Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

21 жовтня 2021 року до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначила, що квартира за адресою: [ADDRESS] , належить останній на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18.02.2020 року. На момент подачі позовної заяви, у вищевказаній квартирі зареєстрована одна повнолітня особа син колишнього власника квартири [PERSON] , 1993 року народження, який є сторонньою особою по відношенню до позивача. Відповідач не проживає у зазначеній квартирі з лютого місяця 2020 року по теперішній час. Реєстрація відповідача у квартирі позивача порушує її право власності, оскільки позивач як власник майна змушена сплачувати комунальні платежі за деякими послугами, що надаються, розрахунок здійснюється з кількості осіб, що зареєстровані у нерухомому майні, що обтяжує матеріально, так як потребує додаткових витрат по сплаті платежів ще і за відповідача. Останній в квартирі позивача не проживає та участі у сплаті комунальних послуг, утриманні квартири не приймає, що є для неї надмірним матеріальним тягарем. Враховуючи зазначене, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 жовтня 2021 року справу передано упровадження судді Ковтун Н.Г. Ухвалою суду від 28 січня 2022 року судом було прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання по вищевказаній справі. Ухвалою суду від 07 квітня 2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позов чи заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. Від представника третьої особи Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради надійшла заява про розгляд справи без участі третьої особи, та прйняти рішення на розсуд суду. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача, свідків, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про задоволення позову за таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі укладеного між не та [PERSON] договору купівлі-продажу квартири від 18.02.2020 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лосінець С.М., зареєстрованого в реєстрі №209 (а.с.8-11). Право власності зареєстроване на за позивачем у реєстрі речових прав, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 276663216 від 25 вересня 2021 року (а.с.12-13). За відомостями вд 01.10.2021 року за №25921, що містяться в реєстрі територіальної громади міста Кривий Ріг наявна інформація за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована одна повнолітня особа, [PERSON] , 1993 року народження (а.с.14). Суду надано копію акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 03 жовтня 2021 року, засвідчений сусідами, відносно того, що [PERSON] , [INFO] , фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] , починаючи з лютого 2020 року (а.с.15). Позивач наполягає на тому, що відповідач не проживає у належній їй квартирі. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним\~нормам закону. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають\~у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини\~і основоположних свобод, до якої\~Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316,317,319,321 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1ст.156 ЖК\~України, з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим\~приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Виходячи з положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають\~право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, при вирішенні питання про втрату членом\~сім`ї власника житла права\~на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягає як строк його відсутності, так\~і поважність причини такої відсутності. У разі виникнення спору між власником і членами його сім`ї право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог статей 405, 406 ЦК. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю\~між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір\~місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] не мешкає за адресою [ADDRESS] , суд вважає, що остання втратила право користування жилим приміщенням за вказаною адресою. Таким чином, з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги\~ [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі. Що стосується витрат позивача на правничу допомогу, то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 908,00 грн., сплачений під час звернення з позовом до суду.

Outcome: approved