Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та Фонду державного майна України, треті особи Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) та Четверта Дніпровська державна нотаріальна контора, про зняття арешту. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] після смерті [PERSON] успадкував за заповітом 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивач звернувся до державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С., яка 28.11.2020 року винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, підставою якої зазначено наявність арешту на все майно, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за № 33791861 від 09.08.2012 року (реєстраційний номер обтяження: 13213196, дата реєстрації 06.11.2012 року) та арешт на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , на підставі постанови про арешт б/н від 30.08.2001 року виконавчої служби Амур-Нижньодніпровського району (реєстраційний номер обтяження: 4807920, дата реєстрації 16.04.2007 року). Згідно з відповіддю за №5192 від 09.02.2021 року начальника Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, арешт на все нерухоме майно, про що внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 13213196), накладено в рамках відкритого 09.08.2012 року виконавчого провадження №33791861, із примусового виконання виконавчого листа №1/401/277/12 від 23.07.2012 року Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська про конфіскацію усього майна належного [PERSON] .. Державним виконавцем 06.07.2015 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. Зазначене виконавче провадження знищено у зв`язку з трирічним терміном зберігання. Через наявність арешту на вказане нерухоме майно позивач позбавлений реалізувати своє право на отримання спадщини. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд зняти арешт на все майно, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та заборону на його відчуження за №33791861 від 09.08.2012 року, та арешт на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , на підставі постанови про арешт б/н від 30.08.2001 року, накладений виконавчою службою Амур-Нижньодніпровського району та виключити із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно обтяження за №13213196, дата реєстрації 06.11.2012 року та №4807920, дата реєстрації 16.04.2007 року. Представник відповідача Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надав до суду відзив, у якому зазначив, що з позовної заяви не вбачається вимоги до ГУ ДПС України у Дніпропетровській області, тому представник відповідача просив суд винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства. У судове засідання позивач не з`явився, його представник адвокат Дрозд Р.Ю. надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив проводити розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та Фонду державного майна України у судове засідання не з`явилися, про день та час судового засідання повідомлялися у встановленому законом порядку. У судове засідання представник третьої особи Амур-Нижньодніпровського відділу Державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) не з`явився, про день та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Представник третьої особи Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, у якій просив розгляд справи провести у його відсутності. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 18.11.2019 року склав заповіт, відповідно до якого заповів позивачу [PERSON] усе своє майно, рухоме та нерухоме, що належить йому та буде належати на день його смерті. Вказаний заповіт 18.11.2019 року посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Каширніковою С.О., за реєстровим №3228 (а.с.72). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 13.05.2020 року Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Схадного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №766 (а.с.71 зврот). [PERSON] 28.11.2020 року звернувся до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с.88). Втім, державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. від 28.11.2020 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, підставою якої зазначено наявність арешту на все майно, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за № 33791861 від 09.08.2012 року (реєстраційний номер обтяження: 13213196, дата реєстрації 06.11.2012 року) та арешт на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , на підставі постанови про арешт б/н від 30.08.2001 року виконавчої службою Амур-Нижньодніпровського району (реєстраційний номер обтяження: 4807920, дата реєстрації 16.04.2007 року). Згідно з відповіддю за №5192 від 09.02.2021 року начальника Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, арешт на все нерухоме майно, про що внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 13213196), накладено в рамках відкритого 09.08.2012 року виконавчого провадження №33791861, з примусового виконання виконавчого листа №1/401/277/12 від 23.07.2012 року Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська про конфіскацію усього майна належного [PERSON] .. Державним виконавцем 06.07.2015 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження». Надати належним чином завірені копії постанов про повернення виконавчого провадження, або копії матеріалів виконавчого провадження не вбачається можливим, оскільки виконавчі провадження знищено, у зв`язку із трирічним терміном зберігання (а.с.14). Таким чином, у виконавчому провадженні була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 (який був чинним на момент виникнення правовідносин) - (далі Закон №606-XIV від 21.04.99), таким чином обов`язку державного виконавця знімати накладені арешти в межах виконавчого провадження, у разі повернення виконавчого документу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону №606-XIV від 21.04.1999 року, не передбачено. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 24.01.2018 року у справі К/9901/1118/18; 826/20120/14. Разом з тим, статтею 22 Закону №606-XIV від 21.04.1999 року передбачено, що інші виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом. Виконавчий лист №1/401/277/12 від 23.07.2012 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська видано 23.07.2012 року. Станом на теперішній час, повторно на примусове виконання виконавчий лист до відділу державної виконавчої служби не надходив. Отже, строк виконання виконавчого листа Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська №1/401/277/12 від 23.07.2012 року, сплив. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до п.3 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 124 Конституції України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно зі ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, акти цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.97 р. відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти будь-які угоди щодо свого майна, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Тлумачення цього положення як захисту права власності було здійснено Європейським судом з прав людини у справі Маркс проти Бельгії (Marckx v. Belgium), заява №6833/74 від 13.07.1979 р., в якому суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності». Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98). За змістом ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.16 ЦК України власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві власності. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №640/7794/16-ц наведено такий правовий висновок: «Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.» Аналогічні висновки містяться у останній актуальній постанові від 30 червня 2021 року справа № 456/3731/18. Відповідно ч.2 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно по положень ч.2 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі, зокрема, судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Отже, на час звернення з позовом до суду за наявності арешту та заборони відчуження всього майна, порушено право позивача на отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися успадкованим майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження - заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом скасування арешту на все майно, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та заборони на його відчуження за №33791861 від 09.08.2012 року, та арешт на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , на підставі постанови про арешт б/н від 30.08.2001 року, накладений виконавчою службою Амур-Нижньодніпровського району та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно обтяження за №13213196, дата реєстрації 06.11.2012 року та №4807920, дата реєстрації 16.04.2007 року. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Крім цього, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає витрати по справі віднести на рахунок сторони, яка їх понесла.. На підставі наведеного,

Outcome: approved