Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя в якому просить суд визнати за ним в порядку поділу майна подружжя право вимоги на Ѕ частину майнових прав на однокімнатну квартиру в ЖК «Новий Автограф», що розташована по [ADDRESS] . Свої вимоги мотивував тим, що сторони перебувають у шлюбі з 12 вересня 2003 року. В шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] [INFO] . В 2019 р. сторони для сім`ї вирішили придбати нерухоме майно в м.Києві, а саме квартиру, що розташована в будинку ЖК «Новий Автограф», що розташований за адресою: [ADDRESS] . Реалізуючи свої задуми 13 листопада 2019 р. відповідач [PERSON] уклала з ТОВ «Фасад» договір №436/1ФС купівлі - продажу майнових прав на однокімнатну квартиру, орієнтовною загальною площею 52,28 м.кв. за ціною 682 097 грн. 16 коп., що в перерахунку складало 27 884, 07 доларів США. В цей же день відповідачем було здійснено платіж в сумі 682097 грн. 16 коп. для забезпечення виконання умов зазначеного договору. Вказані кошти були спільними коштами подружжя . Починаючи з кінця 2020 року між позивачем та відповідачем погіршилися стосунки та на час подачі позову в проваджені Згурівського районного суду Київської обл. перебуває цивільна справа про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Свої вимоги позивач обгрунтовує посиланням на вимоги ст. ст. 60, 63, 70, 71 СК України. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов з обставин викладених в позовній заяві та просили його задовольнити в повному обсязі, наполягаючи на тому, що спірне майно було придбано під час перебування позивача та відповідача у зареєстрованому шлюбі та кошти на придбання спірного майна були спільними коштами подружжя. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, але при цьому не оспорювала фактичних обставин, що зазначені в позовній заяві. Не визнання позову полягає в тому, що відповідач мала намір врегулювати даний спір між позивачем мирним шляхом дарування майнових прав на вказану спірну квартиру їх доньці [PERSON] . Представник третьої особи в зал судового засідання не з`явився, хоча сповіщався належним чином про день, місце та час розгляду справи в суді. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи дійшов наступного, що відповідно до статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як було встановлено судом, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб 12 вересня 2003 року. В шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] [INFO] . 13 листопада 2019 р. відповідач [PERSON] уклала з ТОВ «Фасад» договір №436/1ФС купівлі - продажу майнових прав на однокімнатну квартиру, орієнтовною загальною площею 52,28 м.кв. за ціною 682 097 грн. 16 коп., що в перерахунку складало 27 884, 07 доларів США. В цей же день, 13.11.2019 р. відповідачем було здійснено платіж в сумі 682097 грн. 16 коп. для забезпечення виконання умов зазначеного договору, що складає 100% від суми платежу, та підтверджується меморіальним ордером за №4386976. Як було встановлено в судовому засіданні, що право власності на вказану спірну квартиру у встановленому законом порядку оформлено не було. З пояснень учасників справи вбачається, що на час розгляду справи в суді шлюб між сторонами було розірвано. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з"ясувати джерело і час його придбання. поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного Кодексу України та ст. 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК). Таким чином, суд дійшов висновку, що в момент перебування сторін у шлюбі було придбано за спільні кошти майнові права на однокімнатну квартиру орієнтовною загальною площею 52.28 м.кв., розташованій на 18 - му поверсі, будівельний номер квартири [ADDRESS] , в зв`язку з чим це є спільною сумісною власністю подружжя. Враховуючи, що спірне майно набуте сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства та вказане майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому суд дійшов висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем і відповідачем право вимоги передачі майнових прав по Ѕ частині на однокімнатну квартиру в ЖК «Новий Апостроф» розташованій по [ADDRESS] , передбачених договором купівлі - продажу майнових прав укладених 13.11.2019 р. між ТОВ «Фасад» та [PERSON] та визнати [PERSON] та [PERSON] співпокупцями по Ѕ частині за вказаним договором. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Питання, щодо стягнення судових витрат в межах даної цивільної справи було вирішено у відповідності до ст. ст. 139, 141 ЦПК України.

Outcome: approved