Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просив суд: зменшити розмір аліментів з нього на користь відповідачки на утримання неповнолітньої дитини з ј частини до 16,5% зі всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] , є батьком [PERSON] ( [INFO] ) та сплачує аліменти на утримання дитини [PERSON] . Аліменти сплачуються на підставі рішення Звенигородського районного суду Черкаської області по справі №694/374/19 від 01.07.2019 Цим рішенням присуджено сплачувати аліменти на їхню дитину [PERSON] у розмірі 1/4 від усіх заробітків, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. На підставі цього рішення суду та виконавчого листа відкрито виконавче провадження щодо нього. На даний час його матеріальний стан змінився. 19.01.2022 року він одружився з [PERSON] та у шлюбі у них народився син - [PERSON] - [INFO] . Їхня сім`я ще не встигла зробити накопичення, придбати рухоме та нерухоме майно. Його дружина - [PERSON] доглядає маленьку дитину, не працює, отримала єдиноразову виплату при народженні дитини (10 тис. грн.) та протягом трьох років буде отримувати соціальні виплати на дитину у розмірі 860,00 грн. З квітня 2021 року по вересень 2021 року він перебував на обліку у Київському міському центрі зайнятості, як безробітний. З жовтня 2021 року почав працювати та отримувати доходи. Працює та проживає в м. Києві. Оскільки він та його дружина родом з не з Києва, вони вимушені орендувати квартиру. За останні шість місяців, після працевлаштування (повна зайнятість), він отримав дохід у розмірі 74141,78 грн. З доходу утримано податки. Тобто, "чистими" отримано у розмірі 60796,25 грн. В середньому на місяць дохід складає 10132,71 грн. З зазначеної суми йому необхідно сплатити аліменти у розмірі 1/4 від всіх видів заробітків, але не менше 50% прожиткового мінімуму, сплатити за орендовану квартиру, утримати непрацюючу дружину та ще одну дитину. За орендоване житло позивач сплачує близько 6500,00 грн. на місяць. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, колишня дружина - [PERSON] обрала спосіб стягнення аліментів у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (не в трердій грошовій сумі). Але, при врахуванні обставин наведених вище, він вважає, що розмір аліментів на дитину може бути зменшено з 25% до 16,5 % (дві дитини 33: 2=16,5) з усіх видів доходів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Старшому сину - [PERSON] [INFO] виповнилось 4 роки. Його мати - [PERSON] вже може працювати, отримувати доходи та аліменти у меншому розмірі. Відповідач була належно повідомлена про розгляд справи що підтверджується поштовим повідомленням, яке міститься в матеріалах справи, а також відповідач була повідомлена про розгляд справи шляхом оголошення на веб-сайті Звенигородського районного суду, що відповідно до вимог ч. 11 ст. 128ЦПК України - з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. 22.06.2022 року на адресу суду надійшов відзив від [PERSON] на позовну заяву [PERSON] в якому позивач просила відмовити в задоволені позовних вимог повінстю. Мотивуючи тим, що позовні вимоги позивача не ґрунтуються на законі. Позовні вимоги позивача не обґрунтовані належними та допустимими доказами. Позивачем не обґрунтовано та не доведено, чому суд повинен задовільнити його вимоги про зміну розміру, або звільнення від сплати аліментів. Фактично доводи позивача зводяться до того, що у нього народилась дитина і тому аліменти слід з 25% від його доходу зменшити до 16,5% від його доходу. Докази надані позивачем до позовної заяви містять неактуальну інформацію, крім того, надані докази не доводять та не обґрунтовують правомірність вимог позивача, а саме: Позивачем не надано жодних доказів того, що запропонований ним розмір аліментів дійсно буде достатній для утримання дитини. Позивачем не наведено підстав передбачених Сімейним кодексом України для зменшення розміру аліментів. При визначенні розміру аліментів слід враховувати доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. [PERSON] , відповідно до мотивувальної частини позовної заяви має на праві користування нерухоме майно, про що чітко вказує в своїй позовні заяві, та визнає, що може утримувати орендоване майно щомісячно сплачуючи по 6500 грн., також відповідно до його позовної заяви вбачається, що місячний дохід позивача становить 6000 грн. (чиста сума доходу вже із сплаченими податками та із відрахованими аліментами на дитину). За вказаних обставин, явно вбачається, що платник аліментів може собі дозволити витрати значно більші ніж офіційний його дохід, разом з цим, платник аліментів жодним чином не доводить походження цих коштів, що вказує на те, що платник аліментів крім офіційних доходів, має ще й неофіційні доходи, які значно більші офіційних, адже він має можливість при офіційних доходах в 6000 грн. утримувати орендоване майно витрачаючи на нього по 6500 грн. щомісячно, також має можливість утримувати дружину, яка не працює, та має можливість утримувати ще одну дитину від нового шлюбу - зазначає, що ці всі відомості визнаються та доводяться самим позивачем у позовній заяві. Отже, стягувачем аліментів повністю доведено обставини передбачені п. 3-2 ч. 1 ст. 182 СК України про те, що платник аліментів має неофіційні доходи в значному розмірі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Просила відмовить в задоволенні позову. Підтримала доводи викладені у відзиві. Позивач та його представник адвокат Семенець Г.Л. в судове засідання не з`явились. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заяв на відкладенні не надали. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області (суддя Шарко О.П.) від 07.06.2022 було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, дійшов до наступних висновків. Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 01.07.2019 р. позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів з [PERSON] було задоволено.. Відповідно до виконавчого листа по справі № 694/374/19 виданого Звенигородським районним судом Черкаської області стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] [INFO] в розмірі 1/4 частини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 13.03.20109року і до його повноліття. На підставі виконавчого листа було відкрито виконавче провадження № 59772647 по стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] [INFO] в розмірі 1/4 частини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 13.03.20109року і до його повноліття. Виконавче провадження перебуває на виконанні Іллінецького відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області. Заборгованість за виконавчим листом № 694/374/19 виданого 01.07.2019 р. Звенигородським районним судом Черкаської області станом на 30.06.2022р. відсутня. Переплата становить 1345,02 грн. 19 січня 2022 р. [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] . Від цього шлюбу народився син - [PERSON] [INFO] . З квітня 2021 року по вересень 2021 року [PERSON] перебував на обліку у Київському міському центрі зайнятості, як безробітний. З жовтня 2021 року [PERSON] почав працювати в ТОВ « Фора» та отримувати доходи. [PERSON] не працює, у зв`язку з відсутністю роботи та перебуває на обліку у Державному центрі зайнятості Звенигородській районній філії, не отримує доходів від робти. Також [PERSON] не перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення, отже, не отримує від будь-яких допомог, субсидій та соціальних виплат. [PERSON] не має у власності будь- якого нерухомого майна, що доводиться відповідною інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав. [PERSON] не має у власності будь-якого рухомого автотранспорту, що доводиться відповідною довідкою з Територіального сервісного центру №7143. [PERSON] хворіє та потребує лікування, що доводиться відповідною довідкою КНП «Звенигородська БЛІЛ» [PERSON] не отримує інших доходів окрім аліментів, що доводився довідкою з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 10.06.2022 р. Стягувач аліментів - [PERSON] , перебуває у скрутному матеріальному становищі, вона хворіє, не отримує доходів, не працевлаштована, займається доглядом та вихованням дитини, матеріальний стан родини - скрутний, що доводиться актом депутата Звенигородської міської ради від 20.06.2022 р. Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін Вказані правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. При цьому слід враховувати, що зміна сімейного стану - народження дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, а позивач повинен довести належними та допустимими доказами погіршення свого майнового стану. Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071, від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20, від 30 серпня 2021 року у справі № 301/2160/20. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Крім того [PERSON] свої позовні вимоги про зменшення розміру аліментів обґрунтовує тим, що в нього на утриманні перебуває новонароджена дитина, проте перебування на утриманні платника аліментів ще одного утриманця, не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів. Разом з тим, платник аліментів у обґрунтування своїх позовних вимог вказує про те, що його доходи не достатні і як аргумент вказує, що він отримує заробітну плату, значна частина якої витрачається ним на утримання орендованого майна. Виходячи з обґрунтування позову, позивач ставить витрати на утримання орендованого майна в сумі 6500 грн. вище, а ніж необхідність сплати аліментів сума яких визначена виконавцем за травень 2022 року становить 3356,95 грн. (згідно з довідкою виконавця про сплату аліментів). Також розмір аліментів які підлягають сплаті (сума в 3356,95 грн.) в двічі менший, а ніж сума коштів, які платник витрачає на утримання орендованого майна (сума в 6500 грн.) Отже, вимоги платника аліментів зводяться до того, що суму аліментів потрібно зменшити на 9% (з 25% до 16,5 %) для того, щоб він мав можливість і в подальшому оплачувати утримання орендованого майна. Крім зазначеного, особливу увагу слід звернути, що відповідно до інформації з довідки виконавця вбачається, що на момент стягнення аліментів, матеріальне становище платника було значно гірше, а ніж на даний час - доходи платника аліментів збільшились в рази, а отже, матеріальний стан платника аліментів не тільки не погіршився, а навпаки - покращився, що є цілком достатньою підставою для відмови в позові. Також, відповідачкою надано значну кількість документальних доказів того, що дитина потребує аліментів, і вона з дитиною перебувають у скрутному матеріальному становищі. Також існує той факт, що у платника аліментів в даний час існує переплата по аліментах в сумі 1345,02 грн., що вказує на те, що платник може сплачувати аліменти, та його майновий стан не погіршився. Суд наголошує на тому, що діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу. Такий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 21 липня 2021 року у справі № 691/926/20. До того ж, розмір аліментів, що стягуються із позивача на утримання дитини примусовому порядку, не може перевищувати розміру відрахувань, встановлених ст.70 Закону України «Про виконавче провадження». Більш того, загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей не може перевищувати 70 відсотків. (ч. 3 вказаної статті Закону) Відтак, враховуючи, що зменшення аліментів призведе до порушення прав дитини від першого шлюбу порівняно з другою дитиною, та те, що обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні ст. 192 СК України, суд не визнає істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, розмір яких на переконання суду не є завищеним, у задоволенні позову слід відмовити. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, суд прийшов до висновку про відмову у позові то судові витрати залишаються за позивачем. Крім того відповідачкою [PERSON] подано відзив на позовну заяву та в прохальній частині данного відповідачка просить стягнути з позивача [PERSON] понесені нею судові витрати за надання правової допомоги в сумі 9000 грн.(дев`ять тисяч гривень). У рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009 щодо офіційного тлумачення статті 59 Конституції України, яка гарантує право на професійну правничу допомогу, зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. При цьому, під час розгляду цивільної справи №753/15687/15-ц (постанова від 14.11.2018р.) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про відшкодування витрат на розгляд справи за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим: рішення у справах Двойних проти України (пункт 80) від 12 жовтня 2006 року, Гімайдуліна і інші проти України (пункти 34-36) від 10 грудня 2009 року, East/West Alliance Limited проти України (пункт 268) від 23 січня 2014 року, Баришевський проти України (пункт 95) від 26 лютого 2015 року та інші. У рішенні Лавентс проти Латвії (пункт 154) від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження. Так, як вбачається із матеріалів справи, правову допомогу відповідачу [PERSON] надава адвокат Бабенко Р.В. на підставі договору про надання правової допомоги та ордеру (а.с.26-27). Останній надавав клієнту консультацію, готував відзив на позовну заяву та готував адвокатські запити. Відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт від 22.06.2022 року адвокат Бабенко Р.В. надав відповідачу [PERSON] наступні послуги: надання консультації, підготовка та складання адвокатських запитів, підготовка та складання відзиву на позовну заяву загальною вартістю 9000 грн. Враховуючи вищевикладені обставини а також невелику складність даної справи, дослідивши докази на підтвердження витрат відповідача на правничу допомогу, суд вважає, що відсутні підстави для відшкодування витрат у розмірі, який вказаний у акті виконаних робіт. З урахуванням фактичних обставин справи, виходячи із принципу розумності і справедливості, а також надавши оцінку співмірності витрат виконаним роботам та наданим послугам, суд вважає, що з позивача необхідно стягнути на користь відповідача понесені судові витрати, пов`язані з наданням правової допомоги у розмірі 1000 грн.

Outcome: approved