4.16. Правил) про прийняте рішення щодо видачі кредиту (смс-повідомленням на телефонний номер [NUMBER] та електронним листом на адресу електронної пошти позивача (Djessimy@ukr.net) з гіперпосиланням на пропозицію позивача щодо укладення Договору відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та ст. 641, 642 ЦК України; 4) позивач в особистому кабінеті ознайомилася з пропозицією відповідача щодо укладання електронного договору (офертою), яка була розміщена в Інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача; 5) позивач надала відповідь відповідачу електронним повідомленням (п. 5.2 Правил) про ознайомлення та повне і безумовне прийняття (акцепт) оферти відповідача, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором (пароль надісланий позивачці в смс-повідомленні), відповідно до абз. 2 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»; 6) відповідач надав підтвердження про укладання договору шляхом розміщення інформації в особистому кабінеті позивача та направлення примірника договору на адресу електронної пошти позивача. Наявність відповідної інформації про наведений порядок укладення договору, вимоги до позичальника, процес отримання кредиту, розмір та вартість кредиту на сайті відповідача: https://creditkasa.com.ua підтверджують дані скріншотів. У договорі позичальник підтвердила, що до укладення договору отримала від кредитора інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», та забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Відповідно до п. 12 «Реквізити Сторін» Кредитного договору, серед іншого, зазначено про електронний підпис одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) позичальника [PERSON] . Згідно з п. 4 договору, протягом строку кредиту розмір процентів складає 2 % від суми кредиту за кожен день користування. Проценти за користування кредитом нараховуються з першого дня перерахування позичальнику суми кредиту до закінчення визначеного кредитним договором строку, на який надається кредит. Річна відсоткова ставка складає 730 %. Згідно з п. 5 договору, сукупна вартість кредиту (вартість користування кредитом складає 128,00 % від суми кредиту (у відсотковому вираженні) або 3840 грн, та включає в себе проценти за користування кредитом 28,00 % від суми кредиту (у відсотковому вираженні) або 840 грн (у грошовому вираженні). Відповідно до п. 6 договору, у разі, якщо позичальник не повернув суму кредиту у строк, встановлений пунктом 2 договору, за весь час прострочення, включаючи день погашення кредиту, кредитодавець має право нарахувати, згідно з вимогами чинного законодавства України, а позичальник зобов`язаний сплатити до 2 % (двох відсотків) (включно) пені від неповерненої суми кредиту за кожен день прострочення. Позичальник має право пролонгувати договір на умовах, у порядку та у спосіб, що визначені Правилами. На строк пролонгації процентна ставка складає 2 % від суми кредиту за кожен день користування (п. 9 договору). Згідно з положеннями розділу 7 Правил надання грошових коштів у кредит, позичальник має право у будь-який момент пролонгувати договір на такий самий строк, на який договір було первинно укладено. Для використання права пролонгувати договір позичальнику необхідно сплатити нараховані проценти та неустойку, після отримання кредитодавцем відповідних коштів договір вважається пролонгованим без вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Сторони підтверджують, що здійснення пролонгації є свідомим використанням відповідного права позичальника. При сплаті заборгованості через особистий кабінет або термінали самообслуговування, кредитодавець чітко інформує позичальника про необхідну суму, перерахування якої призведе до пролонгації, та про суму, перерахування якої призведе до повної сплати заборгованості (фактичного закриття заборгованості/припинення дії договору). Пролонгація здійснюється на тих самих умовах, на яких було первинно надано кредит. Кредитодавець інформує позичальника про пролонгацію шляхом відправки повідомлення на електронну пошту, зазначену у заявці та/або надсилання смс-повідомлення. Відповідно до даних копії витягу з особистого кабінету з сайту ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (https://creditkasa.com.ua/), що долучений позивачем до позовної заяви, [PERSON] у рахунок погашення заборгованості сплатила 9829,50 грн, а саме: 05.12.2019 - 840,00 грн; 20.12.2019 - 882,00 грн; 03.01.2020 - 823,20 грн; 19.01.2020 - 940,80 грн; 03.02.2020 - 882,00 грн; 21.02.2020 - 1058,40 грн; 14.03.2020 - 1293,60 грн; 07.04.2020 - 1000,00 грн; 27.04.2020 - 641,98 грн; 12.05.2020 - 687,90 грн; 29.05.2020 - 779,62 грн. Крім цього, скріншот містить таку інформацію: закрити зараз: 2751,46 грн; продовжити дію кредиту: 642,04 грн; кінцева дата погашення: 12.06.2020; деталі кредиту: сума 3000,00 грн, дата оформлення: 23.11.2019, строк: 14 днів; проценти за прострочку: 2,00 %/60 грн; проценти в день: 2,00 %/60 грн. Використання права на пролонгацію договору позивачем підтверджується внесенням сум у розмірі, відповідно до умов договору. У свою чергу кредитодавець обов`язок щодо повідомлення позичальника про пролонгацію договору виконав, про що свідчать копії листів, надісланих на електронну пошту позивача: -05.12.2019 - нагадування про необхідність погашення 3840 грн, або для продовження терміну користування кредитом до 20.12.2019 - сплатити 840 грн; -05.12.2019 повідомлення про те, що кредит буде продовжено строком на 14 днів; -20.12.2019 повідомлення про те, що кредит буде продовжено строком на 14 днів; -03.01.2020 повідомлення про те, що кредит буде продовжено строком на 14 днів; -19.01.2020 повідомлення про те, що кредит буде продовжено строком на 14 днів; -03.02.2020 повідомлення про те, що кредит буде продовжено строком на 14 днів; -21.02.2020 повідомлення про те, що кредит буде продовжено строком на 14 днів; -14.03.2020 повідомлення про те, що кредит буде продовжено строком на 14 днів; -07.04.2020 повідомлення про те, що кредит буде продовжено строком на 14 днів; -27.04.2020 повідомлення про те, що кредит буде продовжено строком на 14 днів; -12.05.2020 повідомлення про те, що кредит буде продовжено строком на 14 днів; -29.05.2020 повідомлення про те, що кредит буде продовжено строком на 14 днів, та надіслані смс-повідомлення. Отримання вказаних електронних листів, а також внесення коштів для погашення заборгованості за кредитним договором поза основним строком кредитування не заперечувала позивач. Представник відповідача ТОВ «Укр Кредит Фінанс» надав роздруківки E-mail та смс-повідомлень, що підтверджують направлення електронних листів на адресу електронної пошти позивача - [INFO] та смс-повідомлень на телефонний номер [NUMBER] (позивача) з інформацією щодо пролонгації договору (зміст повідомлень, дата відправки та адреса отримувача додається) (а.с. 103). Таким чином, судом було встановлено, що договір між сторонами з ініціативи позивача було пролонговано загалом до 12.06.2020. Посилання позивача у позовній заяві на те, що договір діяв до 06.12.2020, та посилання у відповіді на відзив про дію договору до 16.12.2019 суд вважає помилковим, та таким, що не підтверджений будь-якими доказами. Обставини щодо внесення позивачем на виконання умов договору 9829,50 грн визнав відповідач та надав довідку про нарахування та погашення за договором № 0259-9228 від 23.11.2019, згідно з даними якої вбачається таке. Зі сплачених [PERSON] коштів у сумі 9829,50 грн зарахування здійснювалося таким чином: 8238,10 грн - проценти за користуванням кредитом (11 пролонгацій), 1179,80 грн - сплата заборгованості за тілом кредиту, 411,60 грн - сплата пені, - наведене не оспорювала позивач. Крім того, відповідно до даних довідки вбачається, що за позичальником [PERSON] наявна заборгованість у розмірі 2329,85 грн. У заявах по суті справи позивач посилалася на необхідність застосування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 20.12.2018 у справі № 367/8076/15-ц, від 27.01.2020 у справі № 754/6091/18, від 23.10.2019 у справі № 136/695/17. Однак обставини справ, що викладені у вказаних постановах Верховного Суду, не є релевантними обставинам даної справи, тому судом такі висновки під час вирішення справи не застосовувалися. Посилання позивача у якості судової практики на рішення судів першої та апеляційної інстанції суд не приймає, оскільки застосування практики таких судів не передбачено законом. Мотиви, з яких виходить суд, і застосовані норми права. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частина 2 ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом третім вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши докази, які були досліджені у судовому засіданні, суд вважає, обґрунтованим посилання позивача на те, що відсотки, які передбачені умовами договору, кредитодавець вправі нараховувати лише під час дії договору. Разом з тим, суд також вважає доведеними обставини щодо пролонгації договору позивачем, відтак, відповідачем правомірно було нараховано відсотки, що передбачені умовами договору, на період пролонгованої його дії. Таким чином, обставини, які зазначені позивачем у позовній заяві щодо виконання договору та наявності переплати, не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи, натомість, відповідачем було доведено наявність заборгованості у позивача перед відповідачем, відтак, підстави для задоволення позову, визнання договору виконаним та стягнення переплаченої суми, - відсутні. Відомості про наявність судових витрат у даній справі відсутні, тому судом не вирішувалося питання щодо розподілу судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed