Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

06.06.2022 року до Оратівського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позов обґрунтовано тим, що 05.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. було вчинено виконавчий напис № 38030 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Інстафінанс» заборгованості по кредитному договору № ID 9400594 від 05.06.2021 року у розмірі 18716,00 грн. У виконавчому написі № 38030 від 05.11.2021 року зазначено, що загальна заборгованість за кредитним договором № ID 9400594 від 05.06.2021 року ( за період з 27.07.2021 р. по 19.10.2021 р.) становить: 17000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 1716,00 грн заборгованість по несплаченим відсоткам. Однак, сторони кредитного договору № ID 9400594 від 05.06.2021 року погодили, що за користування кредитними коштами боржником буде сплачена сума у розмірі 409 грн, відтак, розмір відсотків за користування кредитними коштами, визначений у кредитному договорі № ID 9400594 від 05.06.2021 року не відповідає розміру відсотків за користування кредитними коштами, що зазначені у виконавчому написі №38030 від 05.11.2021 року. Таким чином, вбачається спірність щодо розміру заборгованості, а відтак відсутність у нотаріуса законної можливості вчинення виконавчого напису. При цьому, при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не враховано, що п. 2 Постанови КМУ\~№ 1172\~від 29.06.1999\~року на час його застосування, а саме станом на 05.11.2021 року був визнаний незаконним та нечинним судовим рішенням, яке набрало законної сили. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що затверджений постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172, у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису, не містив п. 2 та стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів укладених у простій письмовій формі, оскільки п. 2 Переліку з 22 лютого 2017 року визнаний нечинним, натомість кредитний договір № ID 9400594 від 05.06.2021 року було укладено без нотаріального посвідчення. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №38030, який був вчинений 05.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. Ухвалою суду від 10.06.2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі № 141/265/22 без виклику сторін, до участі у справі залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіду В.О. та приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В., а також зобов`язано ТОВ «Інстафінанс» в порядку ст.\~93\~ЦПК України подати суду відповіді на запитання представника позивача, та надати витребувані в ухвалу суду від 10.06.2022 року документи. Також ухвалою суду від 08.06.2022 року зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. від 05.11.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №38030 щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» заборгованості за кредитним договором №ID 9400594 від 05.06.2021 року, яке проводиться в рамках виконавчого провадження № 67723325. Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» належним чином повідомлявся про розгляд справи, ухвалу суду від 10.06.2022 року та позовну заяву з додатками отримав 21.06.2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 0303515166478, однак відзив до суду не подав, вимоги ухвали суду від 10.06.2022 року не виконав, жодних інших заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, пояснення щодо позову не надали. Натомість, 27.06.2022 року до суду надійшла заява приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В. та 04.07.2022 року до суду надійшла заява приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О. про долучення до матеріалів справи доказів на виконання вимог ухвали суду від 10.06.2022 року. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи надіслання судом сторонами у справі ухвали суду, в якій встановлено час на вчинення процесуальних дій, та у зв`язку з неподанням відповідачем у визначений ухвалою суду строк ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до положень ст.ст. 178, 279 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. 04.06.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Інстафінанс» за допомогою електронного цифрового підпису було підписано паспорт споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), згідно умов якого ліміт кредиту 17\~000,00 грн, процентна ставка в день 1,95 %, річна процентна ставка 78284,14%. Також було погоджено розмір платежу та поряд його оплати 3,409 грн, що і підлягають сплаті одним платежем у строк до 12.06.2021 року. 05.06.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» (в подальшому кредитодавець) та [PERSON] ( в подальшому позичальник) було укладено кредитний договір №ID 9400594, зі змісту якого вбачається, що кредитодавець надає позичальникові кредит у сумі 3000 грн. (три тисячі гривень 00 копійок) строком на 7 (сім днів) - з 05.06.2021 року до 12.06.2021 року. Процентна ставка (базова в день) складає 1,95%. 15.06.2021 року, 17.06.2021 року та 30.06.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» (в подальшому кредитодавець) та [PERSON] ( в подальшому позичальник) було укладено додаткові угоди № АМ6325647, № АМ7613844 та № АМ6201301 відповідно, щодо спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії №ID 9400594, зі змісту яких вбачається, що [PERSON] неодноразово було надано кредит у загальному розмірі 17000 грн, при цьому, орієнтовна загальна вартість кредиту складає 18716 грн. Згідно виписки з рахунка [PERSON] (в подальшому боржник) про непогашення заборгованості за кредитним договором № ID 9400594 від 05.06.2021 року, заборгованість боржника перед ТОВ «Інстафінанс» станом на 29.10.2021 року (включно) складає 18\~716,00 грн, в тому числі: 17000,00 грн прострочена заборгованість за тілом кредиту; 1716,00 грн прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Відповідно до виконавчого напису, вчиненого 05.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 38030, з [PERSON] , [INFO] , звернуто стягнення, а саме невиплачені в строк грошові кошти за кредитним договором № ID 9400594 від 05.06.2021 року, укладеним з ТОВ «Інстафінанс». Стягнуто з [PERSON] за період з 27.07.2021 року по 19.10.2021 року включно суму заборгованості у загальному розмірі 18716,00 грн. Як вбачається з постанови приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В., 02.12.2021 року було відкрито виконавче провадження № 67723325 у зв`язку з поданням заяви про примусове виконання виконавчого напису № 38030 виданого 05.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.В. про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» заборгованості у розмірі 19366,00 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В. від 10.12.2021 року звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , котра отримує дохід у ТОВ "ХЕППІ ФЕМІЛІС". Звертаючись до суду з вимогою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивач обґрунтовує мотивованість та підставність заявлення такої вимоги тим, що вказаний виконавчий напис вчинено нотаріусом всупереч вимогам чинного законодавства та з порушення процедури вчинення такого. Крім того, позивач вважає, що вбачається спірність щодо розміру заборгованості, що зазначена у виконавчому написі. Визначаючись щодо спірних правовідносин та встановлених обставин, суд керується наступним. За загальним правилом статей 15, 16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК\~України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст.1\~Закону України\~«Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). За змістом ст.\~87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про\~нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства\~юстиції України\~№ 296/5\~від 22.02.2012\~року передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п.1.1 даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Відповідно до п.1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п.3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Поряд з цим, з п.3.5 встановлено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Тобто, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Таке вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При цьому, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за №1172. З моменту прийняття цієї постанови і до 10.12.2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно. 10.12.2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначення заборгованості. При цьому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було залишено без змін. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24 листопада 2017 року № 92. Постановою Великої Палати Верховного Суду № 11-174ас18 від 20.06.2018 року у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року відмовлено. Отже, починаючи з 22.02.2017 року нотаріуси можуть вчиняти виконавчі написи за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченої угоди та документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Як встановлено судом, оскаржуваний виконавчий напис про стягнення заборгованості, що випливає з кредитних відносин, вчинено 05.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О., тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. При цьому, укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. При цьому, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Враховуючи викладене, суд доходить висновку про задоволення позову та визнання спірного виконавчого напису № 38030 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» та Переліку документів. Також згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі № 6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Суд звертає увагу, що представлену нотаріусу заборгованість не можна вважати безспірною, оскільки судом установлено, що позивач не погоджується із нарахованими і несплаченими відсотками, тобто заперечує розмір заборгованості. При цьому, ТОВ «Інстафінанс» не\~надано до\~суду інших\~належних доказів\~щодо подання\~приватному нотаріусу\~Бригіда В.О. необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості позивача. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Суд зауважує, що оскільки ні позивачем, ні відповідачем не надано суду доказів погашення кредитної заборгованості, ТОВ «Інстафінанс» вправі звернутися у судовому порядку із відповідним позовом до позивача у випадку порушення його прав через невиконання або неналежне виконання умов кредитного договору № ID 9400594, укладеного 05.06.2021 року, у тому числі на підставі положень ст. 625 ЦК України. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Щодо судового збору Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду з даним позовом сплатила 992,40 грн. за подання позову, що підтверджується квитанцією № 5800-8476-4005-0172 від 04.06.2022 року, а також 496,20 грн. судового збору за подання про забезпечення позову, що підтверджується квитанцією № 7115-3219-4945-6281 від 04.06.2022 року. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складається із судового збору у загальному розмірі 1 488,60 грн. Щодо витрат на правову допомогу Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 139 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такої правової позиції щодо застосування норм права дотримується Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAlliance Limited» проти України» (п. 268), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Отже, підсумовуючи викладене, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. На підтвердження понесених витрат, адвокат Ходак В.В. надав суду попередній розрахунок судових витрат, у якому зазначено детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних останнім, копію договору про надання правової (правничої) допомоги № 31-1 від 12.05.2022 року, укладеного між адвокатом Ходаком В.В. та [PERSON] , рахунок № 31-1-1, виставлений на підставі договору № 31-1 від 12.05.2022 про надання правової (правничої) допомоги на суму 10 000 грн, дублікат квитанції № Р24А2314668748С5444 від 01.06.2022 року про оплату [PERSON] [PERSON] коштів на суму 10\~000,00 грн, а також заключну виписку за 01.06.2022 року, з якої вбачається, що на рахунок [PERSON] надійшли грошові кошти у розмірі 10000,00 грн., призначення платежу оплата за надання правової (правничої) допомоги за договором номер 31-1, рахунок номер 31-1-1. Враховуючи положення статті 141 ЦПК України та відсутність з боку відповідача заперечень щодо розміру цих витрат, склад сторін та складність справи, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» на користь [PERSON] слід стягнути витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду у розмірі 992,40 грн. та за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 496,20 грн, а також 10 000,00 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката. На підставі викладеного,

Outcome: approved