Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 28.03.2022р. через свого представника адвоката Кучмія М.Я. через підсистему «Електронний суд» подав до суду позовну заяву до відповідача Регіонального офісу водних ресурсів у Тернопільській області про визнання протиправним, скасування наказу №10-ос від 25 січня 2022 року про звільнення [PERSON] та поновлення його на посаді заступника начальника РОВР у Тернопільській області. Позов обгрунтовано тим, що позивач працював у відповідача на зазначений посаді з 27.01.2020р. Підставою оскаржуваного наказу є висновок про результати службового розслідування від 08.12.2021р., з якого вбачається, що позивач, у порушення п. 3 наказу Міністерства екології та природних ресурсів від 02.06.2011р. № 185, без рішення органу вищого рівня, визначив розмір місячних премій керівнику Назарію Хрущу. Проте, [PERSON] перебував не на посаді керівника, а на посаді заступника начальника та тимчасово виконував обов`язки начальника, тому вимоги п. 3 зазначеного наказу не повинні були застосовуватись. Проте, навіть якщо припустити, що такі дії позивача є порушенням, то воно не може кваліфікуватись як одноразове грубе порушення, оскільки позивач підписав ряд наказів про встановлення премій [PERSON] , зокрема 08.09.2021р., 07.10.2021р., 05.11.2021р., а звільнено позивача саме за одноразове грубе порушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Крім того, звільнення позивача відбулось поза межами строку, визначеного ст. 148 КЗпП України, оскільки з часу виявлення порушення (08.12.2021р.) до дня звільнення (25.01.2022р.) пройшло більше місяця. Ухвалою судді від 01.04.2022р. позовну заяву залишено без руху, а 19.04.2022р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 17 травня 2022 року на 11 год. 20хв., яке, за клопотанням представника позивача, відкладено на 16.06.2022р. на 15 год. 15 хв. 06.05.2022р. від відповідача надійшов відзив на позов, суть якого зводиться до того, що на час покладення на Назарія Хруща виконання обов`язків начальника Регіонального офісу водних ресурсів у Тернопільській області він фактично був його керівником, а тому відповідно до Положення про преміювання позивач мав право його преміювати лише за погодженням із Держводагентством, проте, такого погодження не було. У результаті службового розслідування, оформленого висновком від 08.12.2021р., встановлено порушення порядку нарахування та виплати премії [PERSON] , за цим фактом зареєстроване кримінальне провадження, 08.12.2022р. відповідач звернувся до Держводагентства за погодженням про звільнення позивача та, отримавши 25.01.2022р. таке погодження, відповідачем винесено оспорюваний наказ. Тому відповідач вважає, що вимоги закону при його винесенні дотримані, а позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки з наказом ознайомився в день його винесення (25.01.2022р.), а з позовом до суду звернувся лише 28.03.2022р. У судовому засіданні 16.06.2022р. заслухано вступне слово представників сторін, які надали пояснення, аналогічні тим, що викладені в їхніх заявах по суті справи, та оголошено перерву до 13.07.2022р. до 12 год. 15 хв. У судовому засіданні 13.07.2022р. представники сторін підтримали раніше надані ними письмові та усні пояснення, представник позивача просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, представник відповідача відмовити в його задоволенні з мотивів, викладених у відзиві. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Відповідно до наказу № 11-ос від 24.01.2020р. [PERSON] прийнято на роботу на посаду заступника начальника РОВР у Тернопільській області з 27.01.2020р. 09.08.2021р. відповідно до наказу № 46-ос прийнято на роботу [PERSON] на посаду заступника начальника РОВР у Тернопільській області з 10.08.2021р. Наказом № 233-ос від 13.08.2021р. на [PERSON] з 16.08.2020р. покладено виконання обов`язків начальника Регіонального офісу водних ресурсів у Тернопільській області та увільнено від цих обов`язків [PERSON] , який виконував їх до 15.08.2021р. Відповідно до Положення про преміювання та інші заохочувальні виплати керівників басейнових управлінь водних ресурсів, регіональних (міжрегіонального) офісів водних ресурсів та управлінь каналів, що належать до сфери управління Державного агентства водних ресурсів України, затвердженого наказом Держводагентства від 26.03.2020р. № 279 (далі Положення про преміювання), преміювання керівників водогосподарських організацій здійснюється у відсотках до посадового окладу за фактично відпрацьований час за погодженням з Держводагентством у межах фонду оплати праці, затвердженого кошторисом (пункт 4). Пропозиції щодо погодження розміру премії за виконання завдань і функцій водогосподарської організації подаються щоквартально разом із інформаційною довідкою про діяльність організації. Пропозиції подаються Держводагентству до 15 числа місяця, що настає за звітним кварталом (пункт 5). Висновком про результати службового розслідування від 08.12.2021р. встановлено, що [PERSON] як заступник начальника РОВР у Тернопільській області 08.09.2021р., 07.10.2021р., 05.11.2021р. видавав накази про преміювання в.о. начальника РОВР у Тернопільській області Назарія Хруща, збільшуючи їх розмір на 10 тисяч гривень щомісячно, зокрема в розмірах 23130 грн., 33540 грн., 43600 грн., відповідно, таким чином допустив грубе систематичне порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» та з цих підстав комісія прийшла до висновку, що факт порушення [PERSON] вимог цього Закону знайшов своє підтвердження та він повинен нести передбачену чинним законодавством дисциплінарну відповідальність. Також, відповідно до зазначеного висновку, матеріали службового розслідування вирішено надіслати до Державного агентства водних ресурсів України. 25.01.2022р. Державне агентство водних ресурсів України надіслало до Регіонального офісу водних ресурсів у Тернопільській області відповідь на № 1249 від 08.12.2021р. та № 1238 від 07.12.2021р. «Про погодження звільнення», згідно з якою повідомило, що погоджує звільнення [PERSON] з посади заступника начальника Регіонального офісу водних ресурсів у Тернопільській області за умови дотримання вимог законодавства України. 25.01.2022р. наказом №10-ос від 25 січня 2022 року «Про звільнення з роботи [PERSON] » [PERSON] , заступника начальника РОВР у Тернопільській області, звільнено з роботи 26.01.2022р. за одноразове грубе порушення трудових обов`язків згідно з п. 1 ст. 41 КЗпП України. У наказі зазначено, що [PERSON] відмовився від ознайомлення з цим наказом, про що складено відповідний акт. У акті № 5 від 25.01.2022р., складеному працівниками РОВР у Тернопільській області [PERSON] та [PERSON] , зазначено, що 25.01.2022р. о 16:55 заступник начальника РОВР у Тернопільській області Олег Озеранець відмовився від онайомлення з наказом від 25.01.2022р. №10-ос «Про звільнення з роботи [PERSON] ». 31.01.2022р. копію наказу №10-ос від 25.01.2022р. РОВР у Тернопільській області направлено [PERSON] засобами поштового зв`язку, однак, як убачається із відповіді Тернопільської дирекції АТ «Укрпошта», 19.02.2022р. зазначене відправлення повернуте відправнику на зворотну адресу за закінченням терміну зберігання. 31.01.2022р. видано наказ № 13-ос «Про внесення змін до наказу РОВР у Тернопільській області від 25.01.2022р. № 10-ос в частині формулювання дати звільнення», згідно з яким у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю на день звільнення з роботи заступника начальника РОВР у Тернопільській області Озеранця О.Т., з урахуванням акту від 25.01.2022р. № 5 про відмову від ознайомлення з наказом від 25.01.2022р. №10-ос «Про звільнення з роботи Олега Озеранця», днем звільнення вважати перший робочий день виходу з лікарняного. На зазначеному наказі міститься відмітка про ознайомлення [PERSON] із цим наказом 28.02.2022р. Відповідно до запису у трудовій книжці серії [NUMBER] [PERSON] звільнений з роботи за одноразове грубе порушення трудових обов`язків згідно з п. 1 ст. 41 КЗпП України 28.02.2022р. відповідно до наказу № 13-ос від 31.01.2022р. До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права: Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами податкових та митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами. Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду, істотності наслідків порушення трудових обов`язків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов`язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов`язку за встановлених судом фактичних обставин справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали (могли настати) внаслідок такого порушення. Грубість порушення трудових обов`язків характеризуються характером дій чи бездіяльності працівника, істотністю наслідків порушення та формою вини. Право оцінки порушення як грубого покладається на суд, який розглядає конкретний трудовий спір. Саме таку правову позицію виклав Верховний Суд у постанові від 22.08.2019 у справі № 309/3460/16-ц. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з п. 3 Наказу Міністерства екології та природних ресурсів України «Про умови оплати праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників організацій меліорації та водного господарства Державного агентства водних ресурсів України» від 02.06.2011р. № 185 (далі Наказ № 185) преміювання керівників організацій меліорації та водного господарства, установлення їм надбавок та доплат до посадових окладів, надання матеріальної допомоги здійснюються за рішенням органу вищого рівня у межах наявних коштів на оплату праці. Статтею 148 КЗпП України визначено строк застосування дисциплінарного стягнення власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Так, судом установлено, що 28.02.2022р. позивача звільнено з роботи з посади заступника начальника РОВР у Тернопільській області. Рішення про його звільнення прийняте відповідно до наказу №10-ос від 25 січня 2022 року «Про звільнення з роботи [PERSON] », згідно з яким позивача звільнено з роботи з 26.01.2022р., та наказу № 13-ос «Про внесення змін до наказу РОВР у Тернопільській області від 25.01.2022р. № 10-ос в частині формулювання дати звільнення» від 31 січня 2022 року, згідно з яким днем звільнення вважається перший робочий день виходу з лікарняного. Відповідачем не надано доказів вручення позивачу копії жодного із цих наказів. Хоч відповідач і надав акт про відмову [PERSON] від ознайомлення з наказом №10-ос від 25 січня 2022 року, норми КЗпП України пов`язують обчислення строку на пред`явлення до суду позовів у справах про звільнення не моментом ознайомлення з наказом про звільнення, а моментом вручення такого наказу. Відповідач направляв позивачу копію наказу №10-ос від 25 січня 2022 року засобами поштового зв`язку, однак позивач копії цього наказу не отримав, вона повернута відповідачу за закінченням терміну зберігання. Відомості про вручення позивачу копії наказу № 13-ос від 31 січня 2022 року, який зазначений у трудовій книжці позивача як підстава його звільнення, у матеріалах справи взагалі відсутні. На копії цього наказу наявна відмітка про ознайомлення позивача з ним 28.02.2022р. Будучи звільненим з роботи 28.02.2022р. та будучи цього ж дня, 28.02.2022р., ознайомленим із наказом № 13-ос від 31 січня 2022 року, який зазначений у трудовій книжці позивача як підстава його звільнення, за відсутності доказів про вручення йому копії наказу про звільнення, позивач звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі 28 березня 2022р., тобто з дотриманням строку звернення до суду відповідно до вимог ст. 233 КЗпП України. Тому доводи відповідача про те, що позивач пропустив строк звернення до суду не є обгрунтованими. Перевіривши доводи сторін про те, чи були наявні установлені законом підстави для звільнення позивача за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України та чи дотримано відповідачем визначений ст. 148 КЗпП України строк застосування дисциплінарного стягнення, суд дійшов таких висновків: На підставі проведеного службового розслідування щодо нарахування та виплати премій керівництву РОВР у Тернопільській області, 08.12.2021р. встановлено, що [PERSON] як заступник начальника РОВР у Тернопільській області 08.09.2021р., 07.10.2021р., 05.11.2021р. видавав накази про преміювання в.о. начальника РОВР у Тернопільській області Назарія Хруща, збільшуючи їх розмір на 10 тисяч гривень щомісячно, зокрема в розмірах 23130 грн., 33540 грн., 43600 грн., відповідно. Оскільки відповідно до Положення про преміювання та Наказу № 185 преміювання керівників водогосподарських організацій здійснюється за погодженням з Держводагентством у межах фонду оплати праці, затвердженого кошторисом, а [PERSON] , видаючи вищевказані накази, за таким погодженням до Держводагентства не звертався та, відповідно, такого погодження не отримував, з урахуванням розміру цих премій, загальна сума яких становить більше 100000 гривень, виходячи з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, істотності його наслідків, суд погоджується, що таке порушення могло бути кваліфіковане роботодавцем як одноразове грубе порушення, незважаючи на те, що відбувалось це преміювання в три етапи протягом трьох місяців. Доводи позивача про те, що [PERSON] не займав посаду керівника, а відтак у позивача не було підстав отримувати погодження про його преміювання, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки зібраними у справі доказами підтверджено, що з 16.08.2020р. на [PERSON] покладено виконання обов`язків начальника Регіонального офісу водних ресурсів у Тернопільській області відповідно до наказу № 233-ос від 13.08.2021р. Таким чином, оскільки [PERSON] виконував обов`язки начальника РОВР у Тернопільській області, фактично керівника, то при нарахуванні йому премії повинні застосовуватись вимоги Положення про преміювання та Наказу № 185. Отримавши 08.12.2021р. підтверджені відомості про вчинення позивачем дій, які давали підстави для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, відповідно до вимог ст. 148 КЗпП України відповідач повинен був застосувати дисциплінарне стягнення не пізніше одного місяця з дня їх виявлення, тобто 08.01.2022р. Доводи відповідача про те, що в зазначений строк ще не було отримано погодження Держводагентства, а таке отримане лише 25.01.2022р., не давали відповідачу підстав для звільнення позивача поза межами строку, визначеного ст. 148 КЗпП України, оскільки при звільненні працівника повинні бути дотримані всі вимоги закону, в тому числі як визначена процедура, так і встановлений строк застосування дисциплінарного стягнення. Більше того, листом від 25.01.2022р. Державне агентство водних ресурсів України повідомило Регіональний офіс водних ресурсів у Тернопільській області повідомило, що погоджує звільнення [PERSON] з посади заступника начальника Регіонального офісу водних ресурсів у Тернопільській області за умови дотримання вимог законодавства України. Однак, такі вимоги, зокрема визначені ст. 148 КЗпП України, відповідачем при звільненні позивача не дотримані. За вказаних обставин суд не може визнати звільнення [PERSON] таким, що відбулось із дотриманням вимог закону, а тому наказ Регіонального офісу водних ресурсів у Тернопільській області №10-ос від 25 січня 2022 року «Про звільнення з роботи Олега Озеранця» слід визнати незаконним та скасувати. Відповідно до статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. За таких обставин позивача слід поновити на роботі на посаді заступника начальника РОВР у Тернопільській області. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення в частині поновлення на роботі слід допустити до негайного виконання. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судові витрати, від сплати яких позивача було звільнено під час звернення з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved