Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-21 00:00:00

22.11.2021 року [PERSON] (далі по тексту позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту відповідачка) за участю третьої особи старшого державного виконавця Чорноморського відділу державної виконавчої служби Одеського регіону Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Івасьова Олександри Олегівни (далі по тексту третя особа) про звільнення від сплати заборгованості за аліментами (а.с.1-5). Так, позивач просить суд звільнити його повністю від сплати заборгованості за аліментами, яка виникла при примусовому виконанні виконавчого листа № 495/2483/14-ц, виданого 29.05.2014 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області та яка станом на 01.11.2021 року становить 105\~379,32 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він перебував з відповідачкою у шлюбі, від якого у них народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] , на утримання яких було стягнуто аліменти у розмірі Ѕ частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. Зазначив, що заборгованість по сплаті аліментів виникла у зв`язку з тим, що він є інвалідом ІІ групи, часто хворіє та витрачає великі кошти на лікування. Крім цього вказав, що його дружина також є інвалідом ІІ групи, часто хворіє та він систематично витрачає великі кошти на її лікування, тому потребує звільнення від сплати заборгованості по аліментах. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.12.2021 року відкрито загальне позовне провадження по справі №495/9596/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи державного виконавця Івасьової О.О. про звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Справу призначено до судового розгляду (а.с.35-36). 18.01.2022 року відповідачка [PERSON] подала відзив на позовну заяву, відповідно до якого просила відмовити у повному обсязі в задоволенні позовної, оскільки вимоги позивача є незаконними, безпідставними та необґрунтованими. Зазначила, що позивач покинув родину, коли вона була вагітна і з того часу не виконував жодної педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дітей. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.04.2014 року було стягнуто з [PERSON] \~аліменти на утримання дітей у розмірі Ѕ частини всіх видів заробітку щомісяця, які він сплачував не в повному обсязі, що призвело до виникнення заборгованості. Зауважила, що сума боргу почала вираховуватися з 2014 року, а на той час позивач не хворів та не був інвалідом, проте не намагався жодного разу сплатити заборгованість. Крім цього, позивач неофіційно працював, має автомобіль, земельну ділянку, тобто в нього є можливість сплатити заборгованість, але не має бажання, так як він не цікавиться життям своїх дітей. 07.02.2022 року представник позивача [PERSON] адвокат Гасанов К.І. подав відповідь на відзив, відповідно до якого зазначив, що не погоджується з викладеними у відзиві твердженнями відповідачки, так як позивач надавав матеріальну допомогу про що свідчать звіти про відрахування, з яких вбачається що із заробітної плати позивача вираховувалось 70% доходу на виплати аліментів. Крім того зазначив, що відповідачка користується 10 років майном Ѕ частина якого належить позивачу, отримує соціальні виплати та не бажає дійти компромісу щодо погашення позивачем заборгованості, а саме дати згоду на продаж їх спільного автомобіля, яким вона користується особисто. Представник позивачка [PERSON] адвокат Гасанов К.І., в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що всі доводи викладені в позові та у відповіді на відзив, борг збільшується, але перспективи його сплати не передбачається, так як у позивача на має на це матеріальної можливості. Також зауважив, що позивач не відмовляється від сплати аліментів, але заборгованість не може сплатити, так як це дуже велика сума. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні підтримала доводи викладені нею у відзиві та просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вона сама виховує та утримує четверо дітей, які іноді хворіють та потрібні величезні кошти на ліки, яких треба навчати та забезпечувати достатній рівень життя. Зазначила, що вона також потребує медичного лікування та постійного медичного нагляду, так як має ряд хвороб, тому твердження позивача стосовно того, що інвалідність йому не дає можливості сплачувати аліменти є хибними, оскільки він неофіційно працював, має автомобіль та земельну ділянку, продаж якої погасила б частину заборгованості по аліментам. Розглянувши позовну заяву, вислухавши сторони вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, з 03.11.1990 року. Від спільного шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилося четверо дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.06.2012 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.14). Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.04.2014 року з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання їх спільних дітей у розмірі Ѕ частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини (а.с.15) Затвердженням позивача, в нього утворилася заборгованість по сплаті аліментів, яка відповідно до разрахунку АСВП № 44084852 від 01.11.2021 року становить 105\~379,32 грн. та яку він не має можливості сплатити, оскільки є інвалідом другої групи, отримує невелику пенсію по інвалідності у розмірі 927 грн. та проживає у шлюбі з дружиною, яка також має інвалідність другої групи та неповнолітнього сина, якого він фактично утримує. Зазначив, що не відмовляється сплачувати аліменти, але заборгованість, яка утворилась раніше погасити не в змозі та добровільної згоди з відповідачкою не досягнуто. Зазначені вище обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з відповідною позовною заявою. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51\~Конституцією України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ст.180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.\~197\~СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами; за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~застосування судами\~окремих норм\~СК України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів»\~№ 3\~від 15\~травня 2006\~року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Згідно із ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Звільнення від сплати заборгованості по аліментам на неповнолітню дитину повинно мати місце лише у виключних випадках. В розумінні положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами - можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає. В обгрунтування позовної заяви про звільнення від сплати заборгованості, позивач посилається на наявність у нього інвалідності ІІ групи та часті захворювання,маленький розмір пенсії по інвалідності у розмірі 927 грн. Також вважає однією із вагомих обставин те, що в нього дружина також інвалід ІІ групи та фактично на утриманні знаходиться її неповнолітній син. Тобто позивач посилається на те, що його інвалідність та інвалідність його дружини є підставою для звільнення від заборгованості по сплаті аліментів. Проте вказані обставини в силу вимог закону не є підставами для звільнення позивача від обов`язку сплачувати заборгованість по аліментах. Суд звертає увагу на те, що заборгованість по сплаті аліментів виникла раніше до отримання позивачем інвалідності, відтак будучи ще працездатним [PERSON] неналежно виконував свій обов`язок щодо утримання неповнолітньої дитини. Крім того, як вбачається з матеріалів справи відповідачка зверталась до позивача з позовом про стягнення аліментів, але залишила свій позов без розгляду так як позивач обіцяв матеріально допомагати своїм дітям, проте обіцянки не виконав, матеріальну допомогу не надав, не цікавився життям своїх дітей, у зв`язку з чим відповідачка повторно звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, які позивач також сплачував не в повному обсязі, у разі чого і виникла вказана заборгованість, від якої він просить його звільнити. Отже, заборгованість по аліментах не є в причинному наслідковому зв`язку із інвалідністю позивача, тим паче з інвалідністю його дружини. Сама втрата працездатності не є самостійною підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах. Інших правових та фактичних підстав, які б свідчили про наявність підстав для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами суду не надано. Таким чином, з врахуванням обставин, що мають істотне значення, якими в даному випадку суд вважає інтереси та потреби неповнолітніх дітей, зумовлені їх розвитком та станом здоров`я, беручи до уваги те, що утримувати неповнолітніх дітей є обов`язком як батька, так і матері, виходячи з інтересів дітей, які є більш важливими за інші обставини, суд приходить до висновку про не обґрунтованість позову про звільнення від сплати заборгованості, відтак у задоволенні такого слід відмовити. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про не обґрунтованість позовних вимог [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи державного виконавця Івасьової О.О. про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, у зв`язку з чим такий позов підлягає задоволенню. Крім цього, враховуючи, що позивач має інвалідність другої групи, останній на підставі п. 9 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~звільнений від сплати судового збору. .

Outcome: dismissed