Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

У листопаді 2021 року представник [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Головного управління міністерства внутрішніх справ України в місті Києві про скасування арешту з майна. 25.11.2021 року ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області вищезазначену позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що арешт на земельну ділянку кадастровий номер:3222480800:08:003:0063 було накладено у кримінальній справі №1-87/11 старшим слідчим СУ ГУМВС в місті Києві, вул. Володимирська 15, на час накладення арешту на земельну ділянку 01.12.2010 р. її власником був [PERSON] , який не був учасником кримінального провадження. Обтяження (арешт), яке міститься у Державному реєстрі, жодного відношення до Позивача не мають, та враховуючи наявність такої заборони перешкоджає Позивачеві належним чином володіти його земельною ділянкою, а тому виникає необхідність захисту його прав шляхом скасування наявного арешту. 30 грудня 2021 року від Головного управління міністерства внутрішніх справ України в місті Києві до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі. Відзив мотивовано тим, що арешт накладено в межах кримінального провадження, порядок скасування арешту майна, встановлено статтею 174 КПК України і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства. Ухвалою суду від 02.06.2022 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті на 27.07.2022 року. У судовому засіданні позивач підтримав задоволення позову, представник відповідача заперечив проти задоволення позову у повному обсязі. Суд, вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі з огляду на наступне. Обставини справи встановлені судом, відповідно до договору купівлі продажу земельної ділянки укладеного 03.10.2006 року за №2376, [PERSON] продав [PERSON] земельну ділянку кадастровий номер №322480800:08:003:0063, що розташована на землях Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Договір посвідчено Рильською Л.С., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. На підставі договору купівлі продажу земельної ділянки №2376 від 03.10.2006 р. [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД №710410 від 13 квітня 2007 р. 06.07.2021 року на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД №710410 від 13 квітня 2007 р. [PERSON] зареєстрував право приватної власності на земельну ділянку, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №265442345 від 12.07.2021 року. Відповідно до витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень №265444379 від 12.07.2021 року вказано, що 30.12.2010 15:15:33, номер запису про обтяження: 42935660, на підставі постанови, серія та номер: бн, виданої 01.12.2010, видавник: ст. слідчий СУ ГУМВС України в м. Києві, на об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка кадастровий номер:3222480800:08:003:0063 зареєстровано арешт нерухомого майна. Особа, майно/права якої обтяжуються: [PERSON] . Арешт на земельну ділянку кадастровий номер:3222480800:08:003:0063 було накладено у кримінальній справі №1-87/11 старшим слідчим Горовенко Ігор Миколайович (СУ ГУМВС в місті Києві, вул. Володимирська 15). При цьому, на час накладення арешту на земельну ділянку 01.12.2010 р. її власником був [PERSON] , особа, яка не була учасником вказаного кримінального провадження. Обтяження (арешт) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, перешкоджає позивачеві належним чином володіти його майном (земельною ділянкою). Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч.1 ст.32 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно із ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Згідно ч.1 ст. 39 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів, зокрема кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 цього ж Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, згідно з частиною 1 статті 319 ЦК України. Згідно з частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Оскільки накладена заборона на відчуження майна порушує права позивача, як власника, то він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, що врегульовано статтею 391 ЦК України. Доводи представника відповідача щодо необхідності вирішення питання про скасування спірного арешту в порядку ст. 174 КПК України судом оцінюються критично, оскільки у разі, якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії\~КПК\~1960 року, спір щодо зняття арешту з майна є приватноправовим і має розглядатися за правилами цивільного судочинства. Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11. Усі інші доводи та твердження сторін не спростовують вищевикладених висновків суду. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, є необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту, оскільки позовні вимоги засновані на законі. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Головного управління міністерства внутрішніх справ України в місті Києві про скасування арешту з майна підлягає повному задоволенню. Витрати по сплаті судового збору, суд покладає на відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved