Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

22 вересня 2021 року, позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд: позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 08 жовтня 2011 року по квітень 2014 року [PERSON] та [PERSON] проживали як чоловік та дружина, шляхом ресторації шлюбу Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану ЗМУЮ ( актовий запис № 295) однією сім`ю. [INFO] у них народилася спільна дитина дочка- [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . З народження дитина - [PERSON] проживає та зареєстрована спільно зі мною за адресою - [ADDRESS] . Фактичні шлюбні відносини з Відповідачем були припинені у листопаді 2013 року. Згідно до Рiшення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.04.2014 року, шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач перестав виконувати свої батьківські обов`язки, щодо доньки [PERSON] , проживає окремо, фактичне проживання на теперішній час невідоме, жодного разу не відвідав свою дитину, життям та поведінкою дитини не цікавиться, у батьківських заходах не приймає участі. Окрім того відповідач ухиляється від піклування про свою доньку. Не цікавиться її фізичним і духовним розвитком як дитини. Її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини у разі хвороби, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умови для отримання нею освіти. [PERSON] навчається в Запорізькій гімназії № 107 по теперішній час, у 4-B класі. Разом iз позовом про розірвання шлюбних відносин, було подано позов про стягнення з відповідача аліментів на неповнолітню дитину. Згідно до Рiшення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.04.2014 року, позов задоволено, та призначено стягнення аліментів в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, починаючи з 18.02.2014 р. і до повноліття дитини (копія додається). Як вбачається з розрахунку заборгованості від 30.08.2021 р. наданого Комунарським ВДВС у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Відповідач майже не виконує рішення суду, чим підтверджує своє байдужість до дитини, та до того як вона росте та розвивається. Не проявляє жодного бажання допомогти фінансово чи морально. Згідно з довідок з місця виховання та наразі навчання [PERSON] , я виховую доньку одна, батько [PERSON] не бере участі у вихованні дитини. Донька з народження фактично проживає зі мною за нашою адресою: [ADDRESS] . З батьком за адресою своєї реєстрації ніколи не проживала. Усі батьківські обов`язки щодо доньки позивач виконує самостійно без участі батька дитини. Позивач сама спроможна фінансово забезпечити життя своєї дитини та допомагати їй матеріально. У судове засідання позивач не з`явилась, але до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, доводи наведені в обґрунтування позовних вимог підтримала, просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду був повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомили. Заяв з проханням розглядати справи без його участі або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи до суду не надходило. Заперечень стосовно позовних вимог позивача суду не надав. У судове засідання представник третьої особи - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, не з`явився, але до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, в інтересах дитини. Не заперечують, щодо винесення заочного рішення. Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст. ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Прийнявши до уваги заяву представника позивача, суд ухвалою від 13 липня 2022 року постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд із вказаного приводу зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України"). Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів. Пунктом 3 вказаної вище постанови Пленуму ВССУ судам дано роз`яснення на те, що, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків у цивільних справах є, в т.ч. і правова та фактична складність справи; поведінка заявника, характер процесу та його значення для заявника. Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 23 вересня 2021 року було залишено без руху та надано термін для усунення недоліків. /а.с.27-28/ Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 07 жовтня 2021 року провадження у цій справі відкрито, справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Одночасно вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. /а.с.51/ Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 09 листопада 2021 року витребувано від РА ЗМР по Комунарському району письмовий висновок щодо можливості позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] /а.с.60/ 14 січня 2022 року на адресу суду від представника РА ЗМР по Комунарському району надійшов акт про обстеження умов проживання. /а.с.63,64/ 07 червня 2022 року на адресу суду від представника РА ЗМР по Комунарському району, як органу опіки та піклування надійшов висновок щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] /а.с.75-76/ Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 06 червня 2022 року підготовче провадження по даній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. /а.с. 80/ Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, взявши до уваги висновок, наданий районною адміністрацією Запорізької міської ради по Комунарському району м. Запоріжжя як органу опіки та піклування, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 08 жовтня 2011 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданий Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 295./а.с20/. [INFO] народилась [PERSON] , батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, Україна, актовий запис № 341. /а.с.13/ Рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 01 квітня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] аліменти в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму відповідного віку дитини. Рішення набрали законної сили 14 квітня 2014 року. /а.с.17-19/ Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа. Відповідно до довідки № 01-30/418 від 17 серпня 2021 року виданої класним керівником [PERSON] та директором Г.В. Ємельяновою Запорізької гімназії №107 ЗМР Запорізької області, головою ГО «ЗС «Кіокушин Будо Карате» Д.В. Айкін від 06 вересня 2021 року, батько, [PERSON] , справами доньки не цікавиться, школу та батьківські збори не відвідує./а.с.14-15/ Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, зробленого державним виконавцем Комунарського ВДВС у місті Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лавровою К.А. станом на 30 серпня 2021 року заборгованість по сплаті аліментів [PERSON] складає 148 340 гривень 24 копійки. /а.с.16/ Спеціалістами відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради було обстежено умови проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що умови проживання задовільні, у [PERSON] є місце для відпочинку, навчання, все необхідне для розвитку. Дівчина доглянута, розвинута за віком. Стосунки в сім`ї доброзичливі. Дівчина відповідає прихильністю до матері, бабусі та чоловіка матері. Батька свого - [PERSON] , дівчина бачила дуже давно, навіть не пам`ятає коли. Батько не вітає з днем народження, ні з якими іншими святами, не дзвонить. /а.с.77/ Частина 7 статті 7 СК України проголошує, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Відповідно до частини 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року, яку було ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та яка набула чинності для України 27.09.1991 року., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих та адміністративних заходів. Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 цього Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу та своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, орган опіки та піклування, а також інші особи. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав та призначення опікуна (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом випливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Згідно роз`яснень п. 16 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Згідно висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району № 2976/01-37/19.02 від 06 червня 2022 року вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , [INFO] . /а.с.75-76/ Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний, і моральний розвиток, не готує до самостійного життя, не бере участь у навчально-виховному процесі. Вирішуючи даний спір, суд враховує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). Суд зазначає, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Аналізуючи зазначені норми матеріального права, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved