Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-24 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що звернувся до відповідача з запитом про надання публічної інформації. Відповідач не надав відповідь на запит. Черкаський окружний адміністративний суд рішенням від 16.09.2021 року (справа № 580/5897/21) визнав протиправною бездіяльність виконавчого комітету Жашківської міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит [PERSON] від 22.06.2021. Зобов`язав виконавчий комітет Жашківської міської ради надіслати [PERSON] відповідь на його запит від 22.06.2021 у строк, що визначений Законом України «Про доступ до публічної інформації», з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду. Позивач стверджує, що такими діями відповідача завдано моральну шкоду яку він оцінює у 1\~000\~000 грн. Відповідач проти позову заперечував, зазначивши, що факт надання відповіді на звернення позивача встановлений рішенням Черкаського окружного адміністративного суду. На думку відповідача, позивачем не доведено завдання моральної шкоди. Також відповідач зазначає, що подаючи численні запити про надання публічної інформації по всій території України, позивач не має реальної зацікавленості у її отриманні та звертається до суду для отримання доходу у вигляді компенсації моральної шкоди. На підставі викладеного, відповідач просить відмовити в задоволенні позову. ІІ. Заяви, клопотання та процесуальні дії у справі. 05.11.2021 року Жашківський районний суд Черкаської області ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду у порядку загального позовного провадження. 25.11.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 01.02.2022 року, від відповідача надійшла заява про надання письмових пояснень позивачем. 12.05.2022 року ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області зобов`язано позивача надати відповідь на поставлені питання. 23.05.2022 року позивач надав додаткові пояснення у справі. 07.06.2022 року Жашківський районний суд Черкаської області ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду. Сторони в судове засідання не з`явились, через канцелярію суду надали клопотання про розгляд справи без їх участі. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. 12 серпня 2021 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до Виконавчого комітету Жашківської міської ради, в якій просив: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не надання публічної інформації за запитом від 22.06.2021; 2) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо недотримання встановленого законом 5 денного строку надання інформації на запит на інформацію; 3) зобов`язати відповідача розглянути запит від 22.06.2021 про надання публічної інформації. Черкаський окружний адміністративний суд рішенням від 16 вересня 2021 року (справа № 580/5897/21) позов задовольнив частково. Визнав протиправною бездіяльності виконавчого комітету Жашківської міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит [PERSON] від 22.06.2021. Зобов`язав виконавчий комітет Жашківської міської ради надіслати [PERSON] відповідь на його запит від 22.06.2021 у строк, що визначений Законом України «Про доступ до публічної інформації», з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду. У задоволенні інших позовних вимог відмовив. Рішення набрало законної сили 19.10.2021 року. 01.11.2021 року до Жашківського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява про відшкодування моральної шкоди, в якої позивач стверджує, що відповідач не надав відповідь на запит на отримання інформації, що потягло за собою нанесення моральної шкоди позивачу. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Частинами 2, 3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року (справа № 580/5897/21) встановлено, що запит позивача від 22.06.2021, згідно наданого трекінгу відстеження поштового відправлення ПАТ «Укрпошта» отриманий відповідачем саме 29.06.2021. Всупереч вимог Закону №2939-VI відповідач надіслав позивачу лист про надання інформації від 05.07.2021 №01-18/10 - лише 30.08.2021 цінним листом з описом вкладення, тобто пізніше 5-ти робочих днів з дня отримання запиту позивача. Адміністративний суд дійшов висновку, що запит фактично розглянуто, а запитувана позивачем інформація викладена в листі від 05.07.2021 №01-18/10. Таким чином, довід позивача, що відповідач не надав відповіді на запит на отримання інформації матеріалами справи не підтверджено. Адміністративний суд встановив саме порушення строків надання такої відповіді. Відповідно до положень частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені у статтях 1173 та 1174 ЦК України. Зокрема статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України). Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність в діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними. Звертаючись до суду з позовом по даній справі, позивач посилається на те, що внаслідок бездіяльності виконавчого комітету Жашківської міської ради, яка полягає у не наданні публічної інформації, їй завдано моральної шкоди. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, у зазначеній справі суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним з ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Згідно роз`яснень, які містяться в пункті третьому постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(далі Постанова № 4), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Частиною другою пункту п`ятого вказаної постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші підстави, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до частини третьої пункту дев`ятого зазначеної вище Постанови, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд повинен наводити у рішенні відповідні мотиви. Згідно правової позиції, зазначеної у Постанові Верховного Суду від 10.04.2019 року по справі №464/3789/17, виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. При цьому, слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Враховуючи викладене, суд зазначає, що позивач не надав доказів настання негативних наслідків немайнового характеру внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, яка полягала у несвоєчасному наданні інформації на запит позивача. Крім того, в подальшому порушення його права було відновлено в судовому порядку шляхом зобов`язання відповідача надати інформацію на запит у встановлений строк. Позивачем не надано доказів підтвердження причино-наслідкового зв`язку між відповідною бездіяльністю та завданням йому моральної шкоди, які відповідно до вимог законодавства є обов`язковою умовою для вирішення питання щодо визначення наявності моральної шкоди. Позивач не надав доказів, які б підтверджували, що пережиті ним негативні емоції досягли рівня страждання або приниження, які заподіяли моральну шкоду. Позивач не конкретизував, які саме зміни відбулися у його звичному житті, у стосунках з близькими та партнерами внаслідок несвоєчасного отримання ним відповіді виконкому на його запит. Саме лише посилання на те, що вразливий стан позивача пов`язаний із статусом учасника бойових дій не може свідчити про автоматичне заподіяння моральної шкоди. Верховний Суд у своїй постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц наголосив, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Суд бере до уваги довід відповідача, що подаючи численні запити про надання публічної інформації по всієї території України, позивач не має реальної зацікавленості у її отриманні та звертається до суду для отримання доходу у вигляді компенсації моральної шкоди. Факт таких запитів та подальше звернення до судів із позовами про відшкодування моральної шкоди підтверджено позивачем при наданні додаткових пояснень у справі. Таким чином, подання позивачем значної кількості типових позовних заяв за аналогічними позовними вимогами до виконавчих комітетів органів місцевого самоврядування, можливо розцінити, як спосіб безпідставного збагачення. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до\~частин 1,\~2\~ст.141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами п. 13 ч. 1 ст. 5 закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, учасники бойових дій. Частиною 7 ст. 141 ЦПК України встановлено, що якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed