Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

18\~липня 2022\~року заявниця\~звернулася до\~Самарського районного\~суду м.\~Дніпропетровська із\~заявою провстановлення факту народження дитини. В обґрунтування вимог посилається на те, що [INFO] вона у пологовому будинку м. Сімферополь народила дитину сина [PERSON] . При народження дитини їй було видано медичне свідоцтво про народження. У зв`язку з тим, що медичне свідоцтво про народження, отримане на тимчасово окупованій території АР Крим є недійсним, а довідка про народження дитини видана компетентною установою України відсутня, заявник позбавлена можливості отримати свідоцтво про народження на території України в позасудовому порядку. Заявник на даний час не має можливості вивезти дитину на не окуповану територію України, щоб оформити закордонний паспорт та мати можливість реалізувати законні права дитини. Просить суд встановити факт народження нею дитини [PERSON] , який народився [INFO] в м. Сімферополь, АР Крим. Відомості про батька дитини [PERSON] , що народився [INFO] просить зазначити на підставі ч.1 ст. 135 СК України та вказати батьком дитини: [PERSON] , громадянина України. 18 липня 2022 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Представник заявника в заяві просив суд розглядати справу без його участі та без участі заявників. Представник заінтересованої особи Самарського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився. Враховуючи позицію представника заявника, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню з огляду на наступні підстави. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно ч.7 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ч.1 ст.317 справи заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представникам або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. За правилами ст.7 Закону України "Про громадянство України" особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до\~ч.2\~ст.9\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 даної статті Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Частиною 1 статті 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно зі ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Судом встановлено, що відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 27 січня 2004 року Гагарінським РВ УМВС України в м. Севастополі, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 01.07.2015 року. [INFO] [PERSON] у пологовому будинку [ADDRESS] народила дитину чоловічої статі сина [PERSON] . На підтвердження факту народження дитини заявницею надано суду копію медичного свідоцтва про народження від 15.09.2016, яке було видано пологовим будинком. Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 77,78 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; допустимими за змістом частини першої ст. 78 ЦПК України є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватися положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republico f Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження особи для реалізації особистих немайнових та майнових прав заявника та дитини, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, медичними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справи у порядку статті 317 ЦПК України. Аналізуючи надані докази та враховуючи відомості, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви про встановлення факту народження заявницею [PERSON] [INFO] дитини чоловічої статі. Встановлення цього факту не суперечить чинному законодавству і не порушує чиїх-небудь прав або охоронюваних законом інтересів. Разом з цим, заявниця просить зазначити у рішенні суду відомості про батька дитини: « [PERSON] ,\~громадянин України»,на підставі ч.1 ст.135 СК України, вказуючи на те, що на час народження дитини вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі. Так, судом встановлено, що [INFO] [PERSON] у пологовому будинку №1 м. Сімферополь народила дитину чоловічої статі. У медичному свідоцтві про народження від 15.09.2016, яке було видано пологовим будинком [ADDRESS] зазначено, що породілля перебуває у зареєстрованому шлюбі. Згідно із ч.1 ст.135 СК України ім`я та по батькові батька дитини записуються під час державної реєстрації народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері. Заявницею не надано суду належних і допустимих доказів перебування або не перебування у зареєстрованому шлюбі на час народження нею дитини. За таких підстав, суд вважає, що вимоги заявниці про зазначення в рішенні відомостей про батька дитини за її вказівкою, на підставі ч.1 ст. 135 СК України, задоволенню не підлягають. У даному випадку зазначення у судовому рішенні відомостей про батька дитини на підставі ч.1 ст. 135 СК України буде суперечити ст. 13 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану. Державна реєстрація народження дитини, відповідно до\~ ст.13\~Закону України\~"Про\~державну реєстрацію\~актів цивільного\~стану" проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків, а підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є, зокрема,\~ рішення суду про встановлення факту народження дитини. Такий висновок узгоджується з частиною другою статті 259 ЦПК України, згідно з якою рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не змінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Тобто, у даному конкретному випадку заявниця для реєстрації народження дитини в органах ДРАЦС має подати реєстратору рішення суду про встановлення факту народження дитини і, відповідно, свідоцтво про реєстрацію шлюбу або заяву про реєстрацію народження дитини відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Згідно ч.4 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: partial