Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м.Черкаси з позовом до [PERSON] , [PERSON] , Черкаської міської ради про визнання наймачем житлового приміщення. Позов обґрунтовує тим, що на підставі ордеру на жилу площу для малосімейних №302-44 від 6.11.2006 року її чоловіку - [PERSON] , по [ADDRESS] було надано кімнату [ADDRESS] . Рішенням Черкаської міської ради від 02.06.2011 року №2-548 гуртожиток по [ADDRESS] передано на баланс міста. В подальшому, на правах членів сім`я в кімнату вселились та були зареєстровані вона та їх дитина - [PERSON] та [PERSON] 07.03.2019 року рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до довідки ТОВ «УК «Нова якість» на даний час наймачем кімнати [ADDRESS] являється [PERSON] . На час подання позову відповідачка [PERSON] в кімнаті не проживає та не зареєстрована, але залишається бути наймачем. Відповідач [PERSON] в квартирі лише зареєстрований, але не проживає. Позивачка звернулася до Черкаської міської ради з заявою про визнання її наймачем квартири [ADDRESS] але їй було відмовлено. Відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] також не надають згоди на визнання її наймачем жилого приміщення. Позивачка вважає, що може бути за судовим рішенням визнана наймачем квартири [ADDRESS] . На підставі ст.ст. 63, 106 ЖК України, позивачка просить визнати її наймачем квартири [ADDRESS] . 22 листопада 2021 року ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник відповідача Черкаської міської ради подала відзив на позовну заяву, в якому заперечуючи проти позовних вимог, вказала, що Черкаська міська рада є неналежним відповідачем у справі, оскільки, відповідно до п.2.1 Положення про департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради від 12.05.2017 №2-2001, департамент здійснює зміну договорів найму неприватизованих жилих приміщень у будинках (гуртожитках) комунальної власності, держаних на баланс ОСББ та інших недержавних (некомунальних) підприємств, установ, організацій. Також, згідно з п.1.3.2 цього ж положення департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради є самостійною юридичною особою. Таким чином, належним відповідачем за позовними вимогами [PERSON] про визнання її наймачем має бути департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради. Крім того, зазначила, рішенням Черкаської міської ради від 02.06.2011 №2-548 гуртожиток по [ADDRESS] передано на баланс міста. Вищевказана квартира надана колишньому чоловікові позивачки - на сім`ю з 1 особи. Відповідно до рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 07.03.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Наймачем квартири [ADDRESS] є [PERSON] - мати [PERSON] . Отже, на їх думку, відповідно до статті 106 Житлового кодексу УРСР повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь якому членові сім`ї наймача. Відповідно до ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Таким чином особи, які перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному житловому приміщення, прирівнюються до членів сім`ї наймача винятково у правах та обов`язках, що випливають з договору найму жилого приміщення. Також, положенням Типового договору найму жилого приміщення в будинках державного та громадського житлового фонду в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 11.08.1988 року № 243 не передбачають права членів сім`ї наймача чи інших осіб на визнання їх наймачем за раніше укладеним договором найму. Отже, виходячи із даної норми, право вимагати визнання наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача належить винятково особам, визначеним ст.106 ЖК - членам сім`ї попереднього наймача. Враховуючи, що позивач [PERSON] не має статусу члена сім`ї наймача та похідне від цього статусу право на визнання наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення, але зберігала право користування жилим приміщенням, просять в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В судовому засідання позивач свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні не заперечували проти задоволення позовних вимог та визнання [PERSON] наймачем квартири [ADDRESS] . Представники відповідача Черкаської міської ради в судовому засіданні позов не визнали, зазначили, що він є безпідставним, надали аналогічні пояснення викладені у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначивши, що Черкаська міська рада не є належним відповідачем по справі, також, оскільки відповідно до статті 106 ЖК УРСР повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача, але позивачка не є членом сім`ї наймача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною п`ятою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, № 37801/97, пункт 36). Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 06.11.2006 року ЖБФ «Обрій-1» корпорації Укрбуд було видано ордер на жилу площу в гуртожитку для малосімейних № 302-44. Ордер виданий [PERSON] на право зайняття сім`єю з 1 особи жилої площі в гуртожитку для малосімейних в [ADDRESS] . 15.09.2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який розірвано рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 березня 2019 року. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 18.02.2021 року №2735-01-10 за адресою [ADDRESS] , станом на 16.02.2021 року зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , з 22.12.2010 року по теперішній час; [PERSON] , [INFO] , з 09.02.2011 року по теперішній час; [PERSON] , [INFO] , з 13.09.2013 року по теперішній час. Як вбачається з довідки ТОВ «Управлінська компанія «Нова якість «Дільниця 17» від 25.10.2021 року, наймачем квартири [ADDRESS] є [PERSON] , заборгованість за житлово-комунальні послуги відсутня. З копії листа директора Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради Удод І.І. від 19.05.2021 №5379-2, вбачається, що у задоволенні вимог [PERSON] про зміну договору найму відмовлено, оскільки вона не є членом сім`ї наймача та враховуючи факт зняття наймача квартири [PERSON] з місця проживання за адресою [ADDRESS] з 10.06.2016 року, постійно не проживає і не веде з [PERSON] спільного господарства. Крім того, документів, що підтверджують згоду на зміну договору найму наймача [PERSON] та інших членів сім`ї - [PERSON] не подані, тому відсутні підстави для про зміну договору найму з [PERSON] на [PERSON] . Листом №1005-2 від 22.02.2022 року департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради повідомив [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про те, що виходячи з ситуації, що склалася, наймач квартири [PERSON] , знята з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , з 10.06.2016 року, отже постійно не проживає і не веде з [PERSON] спільне господарство. Так, Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. За положеннями ч.ч.1,2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. За змістом ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.1 ст. 816 ЦК України у договорі найму житла мають бути вказані особи, які проживатимуть разом із наймачем. Ці особи набувають рівних з наймачем прав та обов`язків щодо користування житлом. Згідно з ч.1 ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Крім того, відповідно до ст. 65 ЖК України, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. За змістом статті 103 ЖК УРСР договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки зі згоди наймача, членів його сім`ї та наймодавця. Але досягнута домовленість між наймачем, членами його сім`ї та наймодавцем з приводу зміни договору найму житлового приміщення сама по собі правових наслідків не має, доки вона не знайде свого офіційного закріплення у рішенні відповідного органу, до компетенції якого належить вирішення таких питань. Та тільки після рішення відповідного органу зміни до договору найму житлового приміщення набирають юридичної сили. Відповідно до ч.1 ст.106 ЖК УРСР повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Згідно з п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до положень ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] не проживає разом з наймачем квартири [ADDRESS] [PERSON] з 10.06.2016 року, оскільки остання знялася з реєстрації за вказаним місцем проживання та проживає у іншому місці. В судовому засіданні позивачем не доведено, що вона є членом сім`ї наймача [PERSON] , спільно проживає з нею та веде спільне господарство. Крім того, заперечуючи проти позову, представник відповідача посилається на те, що Черкаська міська рада не є належним відповідачем у справі. У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне вказати на наступне. В запереченні на позов представник відповідача посилається на те, що відповідно до п.2.1. Положення про департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради, затвердженого рішенням Черкаської міської ради №2-2001 від 12.05.2017 року, департамент здійснює зміну договорів найму неприватизованих жилих приміщень у будинках (гуртожитках) комунальної форми власності, переданих на баланс ОСББ та інших недержавних (некомунальних) підприємств, установ, організацій. Згідно з п.1.3.2 цього ж положення департамент економіки та розвитку черкаської міської ради є самостійною юридичною особою. Разом з тим, в судовому засіданні не надано доказів того, що департамент здійснює зміну договорів найму неприватизованих жилих приміщень у будинках (гуртожитках) комунальної форми власності, переданих на баланс ОСББ та інших недержавних (некомунальних) підприємств, установ, організацій та є самостійною юридичною особою. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю. На підставі наведеного, ст.ст.64,65, 103,106 ЖК Української РСР, ст. 3 СК України,

Outcome: dismissed