Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-25 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до ПАТ «Брокбізнесбанк», ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» про визнання договору поруки недійсним. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 10 червня 2019 року від ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» було направлено йому лист від 02 травня 2019 року та повідомлено про те, що між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» було укладено договір № 308 від 15 квітня 2019 року про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за кредитним договором № 08Ф-191 від 06 жовтня 2008 року та договором поруки № 08Ф-191/1 від 05 травня 2019 року. У повідомленні зазначено, що договір поруки № 08Ф-191/1 від 05 травня 2019 року укладено між ПАТ «Брокбізнесбанк» та [PERSON] в якості забезпечення кредитних зобов`язань позичальника [PERSON] за кредитним договором № 08Ф-191 від 06 жовтня 2008 року. Додатково до повідомлення йому було надіслано копію договору поруки № 08Ф-191/1 від 05 травня 2019 року та додаткову угоду № 1 від 29 квітня 2011 року до договору поруки. Разом з тим, він жодних договорів поруки та додаткових угоди до них з ПАТ «Брокбізнесбанк» за кредитними зобов`язаннями [PERSON] не укладав та не підписував. Про існування оспорюваного договору до моменту письмового повідомлення ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» йому відомо не було. Крім того, зі сторони ПАТ «Брокбізнесбанк» оспорюваний договір підписав не Голова Правління [PERSON] , а саме він вказаний у преамбулі та в графі для підписання сторонами договору як підписант, а також договір скріплений не печаткою ПАТ «Брокбізнесбанк», а печатками невстановленого зразка. За таких обставин, вважає є підстави зазначати про підробку документів. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір поруки № 08Ф-191/1 від 05 травня 2019 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «Брокбізнесбанк». Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29 серпня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2019 року перейшли до розгляду в порядку загального позовного провадження та в справі призначено підготовче засідання. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 06 грудня 2019 року замінено відповідача ПАТ «Брокбізнесбанк» на ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» як правонаступника. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 06 грудня 2019 року прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву. 21 жовтня 2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» подало до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] про стягнення коштів. Посилається на те, що згідно договору № 308, Додатку № 1 до нього та Акту приймання-передачі від 13 травня 2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» отримало право вимоги за кредитним договором № 08Ф-191 від 06 жовтня 2008 року, укладеним між ПАТ «Брокбізнесбанк» та [PERSON] . На даний час заборгованість за кредитним договором становить 12935969 доларів 84 центи США та 8143990 доларів 47 центів США процентів. Разом з тим, у зв`язку з обмеженістю у фінансових ресурсах товариство заявляє про часткове стягнення суми боргу за процентами, які були нараховані за період з 01 грудня 2018 року по 31 грудня 2018 року. За цей період сума заборгованості за процентами становить 87893 долари 71 цент США, що за офіційним курсом НБУ станом на 17 жовтня 2019 року складає 2182861 гривню 80 копійок. Ціна позову становить 200000 гривень, що є частковою сумою від загальної заборгованості за процентами за грудень 2018 року. [PERSON] , укладаючи договір поруки та додатки до нього, повністю був обізнаний про те, що [PERSON] з 2009 року по квітень 2011 року не сплачувала кредитні кошти та мала заборгованість за кредитом перед банком в розмірі 12935969 доларів 84 центи США. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів на користь товариства 200000 гривень часткової заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 01 грудня 2018 року по 31 грудня 2018 року (т. 2, а.с. 1-4). Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12 лютого 2021 року в справі призначена судова почеркознавча експертиза. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12 лютого 2021 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17 лютого 2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом підтримав заявлені вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі. Проти задоволення зустрічного позову заперечував. Зазначив, що первинні бухгалтерські документи щодо отримання кредитних коштів відсутні. ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» має у наявності лише копії всіх документів, які передані первісним кредитором, а оригіналів таких документів не існує. Представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] у судовому засіданні підтримав сторону позивача за первісним позовом. Зазначив, що [PERSON] кредитний договір не укладала та не підписувала його. Товариством доказів на підтвердження укладення кредитного договору суду не надано. Документи на підтвердження отримання нею коштів, а також оригінали договорів, відсутні. Представник позивача за зустрічним позовом у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (т. 2, а.с. 150). Причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У матеріалах справи мітиться відзив на первісну позовну заяву представника ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс», з якого вбачається, що він просить відмовити в задоволенні первісного позову (т. 1, а.с. 167-169). Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. З матеріалів справи та наданих копій документів вбачається, що 06 жовтня 2008 року між АБ «Брокбізнесбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 08Ф-191 (т. 1, а.с. 181-182). 05 травня 2009 року між [PERSON] та АБ «Брокбізнесбанк» був укладений договір поруки № 08Ф-191/1 в якості забезпечення виконання зобов`язання [PERSON] за кредитним договором № 08Ф-191 (т. 1, а.с. 186). Згідно договору № 308, Додатку № 1 до нього та Акту приймання-передачі від 13 травня 2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» отримало право вимоги за кредитним договором № 08Ф-191 від 06 жовтня 2008 року, укладеним між ПАТ «Брокбізнесбанк» та [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Тобто, за змістом даної норми закону порука - це договір, за яким до зобов`язання основного боржника приєднується зобов`язання іншої особи, що за нього ручається. Згідно з частинами 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У частинах 1-3, 5 статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. [PERSON] у первісному позові зазначає про те, що він жодних договорів поруки та додаткових угод до них з ПАТ «Брокбізнесбанк» за кредитними зобов`язаннями [PERSON] не укладав та не підписував. Про існування договору поруки до моменту письмового повідомлення ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» йому відомо не було. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12 лютого 2021 року в справі призначена судова почеркознавча експертиза. У матеріалах справи міститься висновок експерта № 135/21 за результатами проведення почеркознавчої експертизи від 08 листопада 2021 року, з якого вбачається, що підпис від імені [PERSON] , зображення якого міститься у графі «Від ПОРУЧИТЕЛЯ» у технічній копії договору поруки № 08Ф-191/1 від 05 травня 2009 року, укладеного від імені [PERSON] та АБ «Брокбізнесбанк», в особі Голови Правління Банку [PERSON], виконаний не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON] (т. 2, а.с. 109-117). Зазначене свідчить про те, що укладення договору поруки було здійснено без згоди [PERSON] , що суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки в такому випадку має місце брак волі. ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» доказів на спростування висновку експерта суду не надало. Інших доказів, які б спростовували висновок експерта, а також приведені у первісному позові обставини, не надано і з клопотаннями про їх витребування також відповідач за первісним позовом не звертався. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову в повному обсязі та визнання оспорюваного договору поруки недійсним, оскільки зазначений документ не відповідає вимогам, що законодавчо встановлені до правочинів. ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» у зустрічному позові просить суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів на користь товариства 200000 гривень часткової заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 01 грудня 2018 року по 31 грудня 2018 року. Зустрічна позовна заява в частині вимог до [PERSON] не підлягає задоволенню, оскільки суд прийшов до висновку про визнання недійсним договору поруки, за яким у ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» виникло право такої вимоги. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно ст. 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Аналогічні положення містяться у статтях 76, 80 ЦПК України. За змістом даних норм закону доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності. Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні принципу змагальності, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною. Відповідно до частин 2, 6 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Судом встановлено та підтверджено сторонами в судовому засіданні, що оригінали як кредитного договору, так і оспорюваного договору поруки у позивача за зустрічним позовом - ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» відсутні, як і були відсутні при укладенні ним договору про відступлення права вимоги за цими договорами. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. В оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем / банком / суд має враховувати, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року в справі № 219/1704/17. Судом встановлено, що право вимоги до відповідачів за зустрічним позовом ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» набуло на підставі укладеного договору про відступлення прав вимоги, укладеного за результатами прилюдних торгів у зв`язку з ліквідацією ПАТ «Брокбізнесбанк». На виконання умов договору оригінали кредитного договору та договору поруки товариству передані не були. На момент звернення позивача за зустрічним позовом до суду оригінали вказаних договорів також відсутні. З урахуванням цього, суд вважає, що позивач за первісним позовом діяв необачно щодо себе, купуючи проблемний кредит, а тому ризики, пов`язані з укладенням зазначеної угоди, лежать на ньому, і не можуть бути підставою для задоволення зустрічного позову. Вбачається, що у ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» відсутні належні докази на підтвердження наявності заборгованості у [PERSON] , тому вимоги зустрічної позовної заяви і в частині вимог до неї також не підлягають задоволенню. З огляду на наведене, у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. З урахуванням задоволення первісного позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» на користь [PERSON] підлягає стягненню 768 гривень 40 копійок судового збору.

Outcome: approved