Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

11.12.2021 засобами поштового зв`язку акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором DN81AR100130092 від 28\~березня 2008\~року в сумі 184216,05\~грн та судові витрати по справі. Позов обґрунтовано тим, що між сторонами було укладено кредитний договір № DN81AR100130092 від 28\~березня 2008\~року. Відповідач не виконав свої зобов`язання за договором, виникла заборгованість. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.04.2015 року у справі № 185/9440/14-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання договору недійсним, звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль марки CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який на праві власності належить [PERSON] шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від його імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем. Заборгованість не сплачена, тому в порядку ст.. 625 ЦК України за період з 11.02.2012 по 03.12.2021 інфляційні втрати та три відсотки річних, які просить стягнути. Представник відповідача подав відзив на позов, яким просив відмовити у позові. Згідно з відзивом зазначив, що у відповідача відсутнє грошове зобов`язання перед позивачем, постановлене Апеляційним судом Дніпропетровської області рішення 01.04.2015 не є підставою для виникнення грошових зобов`язань, тому відсутні підстави для застосування ст.. 625 ЦК України. Також просив про застосування наслідків пропуску строків позовної давності. У судове засідання представник позивача не з`явився, у прохальній частині позовної заяви не заперечував проти розгляду справи за його відсутності та ухвалення заочного рішення. Відповідач, його представник у судове засідання не з`явилися. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов таких висновків. 28 березня 2008 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був кредитно-заставний договір № DN81AR100130092, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 70\~993 грн. із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,6 % на рік на суму залишку заборгованості та кінцевим терміном повернення 27.03.2015 року. Погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами в період з 24 по 28 число кожного місяця. У заставу передано автомобіль марки CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить відповідачу. /а.с. 14-24/ Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.04.2015 року у справі № 185/9440/14-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання договору недійсним, звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль марки CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який на праві власності належить [PERSON] шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від його імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, в рахунок погашення заборгованості станом на 09.02.2012 року в розмірі 148 128,10 грн. за кредитним договором № DN81AR100130092 від 28 березня 2008 року. Заборгованість в розмірі 148 128,10 грн. складається: заборгованість за кредитом -74 455,33 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 23 799,63 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом 8 874,25 грн.; пеня 40 998,89 грн./а.с. 5-7/ Ухвалення Апеляційним судом Дніпропетровської області 01.04.2015 рішення про звернення стягнення на предмет застави змінило грошове зобов`язання за кредитним договором на не грошове. Відповідно до статті 625 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов?язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов?язання, на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. У постанові ВС у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 року у справі № 757/44680/15-ц зроблено висновок про те, що тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що: (1) натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном; (2) конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; (3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. За приписами статтей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Отже, суд доходить висновку, що підстави для нарахування позивачем відповідачу 3% річних та інфляційних втрат за невиконання негрошового зобов`язання за період з 01.04.2015 по 03.12.2021 відсутні, тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині. Щодо нарахування позивачем відповідачу 3% річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання за період з 11.02.2012 по 01.04.2015 суд доходить висновку про наявність підстав для їх стягнення. Однак представник відповідача у відзиві просив про застосування наслідків пропуску строків позовної давності. Період 11.02.2012-01.04.2015 нарахування позивачем відповідачу 3% річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання виходить за межі загальної строку позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду 11.12.2021, тобто після спливу 6 років. В постанові Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16 зазначено, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених\~статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Викладене приводить суд до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги не задоволено, суд вважає, що судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову, стягненню з відповідача не підлягає.

Outcome: dismissed