Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-14 00:00:00

30.08.2021 [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 85 544,74 грн, з яких: 64960,75 грн аліментів, стягнутих з нього в користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , за період з 27.07.2017 року по 04.06.2018 р, які за рішенням суду підлягають поверненню позивачу; 14427,78 грн - інфляційні витрати на суму безпідставно стягнутих аліментів та 6156,21 грн - 3% річних від неповернутої суми аліментів. У вступному слові адвокат Горщар Б.А. пояснив, що 19 березня 2018 року рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області [PERSON] визнана такою, що втратила право з 27.07.2017 року включно на отримання аліментів від [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , що стягувалися на підставі рішень Нетішинського міського суду Хмельницької області від 05.02.2016 року та від 27.10.2011 року; припинене з 27.07.2017 року включно стягнення аліментів з [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , що стягувалися в користь [PERSON] на підставі рішень Нетішинського міського суду Хмельницької області від 05.02.2016 року та від 27.10.2011 року; зобов`язано [PERSON] повернути [PERSON] аліменти, стягнуті за період з 27.07.2017 року включно в її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , на підставі рішень Нетішинського міського суду Хмельницької області від 05.02.2016 року та від 27.10.2011 року. Проте, рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 19 березня 2018 року відповідачка не виконала, отримані від позивача аліменти за період з 27.07.2017 р в сумі 64960,45 грн не повернула. Сукупний індекс інфляції з часу набрання рішенням суду від 19.03.2018 законної сили по червень 2021 року складає 122,21% . Отже, інфляційні витрати становлять 14427,78 грн . Розмір 3% річних від простроченої суми заборгованості становить 6156,21 грн . Тому просить стягнути з відповідачки в користь позивача 85 544,74 грн. Відповідачка [PERSON] до початку судового розгляду та у письмових запереченнях просить відмовити у задоволенні позову, тому що сплачені позивачем аліменти були витрачені за цільовим призначенням - на дитину. Крім цього, аліменти позивач сплачував на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та перераховував на його банківську картку. [PERSON] досяг повноліття, а отже може самостійно відповідати за позовом про повернення отриманих аліментів. Вважає, що визначена позивачем сума аліментів, що підлягає поверненню, не обгрунтована і не відповідає дійсності. А також вважає, що оскільки судом вже ухвалене рішення від 19.03.2018 р, яким її зобов`язано повернути на користь позивача аліменти, сплачені за період з 27.07.2017 р включно, а ухвалою суду від 01.04.2019 р відмовлено позивачу в задоволенні заяви про зміну способу та порядку виконання судового рішення від 19.03.2018 р, то підстав для повторного стягнення з неї в користь позивача аліментів за період з 27.07.2017 р, інфляційних витрат та 3% річних немає. Просить у позові відмовити. Відповідачка [PERSON] з`являлася в судові засідання Славутського міськрайонного суду 03.12.2021 р та 12.01.2022 р, висловила свою думку по справі до початку судового розгляду та надала докази для вирішення справи по суті. Зловживаючи своїми процесуальними правами, відповідачка не повідомила суд про зміну місця проживання чи перебування, в наступні судові засідання не з`явилася. Тому, враховуючи наявність письмового заперечення на позов, наявність письмових доказів, суд знаходить за можливе ухвалити рішення у справі за відсутності відповідачки. Судом встановлено, що сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 06 листопада 2002 року, виданим відділом РАГС Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області (а.с.132). Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 22.04.2008 року стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/5 частки заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.04.2008 року і до виповнення ним повноліття (а.с.118). Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 31.08.2010 р стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу вступу рішення в законну силу і до досягнення дитиною повноліття (а.с.119-121). Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 27.10.2011 р ухвалено перераховувати на особистий рахунок [PERSON] у відділенні Державного ощадного банку України аліменти в розмірі 1/5 частки, які стягуються з [PERSON] по виконавчому листу згідно з рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від від 31.08.2010 р на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] (а.с.122-124). Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 05 лютого 2016 р зменшений розмір аліментів, визначений рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 31.08.2010 р у справі № 2-775-10 про стягнення з [PERSON] щомісячно на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частки до 1/6 частки всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу вступу рішення в законну силу і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 125-131). Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 19 березня 2018 року (справа № 679/925/17) визнано [PERSON] такою, що втратила право на отримання аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , що стягуються на її користь відповідно до рішень Нетішинського міського суду Хмельницької області від 05.02.2016 року та від 27.10.2011 року, починаючи з 27.07.2017 року включно; припинено стягнення аліментів з [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , що стягуються на користь [PERSON] відповідно до рішень Нетішинського міського суду Хмельницької області від 05.02.2016 року та від 27.10.2011 року, починаючи з 27.07.2017 року включно; зобов`язано [PERSON] повернути на користь [PERSON] аліменти, що стягувались на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , відповідно до рішень Нетішинського міського суду Хмельницької області від 05.02.2016 року та від 27.10.2011 року, починаючи з 27.07.2017 року включно (а.с.55-59). Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 01 квітня 2019 року відмовлено [PERSON] в задоволенні заяви про зміну способу та порядку виконання судового рішення у справі № 679/925/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради про припинення стягнення алміентів (а.с.60-62). 26 червня 2019 р постановою Хмельницького апеляційного суду апеляційна скарга [PERSON] залишена без задоволення, а ухвала Нетішинського міського суду Хмельницької області від 01 квітня 2019 р залишена без змін (а.с. 63-66). 28 серпня 2018 року постановою державного виконавця Нетішинського міського відділу ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області відкрите виконавче провадження № 57081792 про зобов`язання [PERSON] повернути на користь [PERSON] аліменти, що стягувались на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , відповідно до рішень Нетішинського міського суду Хмельницької області від 05.02.2016 року та від 27.10.2011 року, починаючи з 27.07.2017 року включно (а.с.12). Відповідно до довідки ВП ХАЕС ДП НАЕК "Енергоатом" від 08.06.2018 р № 545 (а.с.11) та від 19.01.2022 р № 1318 (а.с.133) за період з 27.07.2017 р по 30 квітня 2018 р з [PERSON] в користь [PERSON] стягнуто 64960 грн 75 коп аліментів. 25 липня 2019 року ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області скаргу [PERSON] задоволено частково та визнано неправомірною і скасовано постанову старшого державного виконавця Патерухи І.В. про накладення штрафу від 15.11.2018 року у виконавчому провадженні № 57081792; визнано неправомірною та скасовано постанову старшого державного виконавця Патерухи І.В. про накладення штрафу від 14.12.2018 року у виконавчому провадженні № 57081792 (а.с.67-70). 01 квітня 2021 року постановою державного виконавця Нетішинського міського відділу ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області виконавче провадження № 57081792 закінчене та за заявою [PERSON] від 16.02.2021 до ВП Славутський ВП ГУНП в Хмельницькій області надіслане повідомлення про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, а саме - невиконання рішення суду (а.с.13). Відповідно до статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», яка регламентує порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню та рішень про встановлення побачення з дитиною, де цей строк не надається). Наступного робочого дня після закінчення строку, виконавець перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Розмір штрафу регламентується частиною першою статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» та складає для боржника-фізичної особи 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, для посадових осіб 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, для боржника-юридичної особи 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Наступного робочого дня після закінчення повторно наданого строку, виконавець знову перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення,\~якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника,\~виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення\~та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених Законом. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі. Якщо ж рішення не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Таким чином, визначення тієї обставини, чи може бути рішення виконане без участі боржника покладено на розсуд державного або приватного виконавця. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що виконавець має докласти всіх зусиль задля виконання рішення зобов`язального характеру. Так Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у Постанові від 30 серпня 2018 року\~по справі №916/4106/14\~зазначив, що та обставина, що саме боржник відповідно до вказаного судового рішення зобов`язаний вчинити певні дії, не свідчить про те, що у разі невиконання цього рішення саме боржником, воно не може бути виконано без його участі відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 63 Закону України Про виконавче провадження, оскільки хоч і зобов`язує саме боржника вчинити ці дії, однак не є нерозривно пов`язаним з особою Боржника та не унеможливлює виконання цього рішення без його участі шляхом вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання, враховуючи встановлені судами обставини невиконання його у добровільному порядку та вчинення перешкод в його виконанні. Аналогічний висновок міститься і у Постанові ВС від 25 вересня 2020 року у\~справі №924/315/17. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у Постанові від 04 грудня 2019 року\~по справі №552/3995/17\~зазначив, що враховуючи те, що завданням виконавчого провадження є, зокрема, примусове виконання рішень суду у разі невиконання їх у добровільному порядку, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що під час примусового виконання судового рішення, що набрало законної сили і є обов`язковим до виконання на всій території України, державний виконавець\~зобов`язаний вжити усіх заходів примусового характеру, у тому числі застосувати засоби впливу на боржника. Такі повноваження надані йому саме з метою забезпечення безумовного виконання судового рішення, а застосування заходів відповідальності за невиконання вимог державного виконавця, не звільняє боржника від виконання основного зобов`язання виконати вимоги виконавчого документа. Аргументи ВС зводяться до наступного: якщо судовим рішенням передбачено зобов`язати боржника сплатити (повернути) стягувачу кошти, виконавець двічі зобов`язавши його це зробити та, наклавши штраф та штраф у подвійному розмірі, має примусово виконати таке рішення шляхом стягнення цих коштів з боржника у примусовому порядку. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 16 грудня 2020 року у справі №442/2633/19, залишаючи в силі рішення судів першої та апеляційної інстанції, які визнали законними дії приватного виконавця щодо стягнення з боржника грошових коштів при виконанні рішення, яке зобов`язувало боржника їх повернути, зазначив, що рішення немайнового характеру це рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. Водночас конструкція статті 63 Закону "Про виконавче провадження" передбачає можливість виконання такого рішення без участі боржника. Оскільки боржником добровільно не виконується зобов`язання щодо сплати грошової компенсації, то необхідна сума може бути стягнута із боржника в примусовому порядку, що свідчить про те, що виконання судового рішення є можливим без участі боржника (шляхом звернення стягнення на належні йому майно та кошти в банківських установах). На підставі викладеного суд знаходить, що оскільки рішенням Нетішинського\~міського суду\~Хмельницької області\~від \~19\~березня 2018\~року (справа\~№ 679/925/17)\~ зобов`язано\~ [PERSON] повернути\~на користь\~ [PERSON] аліменти,\~що стягувались\~на її\~користь на\~утримання сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~відповідно до\~рішень Нетішинського\~міського суду\~Хмельницької області\~від \~05.02.2016\~року та\~від 27.10.2011\~року,\~починаючи з\~27.07.2017\~року включно\~(а.с.55-59),\~але рішення\~суду зобов`язального характеру боржником [PERSON] добровільно не виконується, то необхідна сума може бути стягнута із боржника [PERSON] в примусовому порядку без участі боржника шляхом звернення стягнення на належні їй майно та кошти в банківських установах. Тому в задоволенні позову про стягнення з відповідачки [PERSON] в користь позивача [PERSON] 64960 грн 75 коп аліментів за період з 27.07.2017 р включно по 30 квітня 2018 р немає підстав. Наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) урегульовані законодавством. Зокрема, у випадках, коли боржник прострочив виконання грошового зобов`язання, застосуванню підлягають положення статті 625 Цивільного кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною 2 статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання на відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима . Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. В ході судового розгляду встановлено, що відповідачка [PERSON] рішенням суду зобов`язана повернути позивачу [PERSON] отримані від нього аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , за період з 27.07.2017 р включно, що відповідно до довідки з місця роботи позивача становить 64960 грн 75 коп. Індекс інфляції за вказаний період становить 122,21 %. А отже, інфляційні втрати позивача [PERSON] від неповернутих відповідачкою аліментів за період з 27.07.2017 р в сумі 64960, 75 грн становить 14427,78 грн (64960,75 грн х 122,21% = 14427,78 грн) та 3% річних становить 6156,21 грн (64960,75 грн х 3% х 1153 дні прострочення з дня набрання законної сили рішенням Нетішинського суду від 19.03.2018 р про припинення стягнення аліментів по 31.07.2021 р день складання позовної заяви до суду = 6156,21 грн). На підставі викладеного позов в частині стягнення інфляційних витрат та процентів, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, підлягає задоволенню. 25 серпня 2010 року рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області за [PERSON] та [PERSON] визнане право спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] по 1/2 частці за кожним та вселено [PERSON] з малолітнім [PERSON] у квартиру [ADDRESS] , а також на [PERSON] покладене зобов`язання повернути позику за договором безвідсоткової цільової позики № 1473 від 30.05.2006 року, укладеним між [PERSON] та ДП НАЕК "Енергоатом" ВП ХАЕС в сумі 75762,50 грн. Вказаним рішенням суду відмовлено у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа на стороні позивача: ДП НАЕК "Енергоатом", про виділення квартири з покладенням обов`язку виконати зобов`язання по договору позики та стягнення грошової компенсації (а.с.77-78). У запереченні на позов відповідачка вказує на те, що рішенням від 25 серпня 2010 року суд відновив її право та право малолітнього сина [PERSON] на користування квартирою. Тому вважає, що [PERSON] проживав з батьком на підставі рішення суду, а не тому що батько - [PERSON] хотів його утримувати. Крім цього, [PERSON] у 2008 році позбавив її та малолітнього сина [PERSON] права користування спільною квартирою і відновив це право лише за рішенням суду у 2010 році. Протягом цього часу вона вимушена була винаймати житло та нести додаткові витрати, тому вважає, що позивач повинен був компенсувати їй понесені збитки. І вважає, що в рахунок такої компенсації можливо зарахувати неповернуті позивачу за рішенням суду аліменти за період з 27.07.2017 р. Проте, вказані заперечення відповідачки суд не вважає обгрунтованими і законними, а тому не вбачає підстав для їх задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідачки слід стягнути в користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 218 грн 49 коп.

Outcome: partial