Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-14 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеною заявою, у якій просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] яка наступила [INFO] у місті Маріуполь Донецької області. Стислий виклад позиції заявника. В обґрунтування якої посилається на те, що її чоловік загинув [INFO] під час оборони міста Маріуполь. Отримати свідоцтво про смерть неможливо, оскільки факт смерті відбувся на території де проходять бойові дії, у зв`язку з чим отримати медичний документ для здійснення реєстрації смерті також не можливо. У судове засідання представник заявника не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини не явки не повідомив. надійшла заява про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Фактичні обставини встановлені судом. [PERSON] , є дружиною [PERSON] , [INFO] . Факт родинних зв`язків підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії [NUMBER] від 03 жовтня 1997 р. Відповідно посвідчення серія [NUMBER] від 23 травня 2017 року [PERSON] перебував на військовій службі в Національній гвардії України. Згідно з довідкою т.в.о. командира військової частини 3057 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України полковника Сергія Пиршева №40/57/9/2-270 від 30.05.2022 старший солдат [PERSON] загинув [INFO] під час ведення оборони м. Маріуполь. Згідно листа Шевченківського районного у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) №1756/20.22-3 від 07.07.2022 у реєстрації смерті [PERSON] відмовлено, оскільки не надано документи що підтверджують правові підстави для проведення державної реєстрації смерті. Норми права застосовані судом. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» - державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа про смерть встановленої форми, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно п.8 ч.1ст.315ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Статтею 317 ЦПК України визначено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Положеннями ч.1,2 ст.317ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, указом президента України № 64/2022, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, дію якого було продовжено. Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022р. № 75 затверджено перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 05 липня 2022 року, до якого віднесено, зокрема Маріупольську міську територіальну громаду Донецької області на території якої розташоване м. Маріуполь. При цьому, суд зазначає, що ведення активних бойових дій, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на території Донецької області у період смерті [PERSON] та на даний час є загальновідомим фактом, який, згідно ч.3 ст.82 ЦПК України, не потребує доказування. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження та смерті особи на тимчасово окупованій території України необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Lоizidou v. Тиrкеу», «Сургus v. Тиrкеу»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Моzег v. thе Republic of Moldova and Russia», «Ilasси аnd Оthers v. Моldovа and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia casе), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду в такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Висновки суду. Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що [PERSON] , як дружина загиблого [PERSON] , має право звернутись із даною заявою. Наразі неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 № 2398-УІ (з наступними змінами і доповненнями). За вказаних обставин рішення суду про встановлення факту смерті [PERSON] є єдиною підставою для державної реєстрації смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану України. Встановлення факту смерті породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення особистих чи майнових прав заявника. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, як за рішенням суду. Заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт смерті, що має юридичне значення. Отже, є всі підстави для задоволення заяви. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved