Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, вказуючи, з урахуванням уточнення позовних вимог (а.с. 20), що з відповідачем [PERSON] з 2010 року перебував у шлюбних відносинах, які були припинені у вересні 2020 року. Від фактичних шлюбних відносин вони мають доньку [PERSON] , [INFO] . До жовтня 2020 року він добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, не зважаючи на що відповідачка звернулася до суду із заявою про стягнення аліментів та з доходу позивача на підставі судового наказу від 10 листопада 2020 року почалось утримання аліментів у розмірі ј частини всіх видів заробітку. Крім того, за проханням відповідачки протягом 2021 року він добровільно надавав матеріальну допомогу на придбання взуття, одягу, ліків для дитини. На теперішній час матеріальне становище позивача погіршилось, оскільки він не має постійного заробітку. Крім того, він має ще двох дітей від першого шлюбу з [PERSON] , яким він допомагає матеріально та один з яких є неповнолітнім. Позивач просить суд змінити розмір стягнення аліментів, які стягуються з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] на утримання однієї неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на підставі судового наказу, виданого Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області від 10 листопада 2020 року з ј частки до 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу). Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21 січня 2022 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів прийняти до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження\~у справі. Ухвалою Костянтинівського\~міськрайонного суду\~Донецької області\~від 11\~лютого 2022\~року залучено до участі у цивільній справі за позовом\~ [PERSON] \~до [PERSON] \~про зменшення\~розміру аліментів в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог\~щодо\~предмета\~спору, [PERSON] . Позивач [PERSON] \~у судове\~засідання не\~з`явився,\~був належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи, засобами електронного поштового зв`язку звернувся на адресу суду із заявою про розгляд справи у його відсутність, зазначив, що усі необхідні на його думку документи були ним надані до суду, свій позов підтримує. Відповідач [PERSON] , представник відповідача адвокат Скрипченко Д.В., у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, а також письмовий відзив (а.с. 41-43), з я кого вбачається, що позовну заяву [PERSON] відповідач вважає необґрунтованою. Так, позивачем на думку відповідача не надано підтверджень зміни матеріального та сімейного стану, або інших обставин, що відповідно до ст. 192 СК України є підставами для зменшення розміру аліментів. У урахуванням того, що спільні з [PERSON] діти позивача народились раніше ніж спільна дитина з відповідачкою, надані позивачем до позовної заяви документи жодним чином не підтверджують зміни його майнового стану. Зі змісту позовної заяви та додатку до неї вбачається, що надання матеріальної допомоги на користь двом дітям від іншого шлюбу [PERSON] , 2007 р.н., та [PERSON] , 1999 р.н., не є встановленим рішенням суду обов`язком позивача, оскільки існує договір між позивачем та [PERSON] про відступлення позивачем своїх прав на нерухоме майно на користь їх спільних дітей за рахунок аліментів. До того ж, один з вказаних дітей позивача є повнолітнім. Вважає, що позивачем належними та допустимим доказами не підтверджено погіршення майнового стану, а також взагалі до суду не надано будь-яких відомостей про його доходи та причини відсутності роботи. Факт наявності двох старших дітей від іншого шлюбу сам по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Зазначила, що наприкінці 2021 року у спільної дитини сторін було діагностовано хронічне захворювання, у зв`язку із чим відповідачкою понесено додаткові витрати на діагностику та лікування у розмірі 2700 грн. (а.с. 44-46), про що був обізнаний позивач, але будь-якої матеріальної допомоги на лікування не надав. Просила відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, надала до суду письмову заяву про неможливість прибути на виклик суду, а також зазначила, що між ними із позивачем [PERSON] укладено договір дарування частини квартири оціночною вартістю 15998 грн., не зважаючи на що позивач постійно за своїм бажанням надає матеріальну допомогу дітям [PERSON] , 1999 р.н., та [PERSON] , 2007 р.н., хоча не зобов`язаний це роботи після укладення договору. Просила задовольнити позовні вимоги [PERSON] , щоб він мав можливість допомагати неповнолітньому [PERSON] , 2007 р.н. Суд, з`ясувавши позицію учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони [PERSON] (а.с. 6-10) та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 3). Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області у справі № 233/4493/20 видано судовий наказ від 10 листопада 2020 року, яким стягнуто з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрованого за адресом: [ADDRESS] та проживаючого за адресом: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрованої та проживаючої за адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання однієї неповнолітньої дитини: доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення даної заяви 07.10.2020 року і до повноліття дитини. (а.с. 3, 22). Судовий наказ набрав законної сили 10 листопада 2020 року. Позивач [PERSON] та третя особа у справі [PERSON] , є батьками дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями відповідних свідоцтв про народження (а.с. 4-5, 28-29). До позовної заяви позивачем додано копію письмового підтвердження третьої особи - [PERSON] від 10 грудня 2021 року (а.с. 11) про те, що остання, шлюб якої із позивачем розірвано, отримувала від нього матеріальну допомогу на утримання двох неповнолітніх дітей, не зважаючи на те, що раніше між ними було укладено договір про передання прав на квартиру дітям у рахунок аліментів. Виплати з боку позивача були добровільними. Згідно\~ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч.3\~ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до\~ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України№789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналізуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Так,\~Сімейний кодекс України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У\~статті 192 СК України\~наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Крім того,\~пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Подібний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 30.08.2021 року у справі № 301/2160/20; від 16.09.2020 року у справі № 565/2071/19; від 28.05.2021 року у справі № 715/2073/20. Відповідно до\~ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями\~12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ст.82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, на підтвердження позовних вимог позивачем до суду надано копії свідоцтв про народження дітей від шлюбу із третьою особою у справі [PERSON] , - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 4-5, 28-29), один з яких досяг повноліття, а також копію письмової заяви-підтвердження третьої особи - [PERSON] від 10 грудня 2021 року (а.с. 11) про отримання останньої від позивача добровільної матеріальної допомоги на утримання двох неповнолітніх дітей при наявності укладеного договору про передання прав на квартиру дітям у рахунок аліментів. Будь-яких інших доказів на підтвердження своїх вимог позивачем суду надано не було. Під час\~розгляду даної\~цивільної справи\~судом були\~створені всі\~умови для\~реалізації прав\~та обов`язків\~учасниками судового\~розгляду,\~у тому\~числі й\~в частині\~подання ними\~доказів та\~заявлення клопотань. Від позивача до суду не надходило клопотань щодо витребування додаткових доказів, подання яких є утрудненим для нього. Аналізуючи доводи сторін та зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що позивачем, який є працездатним, не є особою з інвалідністю, не має інших аліментних зобов`язань за судовим рішенням, не надано суду належних та допустимих доказів погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання спільної дитини сторін. Сімейний стан позивача не змінився, докази зміни матеріалього стану чи стану здоров`я сторін відсутні, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, а тому у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Згідно статті 141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з позивача на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved