Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-27 00:00:00

[PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] звернулась до сулу із позовом, в якому вказує на те, що згідно з договором купівлі-продажу 13.02.2020 р. її батько [PERSON] разом з братом [PERSON] продали, а [PERSON] відповідачка по справі, придбала квартиру в літ. Б, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Гараж та сарай, які збудовані позивачем [PERSON] не були включені в ціну продажу квартири та не були об`єктами продажу. Сарай входив до приватизації домоволодіння, гараж не був приватизований. Відповідачка [PERSON] , при укладанні угоди, підтвердила, що вона купує квартиру й ніяких перешкод щодо користування гаражем та сараєм чинить не буде. [PERSON] купив у сусідів зруйновану споруду та самостійно збудував гараж у 1980 році та користувався ним понад 40 років, сараєм став користуватись з 2003 році. Через півтора року після продажу квартири, [PERSON] вторглася в приміщення (гараж,сарай), зрізала замки та винесла речі у двір, які там зберігалися, повішала свої замки. Повідомила, що відтепер вона є власником гаража та сараю, документі на підтвердження її прав на вказані об`єкти нерухомості, відмовилась представляти. На той час гараж займала орендар [PERSON] на підстави договору від 25.10.2016 р. Посилаючись на вищенаведені обставини, [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , просить суд зобов`язати відповідача [PERSON] усунути перешкоди у користуванні позивачем гаражем та сараєм, за адресою: [ADDRESS] в вказаний термін, призначений судом; стягнути з [PERSON] матеріальну компенсацію за будівництво у розмірі в 100 тис. грн. (сто тисяч гривен) відповідно сумарної оцінки з ДФУ; стягнути з відповідачки на користь [PERSON] відшкодування збитків за термін використання споруд у сумі розрахунку 1200 грн. за місяць (одна тисяча двісті гривень), починаючи з 12.06.2021 р., стягнути з [PERSON] збитки на користь орендатора [PERSON] у сумі 5000 грн. ( п`ять тисяч гривень). Ухвалою суду від 08.07.2021 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження (а.с. 35). Ухвалою суду від 11.01.2022 року закрито підготовче засідання у справі (а.с. 151). Представником відповідачки [PERSON] надано відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у користуванні майном та стягнення шкоди. Вважає, що [PERSON] будь-яких неправомірних дій щодо майна [PERSON] не здійснювала та не заподіювала позивачу матеріальної шкоди. Наполягав на тому, що позовні вимоги не підтверджено належними доказами. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, позов підтримали, наполягали на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та її представник в суді проти позову заперечували з підстав, викладених у відзиву. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З`ясовуючи питання про те, чи мало місце порушення прав позивача [PERSON] внаслідок неправомірних дій відповідачки [PERSON] , суд встановлює, чи наявні докази того, що позивачу на праві власності належать гараж та сарай за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною 1 статті 181 ЦК визначено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Згідно ч.1 ст. 316, ч.1 ст.328 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до п. 1.2, Глави 2 Наказу Міністерства юстиції «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5 (зареєстровано 22 лютого 2012 р. за № 282/20595): «Право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним з таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором; свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права на утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо.» В судовому засіданні вивчено та оголошено докази, надані позивачем [PERSON] : Договір купівлі-продажу від 13.02.2020 р. квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , [PERSON] (продавці), та [PERSON] (покупець). Загальна площа квартири 44,8 кв.м., житлова площа 37,6 кв.м.(а.с.8-11). План земельної ділянки по [ADDRESS] (а.с.12); Договори оренди гаражу від 25.10.2016 р., від 25.10.2017 р., укладені в простій письмовій формі між [PERSON] та [PERSON] , акт прийому-передачі (а.с.20,131,134). Витяг з Державного реєстру право на нерухоме майно № 464923 від 13.02.2013 р., відповідно до якого [PERSON] є власником 9/100 домоволодіння, літ Б, квартира [ADDRESS] . Опис об`єкта: 9/50 часток складається з кухні 1 площею 6,8 кв.м., кімнати 2 площею 15,70 кв.м., кімнати 5-3 площею 9,40 кв.м., кімнати 5-4 площею 12,00 кв.м, сараю літ.К; загальна площа 43,9 кв.м, житлова 37,1 кв.м. (а.с.13,14). Витяг з Державного реєстру право на нерухоме майно № 178560823 від 23.08.2019 р., відповідно до якого [PERSON] є власником об`єкта нерухомого майна: Ѕ частини квартири літ Б за адресою: [ADDRESS] . Опис об`єкта: загальна площа (кв.м); 44,8, житлова площа (кв.м): 37,6. Розпорядження Жовтневої районної адміністрації м.Запоріжжя від 10.10.1996 р. № 1010 р., яким дозволено квартиронаймачу [PERSON] прибудувати до кв. [ADDRESS] (літераБ житлову прибудову Б1/5,15х5,45/м, збудувати сарай К/3,90х2,73/м, гараж Л/3,30х2,88 і зарахувати їх за місцевими радами та затверджено акт прийому житлової прибудови площею 22,5 кв.м. у тому числі житлової кімнати Б-2 площею 15,7 кв.м. в квартирі [ADDRESS] , що належить місцевим [PERSON] . Зобов`язано Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації та виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання 2 згідно цього розпорядження внести зміни в технічну документацію житлового будинку [ADDRESS] , який належить місцевим [PERSON] (а.с.119,120). Згідно частини 1 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі. Відповідно до статтей 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно наданих суду доказів, в 2013 році [PERSON] мав у власності 9/100 домоволодіння, літ Б, квартира [ADDRESS] , а також, сарай літ.К., в [ADDRESS] . Вказане підтверджується витягом з Державного реєстру право на нерухоме майно № 464923 від 13.02.2013 р. В подальшому, в 2019 році згідно з витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно № 178560823, [PERSON] зазначений як власником об`єкта нерухомого майна: Ѕ частини квартири літ. Б за адресою: [ADDRESS] . У витягу 2019 року змінились відомості про об`єкт нерухомого майна - квартири 5 літ. Б, а саме, загальна площа 44.8 (було 43.9), житлова 37.6 (було 37.1) кв.м. Крім цього, у витягу 2019 року відсутні дані про належність позивачу сараю літ.К. З наведеного слід, що сарай літ. К., який знаходився по [ADDRESS] , в період з 2013 по 2019 роки вибув з власності [PERSON] . Доказів, які б спростували це, позивачем суду не надано. Згідно ч. 2 статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів). Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Надані позивачем письмові докази: договір купівлі-продажу квартири від 13.02.2020 р., план земельної ділянки по [ADDRESS] , інші графічні матеріали, розпорядження Жовтневої районної адміністрації м. Запоріжжя від 10.10.1996 р. № 1010 р., договори оренди гаражу від 25.10.2016 р., від 25.10.2017 р. не є правовстановлюючими документами на об`єкт нерухомості, а тому є неналежними доказами на підтвердження прав власника у позивача [PERSON] на гараж за адресою: [ADDRESS] . Крім цього, [PERSON] не надано суду з державного реєстру прав відомості про наявні в нього речові права на спірні об`єкти нерухомого майна. Згідно ч. 3 ст. 89 ЦПК України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що на час виникнення спірних відносин з відповідачкою [PERSON] у приватній власності позивача [PERSON] не перебували гараж та сарай за адресою: [ADDRESS] . В зв`язку з цим, вимога [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні ним, як власником, вказаними об`єктами нерухомості, є необґрунтованою. Суд відмовляє в задоволенні вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] компенсації та заподіяних збитків, оскільки ці вимоги є похідними від попередньої. Не підлягає, також, розгляду судом вимога про стягнення збитків на користь [PERSON] , оскільки, [PERSON] звернувся до суду за захистом прав та інтересів іншої особи, без належного уповноваження від цієї особи. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed