Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 24.03.2022 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить усунути перешкоди в користуванні належній позивачу на праві власності квартирою [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 16.05.2022 року провадження по справі відкрито. 20.06.2022 року представником позивача до суду подано заяву про долучення до матеріалів справи письмових опитувань свідків. Учасники справи до судового засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином. Матеріали справи містять заяву представника позивача від 29.06.2022 року про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Правом на подання відзиву або будь-якої іншої заяви щодо розгляду справи відповідач не скористався. Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В позовних вимогах позивач посилається на те, що позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] . на теперішній час на реєстраційному обліку за місцем проживання в квартирі перебуває відповідач [PERSON] , місце проживання якого позивачу невідоме. З 2013 року відповідач в квартирі не проживає, однак в добровільному порядку до теперішнього часу з реєстраційного обліку не знявся. Реєстрація відповідача порушує права позивача, в зв`язку з чим [PERSON] змушена звернутись до суду. Правом на подання відзиву або будь-якої іншої заяви щодо розгляду справи відповідач [PERSON] не скористався. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Відповідно до Договору дарування від 06.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] безоплатно передали у власність [PERSON] , а [PERSON] прийняла 3/4 частини квартири під номером [ADDRESS] /а.с.8-9/. Згідно з Договором дарування від 08.02.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Качур О.М., [PERSON] передала майно (предмет договору) у власність [PERSON] безоплатно. Предметом договору є квартира під [ADDRESS] /а.с.10-11/. З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.02.2022 року вбачається, що на підставі договору дарування, серія та номер: 172, виданий 08.02.2022, видавник: Качур О.М., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу, зареєстровано право приватної власності на трикімнатну квартиру, загальною площею 65,2 кв.м., житловою площею 38,1 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] /а.с.11-12/. За відомостями №С7-45525-ф/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , з 24.09.1997 року, та [PERSON] , [INFO] , з 10.04.1980 року /а.с.14-зворот/. З Акту про не мешкання та відсутність особистих речей від 18.02.2022 року, складеного [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підписи яких засвідчені головою дільниці №1 КП ЖКС "Вузівський", вбачається, що в квартирі [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . В той же час [PERSON] з 2013 року в зазначеній квартирі не проживає, особистих речей [PERSON] не знайдено, спальних місць та інших ознак, що вказують на фактичне мешкання даного громадянина за даною адресою також немає /а.с.14/. Суду надані протоколи письмового опитування особи адвокатом від 15.06.2022 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в яких зазначені особи повідомили, що є сусідами позивача [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , з 2013 року в квартирі за вказаною адресою не проживає. З 2013 року не приходив до квартири, особистих речей [PERSON] в квартирі не було. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Суд зазначає, що спірні правовідносини регламентуються положеннями ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України. Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено,\~що зняття\~з реєстрації\~місця проживання\~особи здійснюється,\~зокрема,\~на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході\~судового розгляду\~справи встановлено,\~що позивач\~є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в якій на теперішній час зареєстрований також відповідач [PERSON] , який був зареєстрований за вказаною адресою на час придбання позивачем квартири. Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом. Оскільки, факт реєстрації відповідача призводить до порушення прав позивача як власника майна, то суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені, що призвело до правомірного звернення позивача до суду за захистом.\~ Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved