Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначив, що 18.08.2020 року між АТ «Кредобанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №СL287721, згідно з яким відповідачу було надано кредит в сумі 200\~000,00 грн. до 15.08.2025 року на поточні потреби позичальника та погашення (рефінансування) кредитної заборгованості. Укладаючи договір, сторони погодили усі істотні умови, позивач виконав зобов`язання за вказаним договором, надав грошові кошти позичальнику, втім, відповідач допустив порушення умов вказаного договору, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої станом на 15.12.2021 рік становить 259558,11 грн. (заборгованість за тілом кредиту 194699,01 грн., заборгованість по відсоткам 64859,10 грн.). Позовна заява містить вимогу про стягнення з відповідачів, як солідарних боржників, на користь позивача заборгованості за вказаним кредитним договором (на переконання позивача, підстави для солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором передбачені ч.3 ст.61, ч.4 ст.65 СК України), та витрат на правову допомогу в розмірі 25955,81 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу слухати у його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечував, про що надав до суду письмове клопотання. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, а також відзив на позов до суду не надали, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.08.2020 року між АТ «Кредобанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №СL287721, згідно з яким відповідачу було надано кредит в сумі 200\~000,00 грн. до 15.08.2025 року на поточні потреби позичальника та погашення (рефінансування) кредитної заборгованості. В анкет-заяві №СL287721 від 14.08.2020 року [PERSON] повідомив про сімейний стан із [PERSON] (зареєстрований шлюб), та надав інші відомості про себе, запропоновані для надання банком (а.с.17). Пунктом 4.1 Договору визначена процентна ставка за договором (35% річних). Відповідно до п. 4.2 договору проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» за ставкою, визначеною п.4.1 кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього договору. Укладаючи договір, сторони за ним погодили (п.6.1), що позичальник зобов`язаний повернути кредит в повному обсязі в порядку та у строки, передбачені цим договором. Відповідно до п.6.2 кредитного договору позичальник здійснює погашення заборгованості за кредитним договором відповідно до графіку платежів (додаток №1 до кредитного договору). Як встановлено судом, відповідач [PERSON] допустив порушення умов кредитного договору, станом на 15.12.2021 рік заборгованість становить 259558,11 грн. (заборгованість за тілом кредиту 194699,01 грн., заборгованість по відсоткам 64859,10 грн.), у зв`язку з чим на його адресу 26.10.2021 була направлена досудова вимога щодо дострокового стягнення заборгованості (а.с.23), втім, зобов`язання за кредитним договором відповідачем [PERSON] не було виконано. Згідно з вимогами ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У відповідності з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3). Суд наголошує на тому, що оскільки позивач відповідно до частини другої\~статті 1050 ЦК\~України пред`явив 26.10.2021 року позичальникові вимогу про повне дострокове погашення\~заборгованості за кредитним договором\~і вказав у вимозі, що ця заборгованість має бути погашена протягом 30 днів, кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання, яке згідно з цим\~договором\~мало виконуватися\~за\~графіком погашення кредиту. Судом встановлено, що з боку відповідача [PERSON] було допущено порушення умов виконання зобов`язання, що призвело до утворення заборгованості (станом на 15.12.2021 рік заборгованість становить 259558,11 грн. (заборгованість за тілом кредиту 194699,01 грн., заборгованість по відсоткам 64859,10 грн.), грошові кошти в зазначеному розмірі банку не повернуті, у зв`язку з чим вочевидь порушення прав позивача з боку позичальника, які підлягають поновленню. Щодо вимоги позову про стягнення боргу з відповідачів, як солідарних боржників, то за ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Верховним судом \~ВС/КЦС по справі №205/5882/18 від 07.10.2020 р. висловлена правова позиція: згідно з ч. 3 ст. 61 СК України у разі, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.\~ Водночас відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.\~ Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність.\~При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. З урахуванням наведеного, суд вважає стягнути солідарно з [PERSON] та\~ [PERSON] на\~користь Акціонерного\~товариства\~«Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №СL287721 від 18.08.2020 року, розмір якої станом на 15.12.2021 рік становить 259558,11 грн. (заборгованість за тілом кредиту 194699,01 грн., заборгованість по відсоткам 64859,10 грн.) Що стосується вимоги позову про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25955,81 грн., то суд виходить з наступного. В силу п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Конституційне право на професійну правничу допомогу та вільний вибір захисника гарантується ст. 59 Конституції України. Відповідно до ст. 22 Конституції України, воно не може бути скасоване, а звуження змісту та обсягу наявних прав і свобод не допускається. За ч. 2 ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу суд враховує, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то для суду наявні підстави для стягнення таких витрат. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зазначений обов`язок з боку позивача не виконаний, суду не надано акту приймання-передачі наданих послуг, платіжних документів про оплату таких послуг, а тому відсутні підставі для стягнення таких витрат. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1798,00 гривень. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідачів підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1946,69 гривень із кожного.

Outcome: partial