Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-28 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, укладеним шляхом підписання заяви про приєднання від 17.10.2016 року до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) в розмірі 18158,93 грн. В обґрунтування позову вказано, що 17.10.2016 року [PERSON] подав заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), відповідно до умов якої банком відповідачу був відкритий картковий рахунок № [NUMBER] , на умовах тарифного плану «Зарплатний», для його користування банк оформив та видав відповідачу банківську платіжну картку. Відповідно до заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) на строк 36 місяців, з можливим подовженням на той самий строк, банк встановив відповідачу кредит у сумі 14000,00 грн. під 30,00% річних за користування кредитними коштами. Відповідно до вказаної вище заяви про приєднання позивачем виконані всі зобов`язання належним чином. В позовній заяві позивач посилається на те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 12.01.2022 року утворилась заборгованість у розмірі 18158,93 грн, яка складається з: заборгованість за основним боргом (кредитом) 14000,00 грн; загальна сума заборгованості зі сплати комісії за користування кредитом 1471,87 грн; загальна сума нарахованої комісії 14,00 грн; загальна сума 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) 545,08 грн; загальна сума 3% річних на суму нарахованої комісії 60,51 грн; сума інфляційних втрат на суму простроченого кредит 1868,46 грн; сума інфляційних втрат на суму нарахованої комісії 199,01 грн, яку просить стягнути на свою користь. ІІ. Процедура та позиції сторін 21.02.2022 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Копію ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідач отримав особисто 09.06.2022 року (а.с. 51-52). Згідно з ч. 5 ст.\~279\~ЦПК\~України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Заяв по суті справи до суду не надійшло, відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується змістом рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст.\~11\~ЦК\~України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. В частинах першій, другій статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до приписів до ч. 1 ст.\~638\~ЦК\~України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст. 611 ЦК України\~в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. ІV. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження та мотиви суду Судом встановлено, що 17.10.2016 року [PERSON] підписав Заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), відповідно до якої банк відкрив на ім`я клієнта поточний рахунок на умовах тарифного пакету «Зарплатний» та видав платіжну картку (а.с. 13). Також, 17.10.2016 року [PERSON] підписав Заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту), за умовами якої [PERSON] надано кредит для задоволення споживчих потреб у сумі 14000,00 грн строком на 36 місяців, процента ставка становить 30% річних. Комісійна винагорода за обслуговування невикористаної частини кредитного ліміту та за зняття готівки становить 0,00 % від суми заборгованості за кредитом (а.с. 14). З огляду на викладене, на підставі ст.ст. 633, 634, 1054, 1055 ЦК України суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем у письмовій формі шляхом приєднання укладений споживчий кредитний договір. Матеріалами справи підтверджується, що позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином, на картковий рахунок, відкритий на ім`я відповідача, перерахував грошові кошти в ромірі 14000,00 грн. В той же час, відповідач неналежним чином виконує зобов`язання з повернення кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість по тілу кредиту в сумі 14000,00 грн. ( а.с. 5-12). Звертаючись до суду з позовом, позивач заявив вимогу про стягнення заборгованості по тілу кредиту, 3% річних в сумі 545, 08 грн та інфляційних в сумі 1868,46 грн, які нараховані на зазначену суму заборгованості по тілу кредиту. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Дійсно, судом встановлено, що відповідач допустив неналежне виконання грошового зобов`язання, що має наслідком застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, проте, позивач на підставі належних і допустимих доказів не довів обгрунтованість розміру заявлених до стягнення річних та інфляційних. Відповідно до ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Разом з тим, всупереч наведеним вище положенням ЦПК України, позивач не надав жодних доказів в обгрунтування розміру нарахованих на суму заборгованості річних та інфляційних. Так, ні в позовній заяві, ні в долучених до неї документах не наведений розрахунок річних та інфляційних, які заявлені до стягнення. До позовної заяви долучена виписка по картковому рахунку відповідача, проте в ній відсутні розрахунки заборгованості з річних та інфляційних, інші документи, які підтверджують нараховані суми, позивач також не надав. Крім того, ні в позовній заяві, ні в долучених до неї документах не зазначений період, за який нарахована відповідальність за неналежне виконання грошового зобов`язання у вигляді стягнення річних і інфляційних, що є обов`язковим з метою забезпечення належного подальшого виконання судового рішення. Таким чином, беручи до уваги те, що позивач не надав суду розрахунок 3% річних та інфляційних, які нараховані на тіло кредиту і заявлені до стягнення, не визначив період, за який нарахована відповідальність, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити правильність цих розрахунів та надати їм оцінку, а тому суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про стягнення річних та інфляційних, нарахованих на суму заборгованості по тілу кредиту, у зв`язку з недоведеністю їх розміру. Не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості зі сплати комісії за користування кредитом, комісії, 3% річних та інфляційних, нарахованих на суму комісії, з огляду на наступне. Матеріалами справи не підтверджено, що сторони досягли згоди щодо сплати комісії, зокрема, не підтверджений її розмір (а.с. 14-14а-15). Відповідно до умов укладеного між сторонами договору від 17.10.2016 року, комісійна винагорода за обслуговування невикористаної частини кредитного ліміту та за зняття готівки становить 0,00 % від суми заборгованості за кредитом (а.с. 14-15). Отже, умови укладеного між сторонами договору не містять зобов`язань щодо сплати комісії за користування кредитом. Наданими позивачем доказами в обґрунтування заявленої позовної вимоги не підтверджено обставини правомірності нарахування комісії, не доведено, на яких умовах між банком та позичальником була досягнута згода щодо її сплати. Крім того, згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного Банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). За таких обставин, суд вважає, що правові підстави для стягнення з відповідача комісії, відповідно річних та інфляційних, які нараховані на неї, відсутні, а відтак позовні вимоги в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають. Беручи до уваги викладене, дослідивши докази, надані позивачем в обґрунтування заявлених вимог, у зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного повернення коштів за отриманим кредитом, що призвело до порушення майнових прав позивача, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 14000,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє за недоведеністю та безпідставністю. V. Розподіл судових витрат На підставі\~ст. 141 ЦПК України, оскільки судом частково задоволено позов, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 1912,85 грн.

Outcome: approved