Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-28 00:00:00

У травні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовна заява мотивована тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25.11.2021 шлюб між сторонами було розірвано. Він є інвалідом по життєво. Після розірвання шлюбу стан його здоров`я значно погіршився, захворювання прогресують, він не в змозі самостійно працювати, потребує постійної допомоги та лікування. Розмір пенсії, який він отримує не забезпечує належного фінансового розміру, який необхідний для підтримання стану здоров`я та постійного лікування. Проходження лікування може стабілізувати стан його здоров`я тимчасово, але вилікувати відповідні захворювання неможливо. Якщо вчасно йому не проходити лікування, це може призвести до вкрай негативних наслідків. Відповідачка цілком здорова та фінансово спроможна допомагати колишньому чоловіку. Мирним шляхом та в позасудовому порядку відповідний спір вирішити неможливо, тому для захисту своїх прав та інтересів він вимушений звернутися до суду. Ураховуючи викладене просив суд стягнути з відповідачки на його користь аліменти на його утримання у розмірі 5 000 грн. щомісячно з дня подачі позову до суду. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Панченко О.М. від 19.05.2022 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Визначений ч. 3 ст. 279 ЦПК України строк для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. Відповідачкою до суду не подано відзиву на позову заяву, при цьому остання належним чином повідомлялася про розгляд справи у суді, а саме за зареєстрованим у передбаченому законом порядку місцем проживання направлялась позовна заява з додатками, ухвала про відкриття провадження у справі та судове повідомлення. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідачка не скористалася своїм процесуальним правом подання до суду відзиву на позовну заяву та/або заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали позовної заяви, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] з 27 серпня 1993 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними було розірвано на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25.11.2021. Згідно медичної документації, оглядів у лікарів невропатолога та рентгенолога, консультаційним висновкам, які містяться в матеріалах справи, за період з 1999 року по 2022 рік [PERSON] постійно лікується у медичних закладах, оглядається у лікарів. Згідно довідки від 31.01.2022 до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №301137, [PERSON] є інвалідом І групи з 26.01.2022 з ураженням ОРА, причина інвалідності: загальне захворювання; інвалідність встановлена на строк до 01.02.2024. Потребує стороннього догляду. Рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності - відновне лікування. Аналогічна довідка від 16.11.2016 свідчить про встановлення [PERSON] інвалідності ІІІ групи довічно. За положеннями ч.ч. 2-4 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, хто є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу - якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення. Таким чином, право на утримання (аліменти) має зазначена вище непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» визначено на 2022 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1934 гривні, з 1 липня - 2027 гривень, з 1 грудня - 2093 гривні. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 2 ст. 58 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Так позивачем у справі не надано суду доказів на підтвердження розміру його пенсії, а також не доведено, що розмір пенсії по інвалідності, який він отримує менший за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.Оскільки така умова є обов`язковою у правовідносинах за позовом одного із подружжя до іншого на утримання, що врегульовані Главою 9 Розділу ІІ СК України, тому відсутні підстави для задоволення позову. Крім того, позивач не звертався до суду з клопотаннями про витребування таких доказів від органів пенсійного фонду та органів фіскальної служби. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач не надав суду усіх належних, достовірних, допустимих, достатніх доказів на підтвердження вимог, викладених у позовній заяві. Достовірність доказів - це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять в предмет доказування, а достатність - це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу по суті, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі статей 2, 5-7, 10-12, 76-83, 141, 189, 200, 211, 258, 259 ЦПК України, статей 75-76 СК України, суд -

Outcome: dismissed