Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-27 00:00:00

Позивач в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах: Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, Глобинської міської ради Полтавської області звернувся до суду з позовом до\~ [PERSON] , про розірвання договорів оренди землі, скасування їх державної реєстрації, повернення земельних ділянок, стягнення шкоди за використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, просив суд розірвати договори оренди земельних ділянок від 06.03.2014 року, укладені між Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області та [PERSON] , щодо земельних ділянок: площею 7,0038 га., кадастровий номер 5320683600:00:023:0008, площею 32,3006 га., кадастровий номер 5320683600:00:022:0001, площею 9,1025 га, кадастровий номер 5320683600:006022:0002, площею 27,8958 га., кадастровий номер 5320683600:00:023:0009,\~площею 18,4958 га., кадастровий номер 5320683600:00:023:0011, із земель запасу комунальної власності сільськогосподарського призначення розташованої за межами населених пунктів на території Івановоселищенської сільської ради Глобинського району, дата державної реєстрації права 12.03.2014 року, внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про припинення права оренди всіх вище вказаних земельних ділянок, прохав зобов`язати [PERSON] повернути всі вказані земельні ділянки до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області шляхои підписання акту приймання передачі земельних ділянок. Крім того, стягнути з відповідача шкоду, завдану внаслідок використання земельних діляок не за цільовим призначеннм у сумі 75324,77 грн., а також понесені витрати на сплату судового збору в сумі 36141,28 грн. Представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, згідно якого прохала відмовити у задоволені позову у повному обсязі, оскільки прокурор не має правових підстав здійснюват представництво інтересів органу державної влади в суді, як позивач,відповідач не порушув умови договору п. 18 і п. 32 орендарем виконано, вина і протиправна поведінка відповідача прокурором документально не підтверджена та не доведена, прокурорм не доведено факт нецільового використання спірних земельних ділянок, вимога про дострокове припинення дії договорів є необґрунтованою. Позивачем надавалась відповідь на відзив ( т. 2 а.с. 89-99) В судовому засіданні прокурор Нечипоренко В.В. позов підтримав в повному обсязі та прохав суд його задовольнити з підстав викладених в позові. Преставник Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області Манжос І.П. в судовому засіданні позов підтримада просила його задовольнити, в додаткових поясненнях пояснила, що всі документи які передавалась у 2015 році, у них в наявності відсутні і їм не відомо яким чинов відповідач отримав супровідний лист від 23.03.2015 від ГУ Держземагенстава у Полтавській області. Елекронний документообіг за той період залишився лише в м. Києві. Представник відповідача адвокат Захаров О.Ю. заперечував проти задоволення позову в повному обсязі. Допитані в судовому засіданні свідки пояснили наступне: Свідок [PERSON] пояснила, що за наказом обласного кправління деркомзему проводила перевірка орендних ділянок, саме тих, що орендує [PERSON] , виїзжіла комісією саме не тих ділянках, що були на перевірці виявили, що вони розорені і на них насіяна кукурудза, а по документах земельні ділянки віддавались для сінокосіння і випасання худоби. Зробили акт обстеження. На її думку використання землі, що були під сіножаття як риллю не є зміною цільового використання. Свідок [PERSON] пояснила, що рьстеження земельних ділянок відбувалось у 2018 році, складався акт обстеження земельних ділянок, які підписувались свідком, користувачем був [PERSON] , під час обстеження була виявлена кукурудза. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, про часткове задоволення позовних вимог враховуючи наступне. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. \~Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. \~Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Ст.\~81\~ЦПК України\~регламентовано,\~що кожна\~сторона повинна\~довести ті\~обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. \~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наказами Головного управління Держземагентсва у Полтавській області від 27.02.2014 року № ПЛ/5320683600:00:022/00001285, № ПЛ/5320683600:00:023/00001281, № ПЛ/5320683600:00:022/00001290, № ПЛ/5320683600:00:023/00001284, № ПЛ/5320683600:00:023/00001295 «Про надання земельної ділянки в оренду» надано [PERSON] земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 7,0038 га., кадастровий номер 5320683600:00:023:0008, площею 32,3006 га., кадастровий номер 5320683600:00:022:0001, площею 9,1025 га, кадастровий номер 5320683600:006022:0002, площею 27,8958 га., кадастровий номер 5320683600:00:023:0009, площею 18,4958 га., кадастровий номер 5320683600:00:023:0011 сіножатей для сінокосіння та випасання худоби в довгострокову оренду терміном на 49 років, розташовані з підведеної сторони с. Іванове Селище Івановоселищенської сільської ради Глобинського району Полтавської області. На підставі зазначених наказів, 06.03.2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Полтавській області та [PERSON] укладені договори оренди землі, предметом якого є земельні ділянки з кадастровими номероми 5320683600:00:023:0008, 5320683600:00:022:0001, 5320683600:006022:0002, 5320683600:00:023:0009,\~ 5320683600:00:023:0011. Вказані договори зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 12.03.2014 року, номери запису про інше речове право 4941345, 4946445, 4946741, 4942727, 4942955 рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексні номери 11542913, 11554874, 11555564, 11546093, 11546945 ( т. 1 а. с. 25-39). Пунктом 14 договорів оренди землі від 06.03.2014 року визначено, що земельна ділянка передається для сінокосіння та випасання худоби. Пунктом 16 вказаного договору визначено умови збереження стану об`єкту оренди, а саме: використання земельної ділянки згідно цільового призначення з дотриманням вимог чинного законодавства. Згідно пункту 18 договору передбачено заборону зміни цільового призначення земельної ділянки. Окрім цього, згідно пункту 33 договору орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням, дотримуватись вимог земельного законодавства. На виконання наказу Головного управління від 09.08.2018 № 629-ДК державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області Шутько П.М. проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства під час використання земель державної власності щодо земельних ділянок площею 7,0038 га., кадастровий номер 5320683600:00:023:0008, площею 32,3006 га., кадастровий номер 5320683600:00:022:0001, площею 9,1025 га, кадастровий номер 5320683600:006022:0002, площею 27,8958 га., кадастровий номер 5320683600:00:023:0009,\~площею 18,4958 га., кадастровий номер 5320683600:00:023:0011, які розташовані на території Івановоселищенської сільської ради Глобинського району Полтавської області про що 10.098.2018 року складено Акти остеження земельних ділянок № 629-ДК/0623/АО/10/01/-18, № 629-ДК/0624/АО/10/01/-18, № 629-ДК/0625/АО/10/01/-18, № 629-ДК/0626/АО/10/01/-18, № 629-ДК/0627/АО/10/01/-18. Встановлено, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 7,0038 га., кадастровий номер 5320683600:00:023:0008, площею 18,4958 га., кадастровий номер 5320683600:00:023:0011, площею 32,3006 га., кадастровий номер 5320683600:00:022:0001, площею 27,8958 га., кадастровий номер 5320683600:00:023:0009 для сінокосіння і випасання худоби, розташовані за межами населених пунктів на території Івановоселищенської сільської ради Глобинського району використовується не за цільовим призначенням. На момент перевірки виявлено, що на вказаних земельних ділянках проведено обробіток ґрунту механічним способом та виявлено посів сільськогосподарської культури - кукурудзи. Земельна ділянка площею 9,1025 га, кадастровий номер 5320683600:006022:0002, що розташована за межами населених пунктів на території Івановоселищенської сільської ради Глобинського району представлена сіножатями з переважанням лучно болотної рослинності. Ознаки разорення відсутні. Згідно відомостей державного земельного кадастру, вищевказані земельні ділянки перебувають у користуванні [PERSON] згідно договорів оренди. Державна реєстрація права 12.03.2014 року. Відповідно до Національної кадастрової системи експлікація земельних угідь - сіножаті. Згідно ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки), умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду, існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки. Відповідно до п. «а» ч.1 ст. 96 Земельного кодексу України, землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки. Згідно зі ст. 35 Закону України «Про охорону земель», власники і землекористувачі, у тому числі орендарі земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані: дотримуватись вимог земельного та природоохоронного законодавства України, забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку. Частинами 1-3 ст. 37 Закону України «Про охорону земель» визначено, що власники та землекористувачі, у тому числі орендарі земельних ділянок, зобов`язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно - правовими актами України. На землях сільськогосподарського призначення може бути обмежена діяльність щодо вирощування певних сільськогосподарських культур, застосування окремих технологій їх вирощування або проведення окремих агротехнічних операцій,\~розорювання сіножатей, пасовищ. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі», орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про землеустрій», цільове призначення земельної ділянки - це використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення, б) землі житлової та громадської забудови, в) землі природно - заповідного та іншого природоохоронного призначення, г) землі оздоровчого призначення, ґ) землі рекреаційного призначення, д) землі історико - культурного призначення, е) землі лісогосподарського призначення, є) землі водного фонду, ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Частина 5 ст. 20 Земельного кодексу України закріплює положення, що види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах\~вимог щодо користування землям певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу. Відповідно до частин 1-4 ст. 22 Земельного кодексу України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково- дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі, інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належить, зокрема: а) сільськогосподарській угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації, тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в) сільськогосподарським науково - дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно - технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства, г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об`єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства, ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури. Згідно статей 31, 33-37 Земельного кодексу України, земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання. Системний аналіз положень вищевказаних норм законодавства дозволяє дійти висновку, що земельні ділянки, віднесені до однієї і тієї ж категорії, можуть використовуватись за різними видами цільового призначення, які характеризуються власним правовим режимом, екосистем ними функціями, видом господарської діяльності, тощо, та визначені Додатком 4 «Перелік угідь згідно з Класифікацією видів земельних угідь» до Порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051. Матеріали свідчать про те, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення площею 7,0038 га., кадастровий номер 5320683600:00:023:0008, площею 18,4958 га., кадастровий номер 5320683600:00:023:0011, площею 32,3006 га., кадастровий номер 5320683600:00:022:0001, площею 27,8958 га., кадастровий номер 5320683600:00:023:0009 для сінокосіння і випасання худоби, розташовані за межами населених пунктів на території Івановоселищенської сільської ради Глобинського району Полтавської області, орендовані [PERSON] , оброблені механічним способом та засіяні сільськогосподарською культурою - кукурудзою. Тим самим, своїми діями орендар самостійно змінив вид цільового використання вказаних земельних ділянок в межах категорії земель сільськогосподарського призначення, у той час коли питання про визначення виду використання земельної ділянки належить до компетенції спеціальних органів. Обставини використання відповідачем земельних ділянок саме для вирощування сільськогосподарських культур, а не для сінокосіння і випасання худоби, підтверджуються Актами обстеження земельної ділянки ГУ Держгеокадастру у Полтавській області № 629-ДК/0623/АО/10/01/-18, № 629-ДК/0624/АО/10/01/-18, № 629-ДК/0626/АО/10/01/-18, № 629-ДК/0627/АО/10/01/-18. Постановою КМУ від 17.10.2012 № 1051 затверджено перелік угідь згідно з Класифікацією видів земельних угідь (КВЗУ), за змістом якого пасовища - це сільськогосподарські угіддя, які систематично використовуються для випасання худоби, рівномірно вкриті деревинною та чагарниковою рослинністю площею до 20 % ділянки. Водночас, рілля - це сільськогосподарські угіддя, які систематично обробляються і використовуються під посіви сільськогосподарських культур, включаючи посіви багаторічних трав, а також чисті пари та парники, оранжереї і теплиці. До ділянок ріллі не належать сіножаті і пасовища, що розорані з метою їх докорінного поліпшення і використовуються постійно під трав`яними кормовими культурами для сінокосіння та випасання худоби, а також, міжряддя садів, які використовуються під посіви. Таким чином, законодавець передбачає можливість розорення сіножатей та пасовищ, з метою їх докорінного поліпшення, але виключно за умови використання їх під трав`яними кормовими культурами для сінокосіння та випасання худоби. Водночас, за матеріалами справи, на розораній земельній ділянці встановлено засівання відповідачем зернобобових сільськогосподарських культур. Відтак, наявні обставини свідчать про самовільну зміну відповідачем виду використання спірної земельної ділянки із пасовища на ріллю. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про охорону земель», використання земельних ділянок способами, що призводять до погіршення їх якості, забороняється. На землях сільськогосподарського призначення може бути обмежена діяльність, зокрема, щодо розорювання сіножатей, пасовищ. Пунктом 14 договору оренди землі від 06.03.2014 року визначено, що земельна ділянка передається для сінокосіння та випасання худоби. Пунктом 16 вказаного договору визначено умови збереження стану об`єкту оренди, а саме: використання земельної ділянки згідно цільового призначення з дотриманням вимог чинного законодавства. Згідно пункту 18 договору передбачено заборону зміни цільового призначення земельної ділянки. Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання оговору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено оговором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховували при укладенні договору. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Відповідно до ч.1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу (однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірвано за рішенням суду\~в разі\~невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст. 24, 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення їй пошкодження об`єкту оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому (договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених земельним кодексом України та іншими законами України. Згідно зі ст. 141 Земельного кодексу України, підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам, використання іємєльної ділянки не за цільовим призначенням. Можливість розірвання договору оренди в односторонньому порядку передбачена і умовами договорів оренди землі від 06.03.2014 (пункти 37-39). Таким чином, відповідач допустив зміну виду цільового використання земельної ділянки (пасовища), що є порушенням вимог ст.ст. 20, 31, 33-37 Земельного кодексу України. Своїми діями орендар порушив умови договору, самостійно змінивши вид цільового використання земельної ділянки з межах категорії земель сільськогосподарського призначення Враховуючи положення пп. 38 договору, де сторони узгодили, що дія договору припиняється у разі невиконання орендарем умов пунктів 18 та 32 договору, у тому числі припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін, договори оренди землі від 06.03.2014 року підлягають достроковому розірванню. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного суду від 12.12.2019 року у справі № 904/1054/19. Однак, суд не приймає до уваги акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту земельної ділянки від 03.12.2019 року № 1143-ДК/1407/Ап/09/01/-19, оскільки цей докумет складались не на підставі безпоседенього обстеження всіх перелічених земельних ділянок, а виключно на підставі листа Іваноселищенського сільського голови Приходька М.В, від 03.12.2019 № 426 про те що більшість зазначених земельних ділянок розорана. Окрім цього, слід зазначити, що змістом пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Пунктами 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, ефективним способом захисту порушених прав в даному випадку є також припинення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права оренди громадянина [PERSON] на земельні ділянки з площею 7,0038 га., кадастровий номер 5320683600:00:023:0008, площею 18,4958 га., кадастровий номер 5320683600:00:023:0011, площею 32,3006 га., кадастровий номер 5320683600:00:022:0001, площею 27,8958 га., кадастровий номер 5320683600:00:023:0009 для сінокосіння і випасання худоби, розташовані за межами населених пунктів на території Івановоселищенської сільської ради Глобинського району Полтавської області. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Згідно ч. 4 вказаної статті наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Відповідно до статті 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це спільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Згідно із статтею 78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Земельні ділянки площею 7,0038 га., кадастровий номер 5320683600:00:023:0008, площею 18,4958 га., кадастровий номер 5320683600:00:023:0011, площею 32,3006 га., кадастровий номер 5320683600:00:022:0001, площею 27,8958 га., кадастровий номер 5320683600:00:023:0009 на момент укладення договорів оренди відносились до земель державної форми власності. Зважаючи на вказане, прокурор звертається за захистом інтересів держави саме в особі розпорядника спірних земельних ділянок - Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області. Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області як розпорядник земельної ділянки комунальної форми власності наділена правами власника, а отже, відповідно до вимог Земельного кодексу України, Закону України «Про охорону земель», Цивільного кодексу України має повноваження самостійно вживати заходи до зсунення виявлених порушень у тому числі і в судовому порядку. Листом 26.12.2019 № 10-16-0.46-459/90-19 Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повідомляла Кобеляцьку місцеву прокуратуру Полтавської області про порушення, з метою представництва інтресів держави в суді щодо повернення земельних ділянок, які використовуються з порушенням вимог земельного законодавтсва. Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 16.04.2019 року у справі № 910/3486/18, прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює своїх повноважень. Окрім цього, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 15.10.2019 року справа № 903/129/18, сам факт не звернення до суду з позовом, свідчить про неналежність виконання уповноваженим органом власних повноважень. Статтею 14 Конституції України, встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Незаконне розорення сіножатей та пасовищ призводить до погіршення якості ґрунтів та виснаження земель, що завдає значної шкоди земельним ресурсам держави, а також суперечить державній політиці у сфері земельних відносин. У вказаному випадку, інтерес держави полягає у необхідності неухильного дотримання законності при використанні землі, як основного національного багатства, яке перебуває під особливою охороною держави, за цільовим призначенням, забезпечення раціонального використання та охорони земель. Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу Конвенції з прав людини і основоположних свобод є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права користування майном шляхом його витребування. Перший протокол ратифікований Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР і з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 Цивільного кодексу України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) ЄСПЛ, яка згідно зі «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Критерій законності означає, що втручання держави у право користування особи майном повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право користування особи майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право особи на користування майном, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації. Водночас ЄСПЛ рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави відповідача, але і самого скаржника. Це пов`язано з тим, що певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування статті 1 Першого протоколу, можуть бути пов`язані із протиправною поведінкою самого набувача майна. В даному випадку, з огляду на характер спірних правовідносин, наявність протиправної поведінки громадянина [PERSON] вважаю, що не вбачається невідповідності заходу втручання держави в його право користування землею критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ. Зважаючи, на наявність порушень вимог чинного законодавства та порушення інтересів держави які не повинні залишитись не захищеними, зазначене є підставою для здійснення органами прокуратури захисту в суді інтересів держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області та Глобинської міської ради. Згідно зі ст. 5 закону України «Про судовий збір», органи прокуратури повинні сплачувати судовий збір на загальних підставах. Оскільки у даному випадку мають місце правовідносини сторін, які врегульовані договором оренди, а судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна може визначається з урахуванням вартості спірного майна, лише у позадоговірних зобов`язаннях, тому позовна вимога прокурора про зобов`язання повернути земельну ділянку у даному випадку має немайновий характер, оскільки є вимогою про виконання обов`язку в натурі (повернення належної орендодавцеві земельної ділянки), об`єктом вимоги є дія зобов`язаної сторони, що не піддається грошовій (вартісній) оцінці, а вирішення спору не вплине на склад майна сторін спору та не змінить власника майна (висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 01.10.2020 у справі № 905/105/20). Відповідно до ст. 56 Закону України «Про охорону земель» особи, винні в порушенні законодавства України про охорону земель, несуть відповідальність згідно з законом. Застосування заходів дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від відшкодування шкоди, заподіяної земельним ресурсам. Така шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Верховний Суд України в п. п. 12,16 постанови Пленуму № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що у випадках самовільного зайняття земельних ділянок, псуваня, забруднення земель чи вчинення інших порушень земельного законодавства шкода відшкодовується відповідно до ст. 22, 623, 1166, 1172, 1192 ЦК України в повному обсязі особами, що її заподіяли. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода заподіяна відповідачем внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням у добровільному порядку не відшкодована, у зв`язку з чим підлягає стягненню в судовому порядку. Таким чином, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем обов`язків, встановлених договором оренди землі, і порушенням вимог чинного законодавства, що регулює дані правовідносини, а саме використання орендованої\~земельної ділянки не за передбаченим договором видом цільового призначення, була заподіяна шкода, яка у добровільному порядку не відшкодована, у зв`язку з чим така підлягає стягненню на користь Деражнянської міської ради. Оскільки в судому засіданні встановлено і підтверджено використання земельних ділянок не за цільовим призначенням на загальний розмір 85,696 га, а до позову доданий розрахунок шкоди на зальну площу 94,7985 га згідно «Методити визначення розміру шкоди заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначеннм, зняття грунтового покриву (родючого шару грунту) без спеціального дозволу», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 № 963 , суд вважає за необхідним перерахувати розмір шкоди виходячі із розміру 85,696 га, яка буде складати 68015,75 грн., оскільки як встановлено одна земельна ділянка не була розорена і засіяна. Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги Глобинської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави є обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позову, сплачений прокуратурою судовий збір за подання позову в розмірі\~27230,48\~грн., підлягає стягненню з [PERSON] . Питання по судовим витратам вирішити на підставі ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial