Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-20 00:00:00

До Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 28 лютого 2022 року надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с. 1-6). Позов пред`явлено за правилами альтернативної підсудності - за місцем виконання виконавчого напису (частина 12 статті 28 ЦПК України). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ від 12 серпня 2021 року визначено головуючого - суддю Чайкіну О.В. Ухвалою суду від 16 серпня 2021 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду від 27 вересня 2021 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження в розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Ухвалою суду від 04 листопада 2021 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та призначено справу до судового розгляду. Відповідач\~Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»\~про перебування у провадженні суду вказаної цивільної справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження від 16 серпня 2021 року, в ухвалі про відкриття провадження відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Від представника відповідача 09 грудня 2021 року надійшов відзив на позовну заяву в порядку ст.178 ЦПК України, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначив, що позивач не надає належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису є іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення, а також не надає доказів часткового погашення заборгованості. Третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна також повідомлялась належним чином про перебування у провадженні суду вказаної цивільної справи, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження від 16 серпня 2021 року, в ухвалі про відкриття провадження третій особі був наданий строк на подачу пояснення на позовну заяву. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна надала заяву про розгляд справи без її участі, пояснення на позовну заяву та витребувані докази на виконання ухвали суду. Стислий виклад позовних вимог Позивач\~в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 30.01.2007 року між [PERSON] та відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» 30.01.2007 року було укладено договір кредитної лінії №8/2007/840-МК-22/3, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 63000,00 доларів США строком до 15.01.2014 року зі сплатою за користування кредиту 14,5 % річних. 05.08.2021 року Позивач дізнався, що 23.07.2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжою О.В. відкрито виконавче провадження № 66184654 щодо виконання спірного виконавчого напису про стягнення 4 751 745,35 грн. Ознайомившись через представника з матеріалами виконавчого провадження, Позивач вважає, що спірний виконавчий напис вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і, як наслідок, неправомірне \~провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису. Нотаріус у спірному виконавчому написі зазначив, що заборгованість виникла за Договором іпотеки №3/1 від 30.01.2007р., посвідченим приватним нотаріусом Кульбіда Н.М., тим самим «обійшовши» вимогу щодо надання нотаріального посвідчення кредитного договору але ж це очевидно, що Договір іпотеки не є документом, що встановлює заборгованість Однак у приватного нотаріуса не було жодних законних підстав для вчинення виконавчого напису про стягнення боргу за кредитним договором. Вважає, що виконавчий напис нотаріуса було вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами тому виконавчий напис нотаріуса має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Нотаріус не мав права вчиняти оскаржуваний виконавчий напис, адже відсутня обов`язкова складова безспірності заявлених вимог, тому відсутні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що підлягає виконанню у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Крім того, просив стягнути з Відповідача судові витрати. Короткий виклад обставин справи, встановлених судом. 30.01.2007 року між [PERSON] та відкритим акціонерним товариством Комерційний банк "Надра" (далі-Банк) 30.01.2007 року було укладено договір кредитної лінії №8/2007/840-МК-22/3 (далі-Договір), відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 63000,00 доларів США строком до 15.01.2014 року зі сплатою за користування кредиту 14,5 % річних. (а.с. 83-84) \~ \~ \~ \~В якості забезпечення вимог за Договором, 30.01.2007 року між [PERSON] та Банком укладено договір іпотеки №3/1, згідно з умовами якого [PERSON] передав в іпотеку 2-х кімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.73-74). \~ \~ \~ \~Так, пунктом 3.1.1. Договору передбачено, що повернення кредиту та сплата відсотків здійснюється на рахунок Банку згідно з графіками повернення кредиту та сплати відсотків, які є невід`ємними частинами Договору. \~ У березні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк Надра (надалі- ПАТ КБ Надра) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором (достроково). Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 04 листопада 2014 року у справі № 210/2128/13-ц, пр. № 2/210/160/14 позов ПАТ КБ Надра задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 8/2007/840/МК-22/3 від 30.01.2007 року у загальному розмірі 2 515 660,79 грн., та судові витрати по справі у сумі 3441,00 грн. (а.с. 23-26). Заява про перегляд заочного рішення залишена без задоволення ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.12.2014р. (а.с. 27-28). Рішенням Апеляційного суду Дніпроперовської області від 18.03.2015 року (справа № 210/2128/13-ц, пр. 22-ц/774/238/К/15) заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 04 листопада 2014 року, в частині стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надра штрафу у сумі 264 119,57 грн. скасовано та ухвалено в цій частині позову нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог. Рішення суду в частині загального розміру заборгованості стягнутої з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надра змінено, зменшено цей розмір з 2 515 660,79 грн. до 2 251 541,22 грн. В іншій частині рішення залишено без змін. (а.с. 29-31). Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 09 вересня 2015 року заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 листопада 2014 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 32-35). Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.12.2015 року позов ПАТ «КБ «Надра» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду. Ухвала не оскаржена, набрала законної сили 29.12.2015 року. У подальшому ПАТ "КБ "Надра" відступив право грошової вимоги ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на підставі договору про відступлення права вимоги №GL48N718070_І_3 від 17.07.2020 року, в тому числі за\~кредитним договором №8/2007/840-М-22/3 від 30.01.2007 року Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 лютого 2021 року у справі № 210/2128/13-ц, пр. № 6/210/13/21 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про видачу дубліката виконавчого документу, заміну стягувача у виконавчому листі та поновлення строків на його пред`явлення, - задоволено частково. Замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (код ЄДРПОУ 40696815) - справа №210/2128/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В решті заяви (поновлення строку на пред"явлення виконавчого листа, видачу дубліката виконавчого листа) - відмовлено. (а.с. 35-38) Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Юлією Олександрівною 15.06.2021 року вчинено виконавчий напис, зареєстрованого в реєстрі за №1242 (надалі спірний виконавчий напис), про стягнення на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (код ЄДРПОУ 40696815) з боржника [PERSON] заборгованості яка виникла за Договором іпотеки №3/1, посвідченим 30.01.2007р. приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кульбіда Н.М. за реєстровим №460, який укладений між [PERSON] та відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», в забезпечення за Договором кредитної лінії №8/2007/840-МК-22/3 від 30.01.2007р. та згідно виписки з рахунку боржника від 31.05.2021р. становить 4 751 745,35 грн.(а.с.72). Згідно оскаржуваного виконавчого напису строк платежу за Кредитним договором №8/2007/840-М-22/3 від 30.01.2007 року настав. Боржником допущено прострочену платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 01.06.2018 року по 31.05.2021 року. Сума заборгованості становить 4\~751 745,35 грн., в тому числі: - заборгованість за сумою кредиту 3\~417 243,77 грн.; - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 1\~334 501,58 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню 4\~751 745,35 грн.(а.с.72). Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжою Олександром Володимировичем 23.07.2021 року відкрито виконавче провадження ВП №66184654 про примусове виконання виконавчого напису №1242 від 15.06.2021 року (а.с.9-11). Нормативно-правове обґрунтування Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом статей 15, 16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (частина перша\~статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5\~(далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Так, згідно зі статтею 87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік). Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій: шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Разом з тим нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною стягувачем. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Учинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом розділом ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Для правильного застосування статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19), від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження №14-278гс18). Крім того, неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17 (провадження № 44380св18) та у постанвоі від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). Висновки за результатами розгляду матеріалів справи На суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. У відповідності до статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, цією статтею; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як встановлено статтею 76\~ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зі змісту наведених правових норм вбачається покладення процесуального обов`язку на кожну із сторін довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України). Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~статтею 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), зроблено висновок, відповідно до якого встановлено, що якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Як встановлено судом, виконавчий напис вчинено за період з 01.06.2018 року по 31.05.2021 рік, та за цей період стягнуто відсотків 1\~334 501,58 грн. У цій справі кінцевий строк повернення кредитних коштів, які позивач повинен був сплати ПАТ "КБ "Надра" за кредитним договором №8/2007/840-М-22/3 від 30.01.2007 року , правонаступником якого є відповідач, спливав 15 січня 2014 року. Однак, у березні 2013 року ПАТ КБ Надра, правонаступником якого є відповідач, скористалось правом на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором №8/2007/840-М-22/3 від 30.01.2007 року, укладеним між ПАТ «КБ «Надра» та Позивачем, шляхом пред"явлення позову, що підтверджується судовими рішеннями у справі № 210/2128/13-ц. Таким чином право на нарахування відсотків за Договором кредитної лінії №8/2007/840-МК-22/3 від 30.01.2007р., забезпеченого Договором іпотеки №3/1, посвідченим 30.01.2007р. приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кульбіда Н.М. за реєстровим №460, який укладений між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» припинилось у березні 2013 року. Крім того, як встановлено судом, ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року, яка набрала законної сили 29 грудня 2015 року (справа № 210/2128/13-ц) позов ПАТ "КБ "Надра", правонаступником якого є відповідач, залишено без розгляду. Інститут позовної давності полягає у наданні особі, цивільне право якої порушено, певного строку саме для звернення до суду за захистом цього права, в тому числі за допомогою державного примусу. Перебіг позовної давності обчислюється за загальним правилом від дня, коли особа довідалася (могла довідатись) про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України). Залишення ж позову без розгляду є відмовою суду розглянути звернення особи про захист її порушеного права (позов) внаслідок визначених ЦПК України недоліків або дій цієї особи. При цьому особа може повторно звернутись до суду з такими ж вимогами. Відповідно до статті 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Зупинення перебігу позовної давності і припинення - суттєво відрізняються. Перше має тимчасовий характер, коли до строку давності не зараховується час існування визначених законодавством обставин, за наявності яких цей строк не спливає. Натомість переривання позовної давності означає анулювання строку, який сплив до моменту вчинення боржником передбачених законодавством дій щодо визнання боргу або іншого обов`язку. Норма статті 265 ЦК України регулює відносини зупинення перебігу позовної давності в разі залишення позову без розгляду та не регулює відносин переривання або непереривання позовної давності, тому не підлягає застосування до спірних правовідносин. Отже - строк позовної давності у разі пред`явлення позову, який судом було залишено без розгляду, не переривається. Велика Палата Верховного Суду у справі № 904/3405/19 від 29.06.2021 р. зробила правовий висновок, який є обов"язковим для врахування, згідно якого залишення позову без розгляду не перериває перебігу позовної давності. Водночас сам по собі факт порушення провадження у суді може бути визнаний поважною причиною пропуску строку звернення до суду. ВП ВС відступила від двох попередніх позицій, пов`язаних із перебігом строку позовної давності. А саме від позиції викладеної в рішеннях ВС КЦС у справі № 639/9642/14-ц та ВС КЦС у справі № 713/1548/18 про те, що перебіг позовної давності перервався пред`явленням позивачем позову до суду, який у подальшому було залишено без розгляду. А також від позицій викладених ВП ВС у справі № 523/10225/15-ц та у справі № 911/3677/17 - де викладено висновок, що позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві, а ті які не охоплюються пред`явленим позовом, та до інших боржників, то позовна давність щодо них не переривається. Як вбачається з матеріалів справи, в період з 23 грудня 2015 року до дня вчинення виконавчого напису ані ПАТ "КБ "Надра", а ні відповідач у справі (правонаступник) не зверталися до позивача із позовом про стягнення заборгованості на підставі договору кредитної лінії №8/2007/840-МК-22/3 від 30.01.2007р., забезпеченого договором іпотеки. Тобто, після пред"явлення позову про дострокове стягнення заборгованості (березень 2013 року), яким банк змінив строк погашення заборгованості, до моменту вчинення оскаржуваного виконавчого напису минуло більш ніж 8 (вісім) років. Згідно частини 1 статті 88 закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. При вчиненні оскаржуваного виконавчого напису нотаріусом не враховано, що строк дії кредитного договору №8/2007/840-М-22/3 від 30.01.2007 року, забезпеченого Договором іпотеки №3/1, посвідченим 30.01.2007р. приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кульбіда Н.М. за реєстровим №460, який укладений між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є відповідач, сплинув 15 січня 2014 року, тобто нотаріус вчинив виконавчий напис за вимогами, строк погашення яких сплинув навіть без урахування того, що банк звертався до суду із позовом про дострокове стягнення коштів. Набуття права вимоги Відповідачем як правонаступником за договором про відступлення права вимоги №GL48N718070_І_3 від 17.07.2020 року не є свідченням безспірності вимог, так само й те, що іпотека, якою забезпечене основне зобов"язання залишилась чинною. За таких обставин суд погоджується з твердженнями позивача, про те що кредитний договір №8/2007/840-М-22/3 від 30.01.2007 року, а так само і договір іпотеки, яким забезпечено виконання основного зобов"язання, за якими відбулося відступлення права вимоги, не є доказом наявності безспірної заборгованості, а складові заборгованості, строки її погашення, підстави для стягнення мають встановлюватися за позовом правонаступника до боржника про стягнення заборгованості, а тому виконавчий напис вчинено за відсутності безспірної заборгованості. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того, суду не представлено належних та допустимих доказів, що Позивач був повідомлений належним чином про зміну кредитора, що унеможливлює перевірку безпірності вимог, які Відповідач, як останній правонаступник, пред"явив нотаріусу для вчинення виконавчого напису. Як вбачається з матеріалів справи, вимоги/іпотечні повідомлення про дострокове погашення заборгованості, які відповідач надсилав позивачу, повернуті за закінченням терміну зберігання (а.с. 89-95), що свідчить про те, що нотаріусом не дотримано вимог чинного законодавства в частині вчинення виконавчого напису після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Суд наголошує, що повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми\~Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Встановлені судом фактичні обставини не дають суду підстав вважати вказаний в оскаржуваному виконавчому написі розмір заборгованості позичальника безспірним, а виконавчий напис вчинений відповідно до чинного законодавства України. Оцінивши усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними, в розумінні вказаних норм, а тому підлягають задоволенню в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Щодо судових витрат Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При вирішенні питання щодо певних видів правничої допомоги адвоката враховується як пов`язаність їх з розглядом справи, обґрунтованість та розумність визначення у контексті обсягу заперечень, наданих протилежною стороною (постанови ВП ВС від 19.02.2020 у справі 755/9215/15-ц). Як вбачається із матеріалів справи, стороною позивача у позові зазначено лише попередній розрахунок витрат на правничу допомогу. Від відповідача надійшло клопотання про необгрунтованість заявлених попередньо витрат на правову допомогу. В той же час ані від позивача, ані від його представника, клопотань про стягнення витрат на на професійну правничу допомогу не надходило. Тому суд не вирішує питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу при ухваленні рішення. Відповідно до ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір за подання позову, а також за подання заяви про забезпечення позову, вказані витрати мають бути стягненні з відповідача у зв"язку з задоволенням позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved