Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до ПАТ «Ідея Банк» про захист прав споживачів. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 09ю03.2021 року між нею та відповідачем було укладено кредитний Договір № Z06.22091.007697603,згідно з яким, вона отримала кредит у розмірі 3 133,00 грн.Неюсумлінно виконувались обов`язки з погашення вищевказаного кредитного договору, однак АТ КБ «Ідея Банк» нарахував заборгованість за Договором № Z06.22091.007697603 від 09.03.2021 року у розмірі 3133,00 грн. На думку позивача, вказаний договір суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема статей 11,18 цього закону, оскільки при підписанні договору їй не було повідомлено про наявні кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту; податковий режим сплати відсотків; позитивні та негативні аспекти пропонованих схем кредитування. Також, на думку позивача, форма та зміст «кредитного договору» не відповідає вимогам, встановленим ст. ст. 638, 1054 ЦК України та ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки в заяві позичальника відсутні умови, які повинні бути в кредитному договорі. Вважає, що до спірного договору включені несправедливі умови, наслідком застосування яких є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на його шкоду. Тому вважає, що кредитний договір укладений між неюта АТ КБ«Ідея Банк» № Z06.22091.007697603 від 09.03.2021 таким, що порушує мої права як споживача та просить визнати його недійсним з застосуванням наслідків недійсності правочину. Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 13.08.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до підготовчого засідання. 03.11.2021 року представником відповідача надано суду відзив на позовну заяву у якому посилаючись на те, щопозичальник під час укладення договору ознайомлювалася з їх текстом та змістом в цілому, у тому числі, з Графіком щомісячних внесків, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловила, а зміст договору жодним чином не порушує її законних прав та інтересів. Зі змісту позову не зрозуміло яким чином банк порушив права позивача і які умови кредитного договору є несправедливими. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Ухвалою суду від 17 січня 2022 року закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до слухання. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву у якій просить слухати справу за її відсутності та задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач, будучи повідомленим про розгляд справи судом за адресою вказаною у позові та є зареєстрованим у встановленому законом порядку його місцем проживання, у судове засідання представника не направив, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин судом відповідно до ст. ст. 280, 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до наступних висновків з таких підстав. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що Суд встановив, що 09.03.2021 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладений Кредитний договір № Z06.22091.007697603. Пунктом 3.4. Кредитного договору визначено, що нанесенням власноручного підпису цим договором, Позичальник акцептує публічну пропозицію про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб AT «Ідея Банк», яка розміщена на офіційному веб-сайті Банку: www.ideabank.ua. Згідно Кредитного договору [PERSON] отримала кредит в розмірі 52750 грн, зі сплатою 21,99% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Статтею 215\~ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Крім того, згідно зі ст.203\~ЦК України умовою чинності правочину є також його вчинення у формі, встановленій законом. Згідно зі статтею 217\~ЦК правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. Відповідно до ст.ст. 6, 627\~ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст. 628 ЦК України. Відповідно до статті 638\~Цивільного кодексу\~України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом встановлено, що оспорюваний кредитний договір №Z06.22091.007697603 укладено 09.03.2021, тобто під час дії Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 1 ст.\~11\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Пункт 4 ч. 1 ст.\~1\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» містить визначення загальних витрат за споживчим кредитом, якими є витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. 10.06.2017 набрали чинності Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затвердженні Постановою Правління Національного банку України від 08.06.2017 №49, тобто які вже були чинні на момент укладення Кредитного договору. Згідно Методики розрахунку загальної вартості кредиту для споживача, що є додатком №1 до вище вказаних Правил, банк розраховує загальну вартість кредиту для споживача у грошовому виразі за такою формулою: ЗВК = ЗРК + ЗВСК, де ЗВК - загальна вартість кредиту; ЗРК - загальний розмір кредиту, тобто сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Відповідно до Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком №2 до Правил, до платежів за додаткові та супутні послуги банку відносяться платежі за ведення рахунку, розрахунково-касове обслуговування, комісія за надання кредиту та інші послуги банку. Крім того, Верховний Суд у справі №467/555/19 погодився ізнаступним\~висновком судів\~попередніхінстанцій: «отримання банком плати за обслуговування кредиту не суперечить приписам Закону України\~«Про споживче\~кредитування» оскільки щомісячна плата в розмірі 2,8500 процентів за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно від початкової суми кредиту встановлена за надання послуг позичальнику за кредитним договором, а тому відсутні підстави для визнання оспорюваного позивачем договору у вказаній частині недійсним». Отже, чинними на момент укладення оспорюваного кредитного договору нормативними актами України передбачено можливість включення до договорів про споживче кредитування умов, що передбачають сплату споживачами плати за обслуговування кредиту чи кредитної заборгованості. Аналогічної позиції притримується і Верховний Суд у справі № 461/1763/20 у своїй постанові від 13.05.2021, в якій він підтримав висновок суду апеляційної інстанції, а саме «Посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі 583/3343/19 не приймається до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки у цій справі позичальнику було встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою ст. 11 із Закону України «Про споживче кредитування», що не є аналогічним у даній справі, в якій плата за обслуговування кредитної заборгованості включає інші послуги банку» та зазначив: «У постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження №61-22778св19) встановлено несправедливість умов кредитного договору щодо включення плати за послуги (зокрема, за надання інформації по кредиту), які відповідно до ст.\~11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» повинні надаватися безоплатно, що є підставою для визнання цих умов недійсними. Натомість у справі, що е предметом перегляду, судами встановлено, що до плати за обслуговування кредитної заборгованості включені інші послуги банку, які не підпадають під положення статті 11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» щодо безоплатності надання, а належать до загальних обґрунтованих витрат з а споживчим кредитом відповідно до частини другої статті 8 вказаного Закону». Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору. Кредитний договір містить інформацію про суму виданого за ними кредиту, а також розміри та терміни внесення платежів на їх повернення, з чим [PERSON] погодилася, підписавши вище вказаний Кредитний договір, отримавши на його виконання кредитні кошти, котрий протягом тривалого періоду часу виконувала. Тобто, [PERSON] погодилася з обсягом взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором. З урахуванням тієї обставини, що позичальник під час укладення Договору ознайомлювалася з його текстом та змістом в цілому, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловила, а зміст Договору, як вбачається з вищенаведеного, жодним чином не порушує її законних прав та інтересів. Суду не надано доказів того, що при укладанні Договору Позичальник не мала обсягу цивільної дієздатності чи її волевиявлення не було вільним і не відповідало внутрішній волі. Таким чином, суд приходить до висновку, що підписавши Договір Позичальник підтвердила, що вивчила умови Договору, його зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього Договору їй зрозумілі. Позичальник на момент укладення Договору не заявляла додаткових вимог щодо умов позики та, в подальшому, прийняла надані Товариством грошові кошти. Тобто, Договір бувукладений і підписаний сторонами у відповідності з умовами закону. В зв`язку з цим, в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України, в зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати по справі слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed