Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-11 00:00:00

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року В позові фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору оренди автомобілю дійсним, стягнення заборгованості за договором оренди, стягнення матеріальних збитків, упущеної вигоди відмовити. 05 липня 2022 року від представника відповідача - 1 до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення в якій просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу в розмірі 14 000,00 грн. Вимоги заяви мотивовані тим, що у відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] повідомляв суд, що заява про відшкодування судових витрат буде подана протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення по справі та наводив орієнтовних розрахунок судових витрат. Враховуючи те, що судом в задоволенні позовних вимог було відмовлено, а питання про стягнення судових витрат не було вирішено, тому представник відповідача звернувся до суду з відповідною заявою. 06 липня 2022 року від позивача надійшла заява про зменшення витрат відповідача 1 на правничу допомогу в якій зазначив, що адвокатом Тараненко Я. надав лише чотири послуги та не зазначив скільки часу він витратив на виконання відповідних робіт, що ставить під сумнів обґрунтованість вартості наданих послуг. Позивач також зазначив, що неодноразово звертався до відповідача-1 для врегулювання спору в досудовому порядку, що б дало змоги уникнути витрат на адвоката. По-третє, позивач в своїй заяві зазначає, що відповідачем [PERSON] не було надано доказів оплати вартості послуг адвоката Тараненка Я.Ю., оскільки надані квитанції не є належним доказом. Окрім того, позивачем був проведений моніторинг ринку юридичних послуг, за наслідком чого встановив, що ціни на послуги адвокатів міста Києва значно менші ніж визначені адвокатом Тараненко Я.Ю. У зв`язку з чим, позивач просив зменшити витрати відповіадча-1 на правничу допомогу до 3 000,00 гривень. За змістом положень ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Сторони в судове засідання не викликались. Суд дослідивши матеріали справи та подану заяву, приходить до наступного висновку. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення, суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати, суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених ст.430 цього Кодексу. Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 270 ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах. Зазначена позиція викладена в постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі». Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається з матеріалів справи, 02 травня 2022 року між відповідачем [PERSON] та адвокатом Тараненко Я.Ю. було укладено Договір № 25 про надання правової допомоги. Так, відповідно до детального опису робіт від 02 травня 2022 року відповідачу [PERSON] було надано такі послуги: 1) ознайомлення з матеріалами справи - 3 000,00 грн.; консультація [PERSON] та узгодження правової позиції по справі - 3000,00 грн.; написання та направлення до суду відзиву на позовну заяву - 6 000,00 грн.; участь в судових засіданнях - 2 000,00 грн. Розмір сплачених послуг за правову допомогу складає 14 000,00 грн. З акту виконаних робіт (наданих послуг) до Договору №25 від 02 травня 2022 року про надання правової допомоги від 23 червня 2022 року, а саме п. 1, відповідно до договору адвокат Тараненко Я.Ю. виконав роботи (надав послуги) [PERSON] , а саме: правову допомогу щодо захисту інтересів замовника ( [PERSON] ) в Дніпровському районному суді м. Києва по справі № 755/501/22 з питань повного супроводу судової справи про визнання договору дійсним та стягнення коштів. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Так, 02 травня 2022 року адвокатом Тараненко Я.Ю. був виставлений рахунок-фактура №13 за послугу: правова допомога щодо захисту інтересів замовника в Дніпровському районному суді міста Києва по справі № 755/501/22 з питань повного супроводу судової справи про визнання договору дійсним та стягнення коштів на загальну суму 14 000,00 грн. На підтвердження сплати вартості послуг надання правової допомоги представником позивача було надано квитанцію № 13НС-2ТХС-7СЕВ-НВ58 від 02 травня 2022 року на суму 1 000,00 гривень та квитанцію №МТ96-ТМ7С-ЕЕЕК-КК5Р від 03 травня 2022 року на суму 13 000,00 грн. Однак, вивчивши надані квитанції, суд приходить до висновку, що дані квитанціє не є належним доказом підтвердження понесених витрат в розмірі 14 000,00 грн. оскільки зі змісту вказаних квитанцій вбачається, що [PERSON] перерахував кошти на картковий рахунок [NUMBER] , одержував [PERSON] призначення платежу: переказ особистих коштів. Таким чином, аналізуючи вище викладене, судом встановлено, що кошти на загальну суму 14 000,00 грн. були перераховані невідомій особі, а саме [PERSON] та вказана сума була переказом особистих коштів, а не витрат на правову допомогу згідно договору № 25 від 02 травня 2022 року. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні стягненні з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу в розмірі 14 000,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved