Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

11 травня 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій, посилаючись на ст. ст. 56, 104-105, 110, 112 СК України, просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 13 березня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 140. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з відповідачем перебувають у шлюбі, який зареєстровано 13 березня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 140. Від шлюбу мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач. Причиною звернення позивача до суду стало те, що сімейне життя з відповідачем набуло ознак формальності: навесні 2018 року сторони вирішили роз`їхатися, оскільки, зважаючи на протилежне бачення цінності сім`ї, побудови відносин між подружжям, виховання дитини, вони стали чужими людьми. Відповідач зібрав свої речі, виписався із квартири, яка належить на праві власності позивачу, та поїхав не відомо куди, а позивач залишилася проживати разом із сином. З того часу позивач та відповідач мешкають окремо, у кожного власний бюджет та своє життя, яке не характеризує їх як сімейну пару. Сімейних стосунків вони не підтримують, не спілкуються. Шлюб між позивачем та відповідачем не будується на фундаментальних засадах, між ними зникло почуття любові, поваги та підтримки. З часу окремого проживання відповідач самоусунувся від виконання обов`язків по вихованню та утриманню дитини, не проявляє інтересу до позивача та спільної дитини. Позивач не збирається поновлювати сімейні стосунки з відповідачем і вважає, що сім`я розпалася остаточно. Збереження формального шлюбу є недоцільним та суперечить інтересам позивача та інтересам дитини, у якої формується хибне уявлення про поняття сім`ї, тому просила не надавати строк для примирення. Ухвалою судді від 30 травня 2022 року, після виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено до судового розгляду на 23 червня 2022 року.. 23 червня 2022 року розгляд справи було відкладено на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у зв`язку з першою неявкою відповідача, повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, та призначено нове судове засідання на 06 липня 2022 року. Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, часу і місце судового засідання повідомлена належним чином, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином в порядку, передбаченому ст.ст.128-130 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Заява про розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходила. Відзив на позов відповідач до суду не направив. За наявності умов, передбачених ст.ст.280-282 ЦПК України, за згодою позивача, відповідно до ухвали суду від 06 липня 2022 року, суд ухвалив заочне рішення у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 13 березня 2013 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, [PERSON] та [PERSON] , 13 березня 2013 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис за №140. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] . Від спільного шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач, матір`ю позивач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 29 вересня 2015 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, копія якого долучена до матеріалів справи. Як вбачається із змісту позовної заяви, з 2018 року сторони проживають окремо, сімейних стосунків не підтримують, не спілкуються, у кожного власний бюджет. Шлюб між позивачем та відповідачем не будується на фундаментальних засадах, між ними зникло почуття любові, поваги та підтримки. З часу окремого проживання відповідач самоусунувся від виконання обов`язків по вихованню та утриманню дитини, не проявляє інтересу до позивача та спільної дитини. Позивач не збирається поновлювати сімейні стосунки з відповідачем і вважає, що сім`я розпалася остаточно. Збереження формального шлюбу є недоцільним та суперечить інтересам позивача та інтересам дитини, у якої формується хибне уявлення про поняття сім`ї. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зі статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про\~захист\~прав людини\~і основоположних\~свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Як вбачається зі змісту позовної заяви та не спростовано відповідачем, спір щодо розподілу спільного сумісного майна, набутого за час шлюбу, між позивачем та відповідачем відсутній, оскільки такого майна сторонами не набуто. У поданій до суду заяві від 23 червня 2022 року позивач зазначила, що після розірвання шлюбу син [PERSON] залишається проживати разом з нею. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Відповідно до статті 113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З матеріалів справи встановлено, що позивач в зв`язку з реєстрацією шлюбу своє дошлюбне прізвище не змінювала. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 992 гривні 40 копійок, від сплати якого позивач звільнена на підставі п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved