Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

В березні 2021 року [PERSON] звернулася до суду зі вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнень, просила визнати спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] автомобіль марки «VOLKSWAGEN CADDY», 2006 року випуску, об`єм двигуна 1968 см куб та транспортний засіб «Мото ММВЗ «МИНСК 3112», 1991 року випуску, об`єм двигуна 125 см куб; стягнути з [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 1/2 частини вартості автомобіля марки «VOLKSWAGEN CADDY», 2006 року випуску, об`єм двигуна 1968 см куб та 1/2 частини вартості транспортного засобу «Мото ММВЗ «МИНСК 3112», 1991 року випуску, об`єм двигуна 125 см куб у розмірі 64\~672,35 грн.; витребувати з незаконного володіння [PERSON] шістдесят бджолосімей, що належать позивачу згідно ветеринарно-санітарного паспорту пасіки №11 від 26.06.2017 року. В обґрунтування позову зазначала, що з 23 липня 2006 року по 06 жовтня 2020 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . За час подружнього життя вони придбали наступні транспортні засоби: - автомобіль марки «VOLKSWAGEN CADDY», 2006 року випуску, об`єм двигуна 1968 см куб, який зареєстрований за [PERSON] на підставі довідки-рахунку від 12.11.2014 року; - Мото ММВЗ «МИНСК 3112», 1991 року випуску, зареєстрований за [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 01.08.2020 року. 08 жовтня 2020 року [PERSON] без її згоди продав спірний автомобіль. Після розлучення сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема виплати їй компенсації із продажу даного автомобіля. Згідно до експертної оцінки, на час розгляду справи вартість автомобіля марки «VOLKSWAGEN CADDY», 2006 року випуску, об`єм двигуна 1968 см куб становить 120820,00 грн, вартість Мото ММВЗ «МИНСК 3112», 1991 року випуску становить 8524,69 грн. Крім цього, вона є власницею пасіки, що розміщена по [ADDRESS] за місцем проживання відповідача. З часу розірвання шлюбу відповідач не дає можливості користуватися належним їй майном, а тому просила суд витребувати з незаконного володіння [PERSON] шістдесят бджолосімей, що належать їй згідно ветеринарно-санітарного паспорту пасіки №11 від 26.06.2017 року. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 13 квітня 2021 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 09 червня 2021 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 13.07.2021 року у справі призначена судова автотоварознавча експертиза, провадження у справі зупинено. 13 грудня 2021 року ухвалою суду провадження у справі поновлено. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 січня 2022 року направлено повторно ухвалу суду від 13 липня 2021 року про призначення судової автотоварознавчої експертизи, провадження у справі зупинено. 11 квітня 2022 року ухвалою суду провадження у справі поновлено. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 16 червня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, з підстав, наведених у ньому. Правом на надання відзиву відповідач не скористався. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов визнав частково, а саме в частині поділу спільного сумісного майна подружжя шляхом стягнення з\~\~ [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації у розмірі 1/2 частини вартості автомобіля марки «VOLKSWAGEN CADDY» та 1/2 частини вартості транспортного засобу «Мото ММВЗ «МИНСК 3112» у розмірі 64\~672 (шістдесят чотири тисячі шістсот сімдесят дві) гривні 35 копійок. В іншій частині позов вважає безпідставним. Процесуальні витрати вважає неспівмірними з ціною позову. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини справи. Встановлено, що з 23 липня 2006 року по 06 жовтня 2020 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 06 жовтня 2020 року та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 21 січня 2021 року (а.с. 11-13). Відповідно до листів Територіального сервісного центру МВС №6143 від 10.11.2020 року та від 15.12.2020 року, згідно до інформації, яка наявна у ЄДР МВС, за [PERSON] у період з 01.07.2006 року по 01.10.2020 року були зареєстровані: - транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN CADDY», 2006 року випуску, об`єм двигуна 1968 см куб, зареєстрований за [PERSON] 12.11.2014 року згідно довідки-рахунку [NUMBER] від 10.11.2014 року у ВРЕР м. Хмельницький, 08.10.2020 року згідно договору купівлі-продажу перереєстрований на іншу особу; - Мото КМЗ ДНЕПР 1036, 1978 року випуску, об`єм двигуна 650 см куб, зареєстрований за [PERSON] 22.05.2004 року; - Мото ММВЗ «МИНСК 3112», 1991 року випуску, об`єм двигуна 125 см куб, зареєстрований за [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 01.08.2020 року (а.с.14-15). Висновком експерта Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 29.03.2022 року №101/22-22 визначено дійсну ринкову вартість спірних транспортних засобів на час розгляду справи, зокрема, вартість автомобіля марки «VOLKSWAGEN CADDY», 2006 року випуску, об`єм двигуна 1968 см куб, становить 120820,00 грн., вартість Мото ММВЗ «МИНСК 3112», 1991 року випуску становить 8524,69 грн. Частиною 1\~ст.316 ЦК України\~передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1\~ст.317 ЦК України,\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За положеннями\~ст.321 ЦК України,\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У\~ст.60 СК\~України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і\~ст.368\~ЦК України. Згідно ст. 69 СК України, кожен з подружжя має право на поділ майна, яке є об`єктом спільної сумісної власності. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша\~статті 71 СК України). За положеннями статті 57\~СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Представник відповідача визнав позовні вимоги в частині стягнення компенсації за транспортні засоби, оскільки дані транспортні засоби дійсно були придбані під час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя. Частиною 1\~ст.70 СК\~встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в постанові ВСУ від 24.05.2017 року у справі №6-843цс17 та постановах ВС від 6.02.2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 5.04.2018 року у справі №404/1515/16-ц. Доказів на спростування режиму спільної власності подружжя на спірні транспортні засоби, придбані за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, відповідачем не надано. За положеннями частини першої статті 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. У зв`язку з викладеним відсутні і підстави для визнання права спільної сумісної власності на автомобіль та мотоцикл. Приписами ст.65 СК України\~зазначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Крім того дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Оскільки спірний автомобіль відчужено [PERSON] відразу після розірвання шлюбу, без згоди позивачки, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки 1/2 частина вартості автомобіля. Також, враховуючи те, що транспортний засіб Мото ММВЗ «МИНСК 3112», 1991 року випуску, є неподільною річчю та перебуває у володінні та користуванні відповідача, то з відповідача також підлягає стягненню на користь позивачки вартість 1/2 частини вказаного транспортного засобу. При цьому, визначаючи суму компенсації за спірні транспортні засоби, суд приймає до уваги висновок експерта Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 29.03.2022 року №101/22-22, відповідно до якого вартість автомобіля марки «VOLKSWAGEN CADDY», 2006 року випуску, об`єм двигуна 1968 см куб, становить 120820,00 грн., вартість Мото ММВЗ «МИНСК 3112», 1991 року випуску становить 8524,69 грн. Таким чином, з врахуванням встановленого ч. 1 ст.70 СК України\~принципу рівності часток подружжя при поділі спільного майна, суд вважає, що позивач має право на компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля марки «VOLKSWAGEN CADDY», 2006 року випуску, об`єм двигуна 1968 см куб та 1/2 частини вартості транспортного засобу «Мото ММВЗ «МИНСК 3112», 1991 року випуску, об`єм двигуна 125 см куб у розмірі 64\~672,35 грн. Щодо витребування з незаконного володіння [PERSON] шістдесяти бджолосімей, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що рішенням Кременецького районного управління Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області від 07.10.2020 року №742, розглянувши заяву фізичної особи [PERSON] , прийнято рішення здійснити державну реєстрацію потужності, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та присвоїти потужності особистий реєстраційний номер [NUMBER] . Видом діяльності, що планується здійснювати із використанням вказаної потужності вважати діяльність: інший вид діяльності: первинне виробництво (пасіка). Згідно до ветеринарно-санітарного паспорту пасіки №11, виданого 26.06.2017 року, [PERSON] є власницею 80 бджолосімей на власній садибі в [ADDRESS] . Останнє обстеження пасіки 25.05.2020 року. Відповідно до акту №6 обстеження пасік, які розташовані на території міста Кременець Тернопільської області, складеного 29.09.2020 року, тимчасова комісія обстежила пасіку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , та встановила фактичну наявність бджолосімей у кількості 60. 30.09.2020 року Кременецька міська рада видала довідку №237/02-27 про кількість наявних бджолосімей на останню звітну дату на момент подання документів фізичними особами або суб`єктами господарювання, згідно до якої у [PERSON] пасіка розташована за адресою: [ADDRESS] та станом на 29.09.2020 року складається з 60 наявних бджолосімей. Статтею 41\~Конституції України встановлено право громадянина володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він реалізує на власний розсуд. Статтею 321\~ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Частина перша статті 15\~ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання. Одним із способів захисту права власника є витребування майна із чужого незаконного володіння. Згідно до ст. 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Частиною 1 статті 57 Сімейного кодексу України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Згідно зі статтею 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89\~ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як встановлено в судовому засіданні з пояснень представників сторін, спірні бджолосім`ї були придбані під час перебування сторін у шлюбі. Будь-яких доказів щодо належності спірних бджолосімей позивачу на праві особистої приватної власності дружини, ні позивачкою, ні її представником суду не надано. З урахуванням наявності ознак права спільної сумісної власності подружжя стосовно спірних бджолосімей та недоведеності позивачкою факту належності їй бджолосімей на праві особистої приватної власності дружини, у суду відсутні підстави вважати, що вказані бджолосім`ї знаходяться у відповідача незаконно та без відповідної правової підстави. Таким чином, в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити за недоведеністю позовних вимог. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Згідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. Розмір\~судового збору,\~порядок його\~сплати,\~повернення і\~звільнення від\~сплати встановлюються\~законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)\~на професійну\~правничу допомогу; 2)\~пов`язані із\~залученням свідків,\~спеціалістів,\~перекладачів,\~експертів та\~проведенням експертизи; 3)\~пов`язані з\~витребуванням доказів,\~проведенням огляду\~доказів за\~їх місцезнаходженням,\~забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Статтею 141 ЦПК України визначено, що судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно до матеріалів справи, позивачем було сплачено за подання позовної заяви судовий збір в розмірі 1816,00 грн., за проведення експертизи 5285,56 грн. та за надання правничої допомоги 5000,00 грн. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 908,00 грн., витрати на проведення експертизи в розмірі 5285,56 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial