Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

У грудні 2017 року перший заступник прокурора Київської області звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з вказаним позовом. Позовні вимоги прокурор обґрунтовував тим, що рішенням Києво-Святошинського суду Київської області від 30.06.2015 року у справі №23835/12 було задоволено позов прокурора, визнано незаконним розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 16.07.2010 №3304 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Гатненської сільської ради та передання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 1,9300 га для ведення особистого селянського господарства. Визнано недійсним державний акт серії ЯЛ № 364222 на право власності на земельну у площею 1,9300 га , яка розташована в адміністративних межах Гатненської сільської ради Києво- Святошинського району, з кадастровим номером 3222481600:02:010:0419, виданий [PERSON] Витребувано з незаконного володіння [PERSON] на користь Державного підприємства «Київське лісове господарство» вказану земельну ділянку. В процесі виконання судового рішення на користь держави, було з`ясовано, що [PERSON] здійснив поділ належної йому спірної земельної ділянки, внаслідок чого утворились нові земельні ділянки, відчужив їх, які також були поділені наступними власниками. Дані земельні ділянки вибули з власності держави поза волею власника та користувача та в порядку безоплатної передачі відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України, а тому існують всі правові підстави для витребування їх з незаконного володіння відповідачів на користь держави. Так, при відведенні у приватну власність вищевказаних земель лісового фонду допущено суттєві порушення вимог законодавства, [PERSON] та [PERSON] , які у подальшому передали їх банкам в іпотеку, на момент укладання іпотечних договорів не мали прав власника на розпорядження землею. Таким чином, договори іпотеки підлягають визнанню недійсними. З урахуваннями заяви про уточнення позовних вимог (т.1 а.с.129-133), остаточно просив суд: 1) Визнати недійсними розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області: від 12.11.2010р. № 4695 «Про затвердження проектної документації із землеустрою щодо зміни використання земельної ділянки, що перебуває у власності [PERSON] з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва» в адміністративних межах Гатненської сільської ради»; від 06.10.2011 №2536 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення [PERSON] земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється із земель для ведення особистого селянського господарства для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Гатненської сільської ради»; від 14.10.2011 №2600 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється із земель для ведення особистого селянського господарства на для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Гатненської сільської ради». 2) Визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки: серії ЯМ № 20474 площею 0,2064 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:5057, виданий [PERSON] ; серії ЯМ № 204273 площею 0,1055га з кадастровим номером 3222481600:02:010:5058, виданий [PERSON] ; серії ЯМ №204272 площею 0,0805 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:5059, виданий [PERSON] ; серії ЯЛ № 351156 площею 0,2 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0525, виданий [PERSON] ; серії ЯЛ № 387254 площею 0,12 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0449, виданий [PERSON] ; серії ЯЛ № 412298 площею 0,0666 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0451, виданий [PERSON] ; серії ЯЛ № 412297 площею 0,0667 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0452, виданий [PERSON] ; серії ЯЛ № 412296 площею 0,0667 з кадастровим номером 3222481600:02:010:0453, виданий [PERSON] . 3) Визнати недійсними договір іпотеки № 08/КСР/15 за номером 3203, укладений між [PERSON] та ПАТ «Комерційний банк «Преміум» на земельні ділянки площею 0,0872 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:5056 та площею 0,1378 га кадастровим номером 3222481600:02:010:0522, виданого 16.06.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вепровською О.В. та договір іпотеки №25/КСР/15-І за номером 1222, укладений між [PERSON] та ПАТ «Комерційний банк «Преміум`на земельні ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0449 та площею 0,12 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0454, виданого 27.10.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вепровською О.В. 4) Витребувати на користь держави в особі Державного підприємства «Київське лісове господарство» з чужого незаконного володіння: [PERSON] земельні ділянки площею 0,25 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:5412; площею 0,177 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:5413; площею 0,2 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0525; [PERSON] земельні ділянки площею 0,0872 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:5056; площею 0,1378 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0522; [PERSON] земельну ділянку площею 0,2064 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:5057; [PERSON] земельну ділянку площею 0,1055 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:5058; [PERSON] земельну ділянку площею 0,0805 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:5059; [PERSON] земельну ділянку площею 0,2041 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0524; [PERSON] земельні ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0449 та площею 0,12 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0454 [PERSON] земельну ділянку площею 0,0666 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0452; [PERSON] земельну ділянку площею 0,0667 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0453, загальною вартістю 185207,49 грн, які розташовані в адміністративних межах Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. 5) стягнути з відповідачів судовий збір. 20 лютого 2018 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позову. Не погоджуючись з позовними вимогами, зазначив, що прокурором не обґрунтовано підстави його представництва в суді, не вказав в чому саме полягає порушення інтересів держави при прийнятті оскаржуваних розпоряджень Києво-Святошинською державною адміністрацією. Подав заяву щодо пропуску строку позовної давності. Просив відмовити в задоволенні позовної заяви як з підстав необґрунтованості, так і з підстав пропуску строку позовної давності. 04 червня 2018 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов. Не погоджуючись з позовними вимогами, зазначила що земельні ділянки набула на законних підставах . Також відповідачкою було подано заяву про застосування строків позовної давності. Просила відмовити в задоволенні позовної заяви як з підстав необґрунтованості, так і з підстав пропуску строку позовної давності. 06 вересня 2018 року від представника ПАТ «Комерційний банк«Преміум» надійшло клопотання про долучення матеріалів до судової справи. Вказав, що 27 жовтня 2015 року між [PERSON] та ПАТ «Комерційний банк «Преміум» на забезпечення виконання умов Кредитного договору укладено Іпотечний договір №25/КСР/15-І. За умовами договору в іпотеку було передано: земельна ділянка, площею 0,1200 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0449 та земельна ділянка площею 0,1200 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0454. 24 жовтня 2016 року зобов`язання перед ПАТ «Комерційний банк «Преміум» за кредитним договору були виконані в повному обсязі, заборгованість за кредитним договором відсутня. ПАТ «Комерційний банк «Преміум» звернувся до нотаріуса з прохання припинити іпотек за Іпотечним договором та зняти заборону відчуження щодо вищезазначених земельних ділянок. Вказав також, що 16 червня 2015 року між [PERSON] та ПАТ «Комерційний банк «Преміум» на забезпечення виконання умов Кредитного договору №08/КСР/15 від 16.06.2015 року укладено Іпотечний договір №08/КСР/15, відповідно до умов якого в іпотеку було передано: земельна ділянка, площею 0,1378 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0522 та земельна ділянка, площею 0,0872 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:5056. 17 червня 2016 року зобов`язання перед ПАТ «Комерційний банк «Преміум» за кредитним договору були виконані в повному обсязі, заборгованість за кредитним договором відсутня. ПАТ «Комерційний банк «Преміум» звернувся до нотаріуса з прохання припинити іпотек за Іпотечним договором та зняти заборону відчуження щодо вищезазначених земельних ділянок. Вважає, що враховуючи виконання кредитних зобов`язань в повному обсязі та припинення іпотеки відсутні підстави для визнання вищезазначених договорів іпотеки недійсними. За розпорядженням керівника апарату суду, у зв`язку з відстороненням судді Волчка А.Я. від здійснення правосуддя, цивільну справу передано до провадження судді Пінкевич Н.С. 20 лютого 2019 року від позивача надійшла заява щодо заявленого відповідачами строку позовної давності. Вказав, що перший судовий спір про витребування спірної земельної ділянки з незаконного володіння із кадастровим номером 3222481600:02:010:0419, яка була предметом позову у справі №2-3835/12, тривав починаючи з вересня 2012 року, а остаточне рішення було прийнято судом 30.06.2015 року. Тому строк позовної давності про визнання недійсним розпоряджень, державних актів та витребування земельної ділянки з незаконного володіння відповідачів позивачем не пропущено. 20 лютого 2019 року від представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвоката Войнаровського О.В. надійшла заява про застосування строків позовної давності. Зазначає, що прокурор не обґрунтував належним чином порушення прав держави та безпідставно звернувся із позовом поза межами строків позовної давності. На підставі чого просив повністю відмовити в задоволенні позову. Ухвалою Києво-Святошинського суду Київської області від 20 лютого 2019 року у задоволені заяви представника відповідача [PERSON] - адвоката Кобилянським Віктором Андрійовичем про залишення позову без розгляду було відмовлено. Ухвалою Києво-Святошинського суду Київської області від 10.09.2019 року було задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про призначення судової експертизи. На вирішення експертизи винесені наступні питання: - чи наявне накладання меж земельної ділянки ДП «Київське лісове господарство», яка розташована у кварталі 2 виділі 3 Васильківського лісництва, на межі земельної ділянки, належної [PERSON] на підставі Державного акту серії ЯЛ №387255 на право приватної власності на земельну ділянку за кадастровим номером 3222481600:02:010:0454 для ведення садівництва, розташованої в межах Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області відповідно до правовстановлюючих документів; - чи наявне накладання меж земельної ділянки ДП «Київське лісове господарство», яка розташована у кварталі 2 виділі 3 Васильківського лісництва, на межі земельної ділянки, належної [PERSON] на підставі Державного акту серії ЯЛ №387255 на право приватної власності на земельну ділянку за кадастровим номером 3222481600:02:010:0449 для ведення садівництва, розташованої в межах Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області відповідно до правовстановлюючих документів. Проведення експертизи доручено провести експертам Київського науково- досідного інституту судових експертиз, витрати по проведенню експертизи покласти на [PERSON] . 12 лютого 2020 року представником позивача було подано апеляційну скаргу на ухвалу Києво-Святошинського суду Київської області від 10 вересня 2019 року про призначення судової експертизи. Постановою Київського апеляційного суду від 01 липня 2020 року апеляційна скарга виконувача обов`язків прокурора Київської області залишена без задоволення. 04 лютого 2021 року від експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло повідомлення про неможливість надання висновку, в зв`язку з незадоволенням клопотання про надання додаткових матеріалів. На підставі розпорядження керівника апарату суду у зв`язку з перебуванням судді Пінкевич Н.С. у соціальній відпустці по вагітності та пологам, справу передано до провадження судді Дубас Т.В. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 лютого 2021 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. 24 травня 2021 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Шевчук А.А. надійшла заява про застосування позовної давності. Просив застосувати позовну давність стосовно позовних вимог до [PERSON] в частині витребування на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з чужого незаконного володіння відповідача земельних ділянок. 31 травня 2021 року від представника відповідачки [PERSON] - адвоката Козлової Т.А. надійшов відзив на позовну заяву. Не погоджуючись з позовними вимогами, зазначила, що прокурором не надано доказів того, що Київське обласне та по м.Києву управління лісового та мисливського господарства дійсно є органом управління майном ДП Київське лісове господарство. Крім того, земельні ділянки не є об`єктами управління державної власності і позивач не має повноважень розпоряджатися такими землями. Зазначає, що за розпорядженням Києво-Святошинської районної адміністрації від 16.07.2010 року №3304 відбулось віднесення до категорії земель, а не зміна цільового призначення землі, як зазначається у позовній заяві. Оскільки це віднесення здійснено відповідно до частини 1 ст. 20 Земельного кодексу України, то у прокуратури відсутні підстави стверджувати про незаконність такого розпорядження. У задоволенні позовних вимог просив відмовити. Також представником відповідачки [PERSON] - адвоката Козлової Т.А. 31 травня 2021 року була подана заява про застосування позовної давності. Зазначає, що земельна ділянка, яка належить [PERSON] і земельна ділянка, яка належала [PERSON] є окремими об`єктами цивільних прав, в зв`язку з чим [PERSON] та [PERSON] не можуть бути субсидіарними чи солідарними боржниками стосовно вимог, які стосуються цих об`єктів, у тому числі стосовно віндікаційних вимог, які заявляються до [PERSON] . Зазначає, що оскільки [PERSON] є добросовісним набувачем земельної ділянки на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.12.2012 року та державного акту ЯМ №204272 від 18.07.2012, строк позовної давності стосовно витребування у неї земельної ділянки почав свій перебіг з моменту набуття у власність цієї ділянки, тобто з 18.07.2012р. Таким чином, прокурор, звернувшись з позовом у листопаді 2017 року, строк позивної давності пропустив більше, ніж на 5 років. Просив застосувати позовну давність до вимог, які є предметом даного позову, та відмовити у задоволенні позовних вимог. 15 липня 2021 року надійшла заява від представника позивача про зміну предмету позову та залучення відповідачів. Ухвалою Києво-Святошинського суду Київської області від 12 жовтня 2021 року заява заступника керівника Київської обласної прокуратури Ткаленко О.В. була залишена без задоволення. Також Ухвалою Києво-Святошинського суду Київської області від 12 жовтня 2021 року залучено у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою Києво-Святошинського суду Київської області від 23 листопада 2021 року було закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду. В судове засідання 05.07.2022 прокурор з`явився, позов підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] , в судове засідання 05.07.2022 з`явився. Проти позову заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання 05.07.2022 з`явився. Проти позову заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання 05.07.2022 з`явився. Проти позову заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні. Інші учасники в судове засідання 05.07.2022 не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що на підставі заяви [PERSON] про поділ земельної ділянки №2124 від 17 вересня 2010 року та технічної документації із землеустрою земельну ділянку площею 1,9300 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0419 було поділено на 6 земельних ділянок, а саме: - площею 1,49 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0450; - площею 0,12 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0449; - площею 0,0666 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0451; - площею 0,0667 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0452; - площею 0,0667 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0453, - площею 0,12 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0454. 12 жовтня 2010 року управлінням Держкомзему у Києво-Святошинському районі було видано [PERSON] державні акти на право власності: серії ЯЛ №379602 на земельну ділянку площею 1,49 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0450; ЯЛ № 379603 на земельну ділянку площею 0,0666 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0451; ЯЛ 3379604 на земельну ділянку площею 0,0667 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0452; ЯЛ №379605 на земельну ділянку площею 0,0667 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0453. 26 жовтня 2010 року управлінням Держкомзему у Києво-Святошинському районі було видано [PERSON] державний акт на право власності: серії ЯЛ 3379606 на земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0449. 27 жовтня 2010 року управлінням Держкомзему у Києво-Святошинському районі було видано [PERSON] державний акт на право власності серії ЯЛ №379607 на земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0454. Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області №4695 від 12 листопада 2010 року затверджено проектну документацію із землеустрою щодо зміни функціонального визначення земельної ділянки, що перебуває у власності [PERSON] з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва» в адміністративних межах Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району; змінено використання земельної ділянки згідно державних актів: ЯЛ 3379606 від 27 жовтня 2010 року та ЯЛ №379607 від 27 жовтня 2010 року загальною площею 0,2400 га, що перебуває у приватній власності [PERSON] з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва» в адміністративних межах Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району. На підставі даного розпорядження управлінням Держкомзему у Києво-Святошинському районі [PERSON] 12 жовтня 2010 року було видано державний акт на право власності серії ЯЛ № 387254 на площу 0,12 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0449 та ЯЛ № 387254 на 0,12 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0454 для ведення індивідуального садівництва. 11 лютого 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 1,49 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0450. На підставі заяви [PERSON] про поділ земельної ділянки №1175 від 18 лютого 2011 року та технічної документації із землеустрою поділено земельну ділянку площею 1,49 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0450 на 5 земельних ділянок, а саме: - площею 0,4270 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0521; - площею 0,1378 з кадастровим номером 3222481600:02:010:0522; - площею 0,4796 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0523; - площею 0,2041 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0524; - площею 0,2 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0525. 13 квітня 2011 управлінням Держкомзему у Києво-Святошинському районі було видано [PERSON] державні акти на право власності на земельні ділянки: серії ЯЛ № 351154 на площу 0,4270 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0521; серії ЯЛ №351153 на площу 0,1378 з кадастровим номером 3222481600:02:010:0522; серії ЯЛ №351152 на площу 0,4796 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0523; серії ЯЛ №351155 на площу 0,2041 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0524; серії ЯЛ №351156 на площу 0,2 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0525. Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області №2536 від 06 жовтня 2011 року затверджено проекту землеустрою щодо відведення [PERSON] земельних ділянок площею 0,4270га (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 351154), площею 0,1378га (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №351153), площею 0,4796 га (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №351152) та площею 0,2041 га (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №351155) - цільове призначення яких змінюється із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Гатненської сільської ради». Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області №2600 від 14 жовтня 2011 затверджено проект землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки площею 0,2000га, цільове призначення якої змінюється із земель для ведення особистого селянського господарства (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №351156) на землі для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Гатненської сільської ради. 07 жовтня 2014 року за заявою [PERSON] , посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. №1187, проведено розподіл земельної ділянки площею 0,4270 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0521 на дві земельні ділянки: площею 0,1770 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:5413 та площею 0,2500 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:5412. 13 грудня 2014 року [PERSON] видано свідоцтва про право власності № [NUMBER] , [NUMBER] та Реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області за ним було зареєстровано право власності на земельну ділянку 0,1770 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:5413 та на земельну ділянку 0,2500 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:5412 для ведення індивідуального садівництва в межах Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, індексний номер 17972376. 28 квітня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки № [NUMBER] земельної ділянки площею 0,1378 з кадастровим номером 3222481600:02:010:0522. Рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Вепровською О.В. від 16.06.2015 року за номером 22096373 за [PERSON] зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва. За договором іпотеки №08/КСР15 зазначена земельна ділянка була передана в іпотеку ПАТ «Комерційний банк «Преміум». 16 червня 2012 року за договором купівлі-продажу земельної ділянки №1464, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В., [PERSON] відчужив частинами земельну ділянку площею 0,4796 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0523 на користь [PERSON] (0,0872 га), на користь [PERSON] (0,2064 га), на користь [PERSON] (0,1055 га) та на користь [PERSON] (0,0805 га). На підставі заяви [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 22 червня 2012 року та технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки, розробленої ДП "Центр державного земельного кадастру" зазначені особи отримали державні акти на право власності на набуті земельні ділянки. Рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Вепровською О.В. від 16 червня 2015 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0872 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:5056 для ведення особистого селянського господарства в межах Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. За договором іпотеки №08/КСР/15 зазначена земельна ділянка була передана в іпотеку ПАТ «Комерційний банк «Преміум». 10 жовтня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки №5965 площею 0,2041 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:5024. Рішенням приватного нотаріуса Києво-Святошинського нотаріального округу Ракул О.В. від 10 жовтня 2015 року за № 25189274 за [PERSON] було зареєстровано право власності на зазначену земельну ділянку. 16 березня 2017 року за договором купівлі-продажу земельної ділянки №340 [PERSON] відчужив земельну ділянку площею 0,2041 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:5024 на користь [PERSON] . Рішенням приватного нотаріуса Києво-Свтошинського нотаріального округу Семчук М.А. від 16 березня 2017 року № 3492450 за [PERSON] було зареєстровано право власності на зазначену земельну ділянку. 13 грудня 2010 року за договором купівлі-продажу земельної ділянки [PERSON] відчужив земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0449 на користь [PERSON] . Рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войнарською І.А. від 27 жовтня 2015 року за № 25603493 за [PERSON] зареєстровано право власності на зазначену земельну ділянку. За договором іпотеки № 25/КСР/15-І зазначена земельна ділянка була передана іпотеку ПАТ «Комерційний банк «Преміум». За договором купівлі-продажу земельної ділянки [PERSON] відчужив земельну ділянку 0,12 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0454 на користь [PERSON] . Рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войнарською І.А. від 27 жовтня 2015 року за № 25604927 з [PERSON] зареєстровано право власності на зазначену земельну ділянку. За договором іпотеки № 25/КСР/15-І зазначена земельна ділянка була передана іпотеку ПАТ «Комерційний банк «Преміум». 07 жовтня 2010 року за договором купівлі-продажу земельної ділянки № 2330 [PERSON] відчужив земельну ділянку площею 0,0666 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0451 для ведення особистого селянського господарства на користь [PERSON] . 02 березня 2011 року [PERSON] було видано державний акт серії ЯЛ №412298 на право власності на земельну ділянку. 22 жовтня 2010 року за договором купівлі-продажу земельної ділянки № 2287 [PERSON] відчужив земельну ділянку площею 0,0667 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0452 для ведення особистого селянського господарства на користь [PERSON] . 28 квітня 2011 року [PERSON] отримала державний акт серії ЯЛ №412297 на право власності на земельну ділянку. 22 жовтня 2010 року за договором купівлі-продажу земельної ділянки № 2290 [PERSON] відчужив земельну ділянку площею 0,0667 га з кадастровим номером 3222481600:02:010:0453 для ведення особистого селянського господарства на користь [PERSON] . 17 грудня 2010 року [PERSON] отримав державний акт серії ЯЛ №412296 на право власності на земельну ділянку. Також судом встановлено, що розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області № 3025 від 04 червня 2010 року надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Гатненської сільської ради. Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 3304 від 16 липня 2010 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах Гатненської сільської ради [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] ), на підставі якого виданий державний акт на право приватної власності серія ЯЛ номер 364222 на земельну ділянку з кадастровим номером 3222481600:02:010:0419, площею 1,9300 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Ст. 7 Лісового кодексу України визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Ст. 8 Лісового кодексу України передбачено, що у державній власності перебувають усі ліси, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Лісового кодексу України, у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. Право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Пунктом 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України передбачено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Згідно інформації ДП «Київське лісове господарство», що знаходиться в матеріалах справи, встановлено, що земельна ділянка, передана у власність [PERSON] відносяться до земель лісового фонду та знаходяться в кварталі 2, виділ 3 Васильківського лісництва. Згідно ч. 1 ст. 149 ЗК України в редакції на час прийняття оскаржуваного розпорядження, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішеннями органів державної влади та органів місцевого самоврядування. В частині 2 даної статті Кодексу вказано, що вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень місцевих державних адміністрацій, відповідно до їх повноважень. Встановлено, що погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність [PERSON] не надавалось, проте, вилучення спірних земельних ділянок відповідно до вимог ст. 149 Земельного кодексу України не відбувалось. Відповідно до ст. 32 Лісового кодексу України, районні державні адміністрації у межах своїх повноважень на їх території забезпечують реалізацію державної політики у сфері лісових відносин. Враховуючи положення Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади, у своїй діяльності керуються актами Кабінету Міністрів України, тобто районна державна адміністрація є складовою частиною єдиної системи органів державної виконавчої влади, яка підпорядковується Кабінету Міністрів України, отже чинні акти Кабінету Міністрів України повинні виконуватись в обов`язковому порядку першочергово РДА, як підпорядкованою ланкою Кабінету Міністрів України, в тому числі дотримання положень актів КМУ є реалізацією державної політики. Вираженням державної політики у сфері лісових відносин є розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.04.08 № 610-р «Про деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками», в якому зазначено, що з метою недопущення фактів порушення інтересів держави і суспільства під час відчуження та зміни цільового призначення земельних лісових ділянок Мінприроди, Мінагрополітики, Міноборони, Держкомлісгоспу та Держкомзему до законодавчого врегулювання питань запобігання зловживанням у цій сфері: зупинити прийняття рішень про надання згоди на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення; відкликати раніше надану згоду на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення у разі, коли місцевими органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування не прийнято відповідні рішення або коли за результатами перевірки встановлено, що такі рішення прийняті з порушенням вимог законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 117 Конституції України та ст. 53 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання. Повноваження Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин визначені статтею 13 Земельного кодексу України. Розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.04.2008 № 610-р "Деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками" є чинним, не визнано у встановленому законом порядку протиправним чи незаконним. Відповідно до п.3 ч.1 ст.32 Лісового кодексу України, районні державні адміністрації передають у власність, надають у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею до 1 гектара, що перебувають у державній власності, у межах сіл, селищ, міст районного значення та припиняють права користування ними. Проте в порушення вказаної статті кодексу, на момент прийняття Києво-Святошинською районною державною адміністрацією розпоряджень [PERSON] виділено земельну ділянку площею 1,9300 га., що перевищує передбачену площу. Тобто, спірні розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації прийняті з превищенням повноважень з порушенням вимог законодавства України. Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п. а ст. 21 Земельного кодексу України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам. Акти органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина десята статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Відповідно до ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно зі ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним і скасовується. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Статтею 373 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права є відновлення становища, яке існувало до порушення. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища яке існувало до видання цього акта. В статті 387 Цивільного кодексу України вказано, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ч. 3 ст. 388 Цивільного кодексу України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Право власності держави на спірні земельні ділянки передбачено ст.ст. 80, 84 Земельного кодексу України. Земельні ділянки вибули з державної власності всупереч законодавству, що дає підстави для пред`явлення вимог про витребування їх із чужого незаконного володіння. Така ж позиція висвітлена в постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Вищевказані порушені встановлені при розгляді іншої справи. Так, рішенням Києво-Святошинського суду Київської області від 30 червня 2015 року у справі №2-3835/12 було задоволено позов прокурора: визнано незаконним розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області №3304 від 16 липня 2010 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Гатненської сільської ради та передання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 1,9300 га для ведення особистого селянського господарства; визнано недійсним державний акт серії ЯЛ № 364222 на право власності на земельну у площею 1,9300 га , яка розташована в адміністративних межах Гатненської сільської ради Києво- Святошинського району, з кадастровим номером 3222481600:02:010:0419, виданий [PERSON] ; витребувано з незаконного володіння [PERSON] на користь Державного підприємства «Київське лісове господарство» вказану земельну ділянку. Рішення набрало законної сили. За ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Посилання відповідачів щодо правомірності вчинення всіх дій суд оцінює критично, оскільки в судовому порядку було визнано незаконним розпорядження про передачу спірних земель, на підставі якого у першого власника [PERSON] виникло право власності на землі. Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, доводи прокурора є обґрунтованими в частині визнання недійсним розпорядження, визнання недійсними державних актів. Разом з тим, позивач при звернені до суду, посилається на те, що спірні земельні ділянки вибули з власності держави поза волею власника та користувача та в порядку безоплатної передачі відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України, а тому існують всі правові підстави для витребування їх з незаконного володіння відповідачів на користь держави. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Дана правова позиція відображена у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі за № 6-68цс15. При цьому відповідно до частин першої та п`ятої ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для правильного застосування частини 1 статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Саме таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у справах № 6-152 від 29 жовтня 2014 року, № 6-17 цс 17 від 22 лютого 2017 року. Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження, зокрема, звертатися до суду з позовом (заявою, поданням). Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 № 907/238/15). Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03.02.2016 у справі № 6-75цс15). Відповідно до ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. В ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Змістом ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно вимог ст. 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, земельні ділянки вибули з державної власності у 2010 році про що були внесені відповідні відомості до Державного земельного кадастру та, відповідно, Публічної кадастрової карти України. Тобто, прокуратура, починаючи з 2010 року, як єдина централізована система контролю, могла шляхом здійснення нагляду та перевірок отримати інформацію про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення, державного акту та вилучення такої ділянки. Суд враховує, що з 2012 року по 2015 рік у суді перебував спір щодо правомірності набуття первинним власником прав на спірну земельну ділянку. Всі державні реєстри речових прав були відкриті та жодних перешкод не існувало в отриманні позивачами інформації про перехід права власності від [PERSON] до відповідачів. При цьому, наведені позивачем причини пропуску звернення до суду, не визнаються судом поважними, а по суті є бездіяльністю позивачів при розгляді цивільної справи. Не здійснення прокурором своєчасного прокурорського нагляду за прийнятими органами місцевого самоврядування рішеннями та перевірки законності таких рішень, є ні чим іншим, як порушенням обов`язку прокуратури, який встановлено статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції закону, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), а не підставою для поновлення пропущеного строку для звернення до суду. Разом з тим, згідно із частинами третьою, четвертою ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідачами зазначалось про застосування наслідків спливу строку позовної давності, зокрема шляхом викладення своїх обґрунтувань у відзивах на позовну заяву та в заявах про застосування строків позовної давності. Суд зазначає, що прокуратурою, за умови належного виконання покладених на них державою функцій, повинно було і могло бути відомо про порушення права власності на землю з часу видачі державного акту на право власності на земельну ділянку. Позов пред`явлений в інтересах держави в грудні 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності. А отже, позовні вимоги про визнання недійсним розпорядження, державник актів на право власності та витребування земельних ділянок, не підлягають до задоволення, з підстав спливу трьохрічного строку позовної давності. Щодо вимог про визнання недійсними договорів іпотеки слід вказати наступне. Встановлено, що 27 жовтня 2015 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» в забезпечення виконання умов Кредитного договору № 25/КСР/15 від 27 жовтня 2015 року, був укладений іпотечний договір № 25/КСР/15-І із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарскою І.А. за реєстраційним N° 1222 . Відповідно до умов Іпотечного договору ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» в іпотеку було передане наступне нерухоме майно: - земельна ділянка, площею 0,1200 га (кадастровий номер 3222481600:02:010:0449), яка знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Гатненська сільська рада, цільове призначення якої - для ведення індивідуального садівництва; - земельна ділянка, площею 0,1200 га (кадастровий номер 3222481600:02:010:0454, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Гатненська сільська рада, цільове призначення якої - для ведення індивідуального садівництва. На підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» нотаріусом було накладено заборону І відчуження вищезазначених земельних ділянок, про що зареєстровано в реєстрі за № 1223 та № 1224. 24 жовтня 2016 року зобов`язання перед ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» за Кредитним договором № 25/КСР/15 від 27.10.2015р, були виконані в повному обсязі та заборгованість за даним Кредитним договором відсутня. На підставі ст. 74 ЗУ «Про нотаріат», ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» звернувся до нотаріуса із проханням припинити іпотеку за Іпотечним договором та зняти заборону відчуження щодо вищезазначених земельних ділянок, що підтверджено відповідним листом. Також встановлено, що 16 червня 2015 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» в забезпечення виконання умов Кредитного договору № 08/КСР/15 від 16.06.2015 року був укладений іпотечний договір № 08/КСР/15 із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержптеля, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарскою І.А. за реєстраційним № 3203. Відповідно до умов Іпотечного договору ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» в іпотеку було передане наступне нерухоме майно: - земельна ділянка, площею 0,1378 га (кадастровий номер 3222481600:02:010:0522), яка знаходиться за адресою: Київська область, Киево-Святошинський р-н, Гатненська сільська рада, цільове призначення якої - для ведення індивідуального садівництва; - земельна ділянка, площею 0,0872 га (кадастровий номер 3222481600:02:010:5056), що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський р-н, Гатненська сільська рада, цільове призначення якої - для ведення індивідуального садівництва. На підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» нотаріусом було накладено заборону відчуження вищезазначених земельних ділянок, про що зареєстровано в реєстрі за № 3203. 17 червня 2016 року зобов`язання перед ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» за Кредитним договором № 08/КСР/15 від 16.06.2015р. були виконані в повному обсязі та заборгованість за даним Кредитним договором відсутня, На підставі ст. 74 ЗУ «Про нотаріат», ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» звернувся до нотаріуса із проханням припинити іпотеку за Іпотечним договором та зняти заборону відчуження щодо вищезазначених земельних ділянок, що підтверджено відповідним листом. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов`язання (неналежне виконання) Згідно з приписами частини першої статті 611 ЦК України при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України). Згідно зі статтею 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частини перша, п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Отже, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права та обов`язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням). Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 161/14101/15-ц (провадження № 61-2375св20) та від 31 травня 2021 року у справі № 357/16765/14-ц (провадження № 61-4916св20). Оскільки основне зобов`язання по кредитному договору виконане, дані правовідносини припинені, забезпечувальні правочини слідують за основним зобов`язання і може забезпечувати лише дійсний правочин, тому вимоги про визнання недійсними договорів іпотеки не підлягають до задоволення. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про залишення позову без задоволення. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed