Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-13 00:00:00

ТОВ «Транс-Логістик» звернулося до Броварського міськрайонного суду Київської області із вказаним позовом, якому просить стягнути з [PERSON] на його користь в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні ним трудових обов`язків суму у розмірі 20580грн.40коп., та в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору при зверненні до суду із вказаним позовом суму у розмірі 2270грн.00коп. В обґрунтування цієї вимоги зазначило, що [PERSON] був прийнятий на роботу на підставі наказу № 206-к/тр від 13.05.2021 року на посаду водія автотранспортних засобів автоколони № 3. 13.05.2021 року з ним був укладений договір про трудові відносини та повну індивідуальну матеріальну відповідальність водія-експедитора, за умовами якого він зобов`язаний був виконувати роботу водія-експедитора, та нести повну матеріальну відповідальність за збереження довірених йому матеріальних цінностей. Цього ж дня, [PERSON] був ознайомлений із посадовою інструкцією водія автотранспортних засобів та посадовою інструкцією експедитора, затвердженими наказом генерального директора ТОВ «Транс-Логістик» № 8-к від 04.02.2011 року. За результатами проведеної 07.07.2021 року інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, виявлено нестачу та перевитрату дизельного палива на автомобілі марки «Scania G360», номерний знак « [NUMBER] », за період часу з 03.06.2021 року по 27.06.2021 року, в кількості 846,93 літри, вартістю 20580грн.40коп. з ПДВ. Наказом № 317-к/тр від 14.07.2021 року, [PERSON] був звільнений із займаної посади, у зв`язку із втратою довіри, згідно ст.41 КЗпП України. Оскільки добровільно відшкодувати завдану товариству шкоду, [PERSON] не погоджується, позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом. На підставі ухвали судді Броварського міськрайонного суду Київської області Петрушина Н.М. від 17.09.2021 року, справу за позовом ТОВ «Транс-Логістик» до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні ним трудових обов`язків, передано за підсудністю на розгляд Калинівського районного суду Вінницької області. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Калинівського районного суду Вінницької області від 19.11.2021 року, дану цивільну справу передано на розгляд судді Сєліну Є.В., який своєю ухвалою від 23.11.2021 року відкрив провадження за позовом ТОВ «Транс-Логістик», розгляд якого визначив здійснювати за правилами загального позовного провадження. Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 28.01.2022 року, закрите підготовче провадження у справі, призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Позивач в судове засідання не з`явився, надавши письмову заяву, згідно якої просить справу розглянути за відсутності його представника, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду цієї справи був неодноразово повідомлений в передбаченому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, заперечень з приводу поданого позову не надав. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача. Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останнім не надано, клопотань про їх витребування/долучення тощо не заявлено. У протилежному випадку відкладення розгляду справи без відповідних об`єктивних підстав та пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя, може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи. Суд враховує, що відповідно до частини 2\~статті 43 ЦПК України,\~учасники справи зобов`язані: 1)\~виявляти повагу\~до суду\~та до\~інших учасників\~судового процесу; 2)\~сприяти своєчасному,\~всебічному,\~повному та\~об`єктивному встановленню\~всіх обставин\~справи; 3)\~з`являтися в\~судове засідання\~за викликом\~суду,\~якщо їх\~явка визнана\~судом обов`язковою; 4)\~подавати усі\~наявні у\~них докази\~в порядку\~та строки,\~встановлені законом\~або судом,\~не приховувати\~докази; 5)\~надавати суду\~повні і\~достовірні пояснення\~з питань,\~які ставляться\~судом,\~а також\~учасниками справи\~в судовому\~засіданні; 6)\~виконувати процесуальні\~дії у\~встановлені законом\~або судом\~строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи. Так, Європейський суд з прав людини (далі\~ЄСПЛ) у постановленому 07.07.1989 року рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). З урахуванням завдань цивільного судочинства та розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідача. Згідно частини\~1\~статті 280\~ЦПК України, суд\~може ухвалити\~заочне рішення\~на підставі\~наявних у\~справі доказів\~за одночасного\~існування таких\~умов: 1)\~відповідач належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання; 2)\~відповідач не\~з`явився в\~судове засідання\~без поважних\~причин або\~без повідомлення\~причин; 3)\~відповідач не\~подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наявності існуючих умов, передбачених в частині 1 статті 280 ЦПК України, які підтверджені наявними в справі доказами, суд ухвалив: провести заочний розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав: Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Наказом директора ТОВ «Транс-Логістик» Єпішова А.В. від 13.05.2021 року № 206-к/тр, [PERSON] прийнято на роботу з 14.05.2021 року водієм автотранспортних засобів в колону № 3, з виконанням обов`язків експедитора транспортного, із повною матеріальною відповідальністю. 14.05.2021 року між ТОВ «Транс-Логістик» та [PERSON] укладено трудовий договір, відповідно до умов якого, водій автотранспортних засобів (далі водій) зобов`язується особистими діями і силами, за допомогою даного товариством транспортного засобу виконувати перевезення вантажів, а товариство зобов`язується створювати необхідні умови для роботи водія, виплачувати йому грошову винагороду і надавати соціально-побутові блага. У розділі 2 договору «Обов`язки водія» вказано, що: водій здійснює перевезення вантажів згідно внутрішніх правил товариства; забезпечує схоронність вантажу та транспортних засобів під час виконання транспортних замовлень; відповідає за своєчасне виконання покладених на нього обов`язків. Також, 14.05.2021 року між ТОВ «Транс-Логістик» та [PERSON] укладено договір № 41/14052021 про трудові відносини та повну індивідуальну матеріальну відповідальність водія-експедитора, згідно з умовами якого (пункт 1), працівник, який займає на підприємстві посаду водія та за суміщенням експедитора по перевезенню вантажів і виконує роботу, безпосередньо пов`язану зі збереженням, відпуском, перевезенням або застосуванням в процесі діяльності підприємства переданих йому матеріальних цінностей, та/або виконує роботу безпосередньо зв`язану з керуванням, збереженням транспортного засобу бере на себе повну матеріальну відповідальність за збереження довірених йому підприємством матеріальних цінностей та довіреного транспортного засобу, і в зв`язку з цим зобов`язується: п.п.1.1- дбайливо ставитися до переданих йому на збереження або для інших цілей матеріальних цінностей підприємства і вживати заходів для запобігання збитків; п.п.1.2- утримувати передані йому матеріальні цінності та транспортний засіб в охайному та справному стані; п.п.1.3- своєчасно повідомляти підприємство про необхідність ремонту транспортного засобу та довірених йому матеріальних цінностей; п.п.1.4- своєчасно повідомляти підприємство про всі обставини, які загрожують забезпеченню зберігання довірених йому матеріальних цінностей та транспортному засобу; п.п.1.6- брати участь у інвентаризації довірених матеріальних цінностей; п.п.1.7- використовувати транспортний засіб в порядку, установленому підприємством; п.п.1.8- в разі дорожньо-транспортної пригоди, негайно повідомляти адміністрацію підприємства про останню та викликати представників ДАІ, інакше працівник несе матеріальну відповідальність за всю заподіяну дорожньо-транспортною пригодою шкоду; п.п.1.9- несе відповідальність за всі збитки завдані підприємству розглядом та/або вирішенням спорів підприємства по претензіям третіх осіб, якщо вони спричинені з вини працівника; п.п.1.10- у випадку пошкодження транспортного засобу або його знищення з вини працівника, то працівник зобов`язаний відшкодовувати підприємству усі збитки, що були завдані працівником у зв`язку із пошкодженням або втратою транспортного засобу. Згідно з п.3, у випадку незабезпечення з вини працівника збереження довірених йому матеріальних цінностей та транспортного засобу визначення розміру збитку, заподіяного підприємству, і його відшкодування проводяться згідно з чинним законодавством. У п.4 договору вказано, що працівник не несе матеріальної відповідальності, якщо збитки заподіяні не з його вини. Даний договір вступає в силу з часу його підписання сторонами та діє протягом періоду роботи працівника на матеріально-відповідальній посаді або з довіреними йому матеріальними цінностями підприємства. У посадовій інструкції водія автотранспортних засобів (код КП 8322), затвердженій генеральним директором ТОВ «Транс-Логістик» Закалюжним В.М. № 8-к від 04.02.2011 року, з якою ознайомлено 14.05.2021 року під підпис [PERSON] , вказано, що водій автотранспортних засобів зобов`язаний: А) Перед виїздом: 1.Прийняти тягач, напівпричіп в технічно справному стані, хорошому зовнішньому вигляді і розписатися про прийняття в подорожньому листі. Технічна справність і комплектність транспортного засобу повинна бути підтверджена підписом чергового механіка в подорожньому листі. 4.Водій несе відповідальність за збереження вантажу незалежно від наявності пломб. Б) При роботі в дорозі: водій, який приймає автомобіль від свого попередника, перевіряє комплектацію, зовнішній та технічний стан транспортного засобу та підписує акт приймання транспортного засобу, після цього водій несе матеріальну відповідальність за рухомий склад (пункт 23). В) після повернення відрядження в парк підприємства: при поверненні з відрядження водій подає транспортний засіб на КТП для огляду черговим механіком. При необхідності оформляє заявку на технічне обслуговування у ремонт рухомого складу. При виявлені під час обстеження механіком КТП фактів некомплектності автомобіля, механічних пошкоджень, водій повинен дати письмове пояснення по цих фактах. Після повернення в парк з відрядження водій повинен скласти звіт про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт (авансовий звіт). Г) в період роботи: про всі випадки, передбачені (а також і не передбачені) даною інструкцією, які призвели до пошкодження транспортних засобів, вантажу, їх використання, водій зобов`язаний протягом 12 годин від їх настаня повідомити адміністрацію підприємства. Також, 14.05.2021 року [PERSON] ознайомлено під підпис із інструкцією експедитора, затвердженою наказом генерального директора ТОВ «Транс-Логістик» Закалюжного В.М. № 8-к від 04.02.2011 року, у якій зазначено (п.1, п.10 р.2), що експердитор транспортний здійснює супроводження товарів (вантажів) під час перевезень, забезпечує їх збереження, видачу у встановленому порядку, несе повну матеріальну відповідальність за вантаж до повної передачі його замовнику. Згідно з п.п.1-3 розліду ІV водій експедитор несе відповідальність за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов`язків, передбачених даною посадовою інструкцією, а також іншими нормами діючого законодавства України; збереження в цілісності товарно - матеріальних цінностей отриманих на складі згідно накладної; за вчинення матеріальної шкоди в межах, визначених діючим законодавством України. 05.07.2021 року директором ТОВ «Транс-Логістик» Єпішовим А.В. видано наказ № 11-ОД про створення тимчасової комісії з проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей переданих [PERSON] у період з 03.06.2021 року по 27.06.2021 року. Відповідно до протоколу № 1 засідання тимчасової інвентаризаційної комісії ТОВ «Транс-Логістик» від 07.07.2021 року, за результатами інвентаризації товарно-матеріальних цінностей переданих [PERSON] встановлено нестачу дизельного палива на автомобілі марки «Scania G360», номерний знак « [NUMBER] », за період часу з 03.06.2021 року по 27.06.2021 року, в кількості 846,93 літри, вартістю 20580грн.40коп. з ПДВ. Наказом директора ТОВ «Транс-Логістик» Єпішова А.В. від 14.07.2021 року № 317-к/тр, [PERSON] звільнено із займаної посади з 14.07.2021 року, у зв`язку із втратою довіри, згідно п.2 ст.41 КЗпП України. Правовідносини про стягнення з працівника майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на нього трудових обов`язків регулюються положеннями ст.ст. 130-134 КЗпП України У\~статті 130 КЗпП України\~передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Порушення працівником покладених на нього трудових обов`язків є протиправними діями. Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо. Підставою для матеріальної відповідальності може бути вина у формі прямого умислу або необережності (халатність, недбалість). Дії працівника повинні призвести до негативних наслідків, тобто має бути пряма дійсна шкода, що підлягає відшкодуванню, і\~\~між діями та наслідками дій працівника наявний причинний зв`язок. У\~\~пункті 4\~\~постанови Пленуму\~\~Верховного Суду України від 29.12.1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками»\~роз`яснено, що під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Відповідно\~до статті 134 КЗпП України,\~працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до\~ст.135-1 цього Кодексу\~укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами, тощо. Крім того, за положеннями\~ст.137 КЗпП України,\~суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисною метою (ч.2\~ст.137 КЗпП України). Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: чи укладено між сторонами трудовий договір, яка підстава покладання на працівника відповідальності за майнову шкоду, чи спричинена шкода діями працівника, в якому обсязі майнової шкоди несе відповідальність працівник за встановлених фактичних обставин, яка ступінь вини працівника за заподіяну шкоду (за виключенням прямої дійсної шкоди), за яких обставин заподіяна шкода, чи спричинена шкода з корисних мотивів та чи є підстави для зменшення розміру покриття шкоди залежно від майнового стану працівника. Відповідно до положень\~процесуального закону,\~суд має встановлені на підставі наданих сторонами спору доказів обставини справи викласти в рішенні суду та зробити з установлених фактичних обставин правові висновки щодо наявності підстав для покладення матеріальної відповідальності на працівника й щодо розміру матеріальної шкоди, яка спричинена працівником, і розміру шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача з урахуванням положень\~ст.137 КЗпП України\~та положень\~ст.138 КЗпП України\~щодо обов`язку доведення умов покладення відповідальності за спричинену шкоду, передбачених\~ст.130 КЗпП України. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-139цс14 від 26.11.2014 року. Як встановлено судом, відповідач є матеріально відповідальною особою, з огляду на те, що ним було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, а дослідженими в судовому засіданні доказами\~достеменно\~підтверджено заподіяння ним матеріальної шкоди позивачу, а тому позов підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2270грн.00коп., що підтверджується документально. Згідно ч.ч. 1, 6 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виходячи зі змісту вказаних положень закону, з відповідача на користь позивача повинні бути стягненні судові витрати у розмірі 2270грн.00коп. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Виходячи із викладеного,

Outcome: approved