Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений 27.11.2010 року між ним та відповідачем і зареєстрований за №857 Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Подружні відносини та спільне проживання були припинені через те, що між ним та відповідачем сформувались різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, тому позивач вважає, що сім`я розпалась остаточно і відновлена бути не може. Позивач у судове засідання надав письмову заяву про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилась, але також надала письмову заяву, в якій позовні вимоги визнала, просила суд розглянути справу у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін, з урахуванням поданих ними заяв, зазначивши наступне. Так, сторони перебувають у шлюбі з 27.11.2010 року, зареєстрованому за №857 Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.12), мають спільну малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, на примирення не згодні. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно ст. 110 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Таким чином, зважаючи на вище викладене, суд уважає за можливе ухвалити рішення про розірвання даного шлюбу, так як подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, позаяк позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти його розірвання, визнавши пред`явлені позовні вимоги. Відповідно до ч. 2 ст. 114, ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд відповідно до положень ст. 142 ЦПК України, враховуючи факт визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, уважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (а.с.3), а інші 50 відсотків сплаченого судового збору з огляду на характер спору, відсутність вимог про компенсацію понесених позивачем витрат по сплаті судового збору, суд на підставі ст.141 ЦПК України вважає за можливе віднести їх на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved