Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-07 00:00:00

Позивач звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з вказаним позовом просила стягнути з відповідача на її користь неустойку у розмірі 38 475 грн. 25 коп., як санкцію за виниклу заборгованість, яка виникла під час примусового виконання заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 квітня 2021 року ухваленого у справі №754/10634/21, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 жовтня 2020 року, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначено, що на підставі вказаного вище заочного рішення суду від 17 квітня 2021 року, 11 травня 2021 року Деснянським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист №754/10634/21 та на підставі її заяви 02.06.2021 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Авторговим А.М. відкрито виконавче провадження № 65650263. Незважаючи на застосування приватним виконавцем заходів спрямованих на примусове виконання рішення суду, відповідач свій обов`язок по утриманню дитини не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 01.06.2021 року становить 38 475 грн. 25 коп. Представник позивача у судовому засіданні позов та доводи наведенні на його обґрунтування підтримав у повному обсязі. Відповідач та представник відповідача проти задоволення позову заперечували з тих підстав, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не внаслідок його навмисних дій. Також на адресу суду надали відзив на позовну заяву в якому вказали, що позовні вимоги вважають такими, що не підлягають задоволенню, враховуючи наступне: У відповідності до Заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17.03.2021 по справі № 754/12768/20 з відповідача на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.10.2020. Таким чином, у рішенні відсутня фіксована сума стягнення, що передбачає обов`язок здійснення приватним виконавцем розрахунку відповідної суми заборгованості для надання її відповідачу для здійснення останнім відповідної оплати. Розрахунок заборгованості на суму 38 475 грн., здійснений приватним виконавцем Авторговим А.М. 18.06.2021, був отриманий відповідачем 24.06.2021. При цьому, не чекаючи отримання відповідачем розрахунку, приватним виконавцем 23.06.2021 було примусово стягнуто з рахунку відповідача суму грошових коштів в розмірі 11 786 грн. Після чого приватним виконавцем було надано уточнюючий розрахунок заборгованості станом на 01.07.2021 в розмірі 27 477 грн. Залишок заборгованості в розмірі 27 477 грн. відповідач сплатив 21.07.2021, оскільки до цього часу не мав відповідних грошових коштів на рахунку у зв`язку із затримкою виплати заробітної плати. Враховуючи зазначене, навіть якщо вважати наявність у відповідача вини з прострочення виплати аліментів, то розрахунок, який позивачка надала до суду - є не вірним. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд, приходить до висновку, що в задоволенні позову належить відмовити. З матеріалів справи вбачається, що на підставі вказаного вище заочного рішення суду від 17 квітня 2021 року, 11 травня 2021 року Деснянським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист №754/10634/21 та на підставі її заяви 02.06.2021 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Авторговим А.М. відкрито виконавче провадження № 65650263. Незважаючи на застосування приватним виконавцем заходів спрямованих на примусове виконання рішення суду, відповідач свій обов`язок по утриманню дитини не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 01.06.2021 року становить 38 475 грн. 25 коп. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам зробленого приватним виконавцем станом на 18.06.2021 року мав заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 38 475 грн. 00 коп. Станом на 01.07.2021 року за відповідачем числиться заборгованість у сумі 27 477 грн. 00 коп. Сторони з даним розрахунком не погодилися. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 74 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIX «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинною до 05.10.2016 року) та статтею 71 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду. Згідно із ч. 3 ст. 74 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIX «Про виконавче провадження», розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення в порядку, встановленому СК України. У разі визначення заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого СК України. Аналогічний порядок визначення заборгованості містить і ч. 3 ст. 71 Закону № 1404-VIII. У ч. 9 ст. 74 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIX «Про виконавче провадження» та у ч. 8 ст. 71 Закону № 1404-VIII., зазначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України ( в редакції Закону від 17.05.2017 р.), у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Право одержувача аліментів на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення передбачала і попередня редакція статті. Відповідно до ст. 81 ЦПК України обов`язок доказування того, що несплата аліментів була наслідком наявності поважних причин, покладено на платника аліментів, а суд, за аналогією з цивільним законодавством, повинен виходити із презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання. Отже, за змістом статті 196 СК України суд повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, в її виникненні та залежно від цього вирішити питання щодо права одержувача аліментів на стягнення неустойки. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення, але не більше 100 відсотків заборгованості. Правила нарахування пені за заборгованість по сплаті аліментів визначені Постановами Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року (справа № 572/1762/15-ц) та від 03.04.2019 року (справа №333/6020/16). Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1% загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним(періодичним) платежем. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня , у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Позивачем не доведено наявності вини відповідача щодо прострочення строку виплати аліментів, оскільки, як вбачається із наданих самою позивачкою доказів - рішення суду було постановлено у відсутність відповідача, заборгованість з аліментів виникла за період розгляду справи в суді та була погашена в перший же місяць з дня відкриття виконавчого провадження, також суд не може перевірити правильність розрахунку заборгованості. З наданого відповідачем відзиву, розрахунку заборгованості від 24.11.2021 року, визначеної приватним виконавцем, за відповідачем станом на 21.07.2021 року відповідач сплатив заборгованість в повному обсязі. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову. Питання, щодо судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed