Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовної заяви Позивач є власником 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності від 18.09.2009 року, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради. Співвласниками спірної квартири є також [PERSON] , та [PERSON] - по 1/3 частині квартири кожний. [INFO] [PERSON] помер. За життя померлий [PERSON] заповіту не склав. Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є Позивач та її рідний брат [PERSON] . [PERSON] відмовився від своєї частки у спадщині, отже, Позивач наразі є єдиним спадкоємцем після померлого батька. Однак при зверненні Позивача до нотаріальної контори з метою оформлення своїх спадкових прав виявилось, що на належне померлому нерухоме майно накладено арешт, В зв`язку з цим Приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Лігутою О.С. було надано лист від 17.01.2022р. про неможливість видати свідоцтво про прво на спадщину на 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] в зв`язку з тим, що на невизначене майно, все нерухоме майно [PERSON] , було накладено арешт. Арешт був накладений в рамках виконавчого провадження №21446676, що перебувало на виконанні Дзержинського відділу державної виконавчої служби Криіорізького міського управління юстиції (на даний час - Металургійнийого відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро)) у період з 2010 по 2012 рік, з виконання Ухвали про забезпечення вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] . Враховуючи той факт, що на сьогоднішній день позивач є законним спадкоємцем квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , а існуванням такого арешту порушуються його права як єдиного спадкоємця вказаного будинку, позивач звертається до суду з даним позовом. Аргументи учасників справи Представник позивача у судове засідання не з`явився,\~ надав суду заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи у його відсутності, відкладення розгляду справи не надходило. На виконання вимог статей 178, 191, 278 ЦПК України представник відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» надав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що наявність заборони на відчуження номер 10266230 від 20.09.2010 року Дзержинського ВДВС Криворізького міськрайонного управління юстиції, не порушує право [PERSON] , отримати свідоцтво про право на спадщину. Крім того, заявлені вимоги не можуть розглядатись у позовному провадженні, оскільки у такому випадку позивач одночасно має бути й відповідачем, так як її майно арештовано державним виконавцем і вона є боржником за виконавчим провадженням. Тому, просить суд відмовити позивачу у задоволенні позових вимог в повному обсязі. Від третьої особи Металургійного районного відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надійшла заява про розгляд справи без його участі. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників провадження, які належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судами Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 18.09.2009 року, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради (а.с.5). Співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] , є також [PERSON] , та [PERSON] - по 1/3 частині квартири кожний, відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02 жовтня 2009 року, видане Комунальним підприємством Дніпропетровської обласної Ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації»(а.с.6). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 19 травня 2021 року Серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Інгулецькому та Металургійному районах у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (а..с7). [PERSON] відмовився від своєї частки у спадщині на користь [PERSON] , що підтверджується заявою від 31 травня 2021 року, яка зареєстрована у книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №20 (а.с.48). Приватним нотаріусом\~Криворізького районного\~нотаріального округу\~Лігутою О.С.\~було надано\~лист від\~17.01.2022р.\~про неможливість\~видати свідоцтво\~про прво\~на спадщину\~на 1/3\~частини квартири\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~в зв`язку\~з тим,\~що на\~невизначене майно,\~все нерухоме\~майно [PERSON] ,\~було накладено\~арешт:\~реєстраційний номер\~обтяження:\~10266230,\~дата реєстрації:\~20.09.2010\~року,\~реєстратор:\~Дніпропетровська філія\~державного підприємства\~«Інформаційний центр»\~Міністерства юстиції\~України,\~49005,\~Дніпропетровська обл.,\~м.\~Дніпропетровськ,\~вул.\~Чернишевського,\~32 підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, В9-2257/10, 20.09.2010р., Дзержинський відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, заявник: Дзержинський відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції (а.с.50). В рамках виконавчого провадження №21446676, що перебувало на виконанні Металургійного відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) у період з 2010 року по 2012 рік, був накладений арешт, з приводу виконання ухвали про забезпечення вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] (а.с.9). Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №294980543 від 17 січня 2022 року підтверджується, що на вказане житлове приміщення накладено арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відомості про заборону відчуження нерухомого майна внесено 20 вересня 2010 року о 15:22 годині реєстратором Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (а.с.52 зворот). Зі спадкової справи від 10 червня 2022 року, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , інші спадкоємці із заявою про прийняття спадщини не звертались, заповіт не складався, свідоцтва про право на спадщину не оформлювалися (а.с.38-53). Мотивувальна частина Позиція суду та застосовані норми права Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 1 Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод(1950 р.), ратифікованою\~Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР(далі Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Зазначені принципи сформульовано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу. Стаття 41 Конституції України\~наголошує, що кожен\~має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, а відповідно до частини 4\~цієї ж статті ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини - стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «[PERSON] проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року). Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «[PERSON] та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98). Статтею 30 ЦПК України\~передбачено, що позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Вимоги щодо підсудності дотримані. Статтями 316-320,321,328 ЦК України\~передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава - не втручається у здійснення власником права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із Закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статями 386-393 ЦК України\~передбачено, що держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 4ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього\~Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Згідно із частини 2 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. При надходженні заяви боржника у випадках виявлення арештів, державний виконавець перевіряє підстави завершення, наявність інших виконавчих проваджень, та у разі виконання боржником покладених на нього зобов`язань рішенням суду, державним виконавцем готується постанова про зняття арешту з майна ( у разі її відсутності в матеріалах виконавчого провадження), завіряється підписом та гербовою печаткою, що є підставою для зняття арешту та внесення відповідних записів до Державних реєстрів. Аналогічні положення містилися і в статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" №606-ХІУ від 21.04.1999р. , який діяв на момент накладання арешту та закінчення виконавчого провадження. В рамках виконавчого провадження №21446676, що перебувало на виконанні Металургійного відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) у період з 2010 року по 2012 рік, був накладений арешт, з приводу виконання ухвали про забезпечення вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] . Як встановлено з матеріалів, згідно з довідками Металургійного відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), виконавче провадження стосовно боржника [PERSON] , в межах якого було винесено постанову про арешт майна та заборони на його відчуження, було закінчене та знищене 04 лютого 2016 року, оскільки термін зберігання завершених виконавчих проваджень становить 3 роки. Підстава закінчення виконавчого провадження № 21446676 стосовно боржника [PERSON] , стягувач ПАТ КБ "ПриватБанк", - п. 8.ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження"( в редакції закону №606-ХІУ від 21.04.1999р. , який діяв на момент накладання арешту та закінчення виконавчого провадження) - фактичне повне виконання рішення (а.с. 9). У разі, якщо арешт накладений по виконавчому провадженню, яке знищено, відповідно до пункту 9.9 порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 25.12.2008 №2274/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень становить три роки, державним виконавцем на заяву боржника надається письмово роз`яснення (довідка) для звернення до суду. Згідно пункту 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року « Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1, 2, 3 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Як \~встановлено з\~матеріалів справи\~,\~позивач звернулася\~до нотаріуса\~для \~оформлення свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за законом,\~але отримала\~постанову про\~відмову у\~видачі свідоцтва\~про право\~на спадщину\~на 1/3\~частини квартири\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~в зв`язку\~з тим,\~що на\~невизначене майно,\~все нерухоме\~майно [PERSON] ,\~було накладено\~арешт: реєстраційний номер\~обтяження:\~10266230, дата реєстрації: 20.09.2010 року, реєстратор:\~Дніпропетровська філія\~державного підприємства\~«Інформаційний центр»\~Міністерства юстиції\~України,\~49005,\~Дніпропетровська обл.,\~м.\~Дніпропетровськ,\~вул.\~Чернишевського,\~32 підстава обтяження:\~постанова про\~арешт майна\~боржника та\~оголошення заборони\~на його\~відчуження,\~В9-2257/10,\~20.09.2010р.,\~Дзержинський відділ\~державної виконавчої\~служби Криворізького\~міського управління\~юстиції, заявник: Дзержинський відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції. Саме через наявність обтяження у вигляді арешту, яке було накладено відносно попереднього власника [PERSON] , нотаріус не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину на вказану квартиру. Арешт, накладений на майно позивача, порушує право її власності. Хоча спірний арешт був накладений на підставі ЗУ «Про виконавче провадження» та в межах повноважень відповідної ДВС, наразі позивачем доведено факт належності їй права на спірне майно, а підстави для застосування вказаного обтяження наразі віжпали, виходячи з наступного. Як встановлено матеріалами справи, рішення про накладення на спірне майно арешту в межах виконавчого провадження приймалось відносно попереднього власника [PERSON] , який помер [INFO] . Виконавчий документ, який слугував підставою для накладення арешту, фактично виконано, стягувач отримав повне виконання рішення суду, однак при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження ареш не скасовано, тому арешт, накладений на спірне майно, підлягає зняттю. Посилання відповідача, що позивач не має права звертатись з таким позовом, відхиляються, оскільки позивач є спадкоємцем після смерті [PERSON] , тому як правонаступник має право на захист невизнаних, оспорюваних прав та інтересів. При таких обставинах, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову та зняття арешту з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та виключення його з опису, тому що накладення арешту перешкоджає вільному розпорядженню майном позивачем, яка є його власником. Щодо судових витрат Відповідно до п.1 ч.2, ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved