Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-24 00:00:00

У грудні 2021 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Головного управління ДПС у м. Києва, Державна казначейська служба України про відшкодування збитків, згідно з якою, просив суд: стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на мою користь грошові кошти у розмірі 481 500 гривень на відшкодування збитків, завданих внаслідок винесення Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві протиправної вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16 травня 2019 року № Ф-8225-17У, а також витрати по оплати юридичних та витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16.05.2019 року Головне управління ДПС у м. Києві прийняло вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-8225-17 У. Про існування вищевказаної вимоги він дізнався випадково від нотаріуса при оформленні спадщини, коли останній повідомив, що він значиться у єдиній базі боржників та відносно мене відкрито виконавче провадження. Після звернувся до державної виконавчої служби для з`ясування підстав відкриття виконавчого провадження відносно нього, то позивачу повідомили, що на підставі вимоги Головного управління ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки)№ Ф-8225-17У від 16.05.2019 року, яка є виконавчим документом, було відкрито виконавче провадження про стягнення з мене недоїмки зі сплати ЄСВ у сумі 21030,90 гривень. Позивач вказує, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2020 року його адміністративний позов до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправною та скасування вимоги - задоволено у повному обсязі: - визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16 травня 2019 року № Ф-8225-17У, винесену Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві; - стягнуто на користь [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у місті Києві судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.; - стягнуто на користь [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у місті Києві витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 830 грн. У позовній заяві, вказано, що не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Головне управління Державної податкової служби у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просило суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.04.2021 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - відмовлено. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.06.2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.04.2021 у справі № 640/9050/20 за позовом [PERSON] до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії. Таким чином, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 640/9050/20 від 30.11.2020 року набрало законної сили. Так, позивач вважає, що доведеним є факт вчинення Головним управлінням ДПС у м. Києві протиправних дій відносно нього, оскільки рішенням суду визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16 травня 2019 року № Ф-8225-17У, винесену Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві. Таким чином, позивач вважає, що враховуючи той факт, що Головним управлінням ДПС у м. Києві відносно мене вчинено протиправні дії - незаконно винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16 травня 2019 року № Ф-8225-17У, то діями останнього йому було завдано вищевказані збитки на загальну суму 471 000 гривень, яка складається із шкода у 12 000,00 грн., яка була завдана позивачу внаслідок ДТП і яку він не зміг отримати, бо не його банківські рахунки були заблоковані, 127 800 грн. - сума, яку він не отримав за здачу квартири в оренду за 18 місяців, це час протягом якого слухалась справа, а також шкода у розмірі 331 200 грн., заробітна плата, яку позивач міг отримати, але не отримав, так як не міг працевлаштуватись через блокування банківських рахунків. У зв`язку з зазначеним позивач просить суд позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.12.2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити в загальну провадженні. 28.01.2022 року до суду надійшов відзив Головного управління Державної податкової служби у місті Києві у якому відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У відзиві вказано, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.11.2020 року №640/9050/2, позов задоволено, а саме скасовано лише вимогу від 16.05.2019 року № Ф-8225-17/У. Зазначено, що скасування вимоги в судовому порядку не скасовує суму боргу. Також відповідач зазначає, що позивачем не надано жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв`язку між бездіяльністю. відповідача та завданими на думки позивача збитками. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31.01.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у позовному обсязі. Представник відповідача Головного управління ДПС у м. Києві у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Відповідач Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши зібрані в матеріалах справи письмові докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Сторонами не заперечувалось, що 16.05.2019 року Головне управління ДПС у м. Києві прийняло вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-8225-17 У. З 01.01.2017 відповідно до Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», набрали чинності зміни, зокрема, в порядку нарахування, обчислення єдиного внеску. Так, відповідно до п. 2 частини першої ст. 7 Закону № 2464 платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, о не не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Таким чином, з 01.01.2017 Законом № 2464 обов 'язок визначення бази нарахування єдиного внеску покладено на платників, вказаних у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої ст. 4 Закону № 2464, як тих, що отримують, так і тих, які не отримують^ дохід від провадження діяльності. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята ст. 9 Закону № 2464). Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом № 2464, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2020 року у справі 640/9050/20 задоволено адміністративний позов [PERSON] , визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.05.2019 року №Ф-8225-17У, винесену Головним управління Державної податкової служби у місті Києві та стягнуто на користь [PERSON] судовий збір в сумі 840,80 грн. та витрати на професійну правничу допомоги в сумі 7830,00 грн. (а.с. 11). Сторонами не заперечувалось, що Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.04.2021 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.11.2021 року у справі за адміністративним позовом [PERSON] до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.06.2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.04.2021 у справі № 640/9050/20 за позовом [PERSON] до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії. Таким чином, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2020 року у справі 640/9050/20 - набрало законної сили. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Таким чином вищенаведені обставини доказуванню не підлягають. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Так, згідно із частиною 2 статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право було порушене (упущена вигода). Позивач обґрунтовуючи завдану йому шкоду зазначає, що державним виконавцем Деснянського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції відносно мене було відкрито виконавче провадження на підставі вимоги Головного управління ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки)№ Ф-8225-17У від 16.05.2019 року, яка є виконавчим документом. В рамках вказаного виконавчого провадження було накладено арешт на розрахункові рахунки в банку позивача та заблоковано банківські картки. Так, у наслідок ДТП було спричинено шкоду його транспортному засобу. Сума відшкодування за спричинену шкоду становить 12 000 грн. Між тим, вказану суму він не зміг отримати у зв`язку з тим, що його рахунку в банку заблоковано. Крім того, у зв`язку з відкритим відносно позивача виконавчим провадженням останній не зміг оформити свої права спадкоємця на квартиру в м. Бровари та отримати кошти за передачу квартири в оренду. Відповідно до Акту оцінки середньої ринкової вартості об`єкту для сдачі в оренду від 09.11.2021 року, орієнтовна ціна оренди квартири становить 7 100 грн. При спробі оформити спадщину в лютому 2020 року, позивач дізнався від нотаріуса, що на квартиру одразу ж буде накладений арешт. З реєстру боржників я був виключений лише 31.08.2021 року, тобто пройшов строк - 18 місяців. Отже, сума, яку я недоотримав за сдачу квартири в оренду за 18 місяців становить 127 800 грн. У зв`язку з тим, що його банківські картки заблоковано, він не мав змоги влаштуватися на роботу у таксі на своєму автомобілі, оскільки роботодавець не мав змоги переводити заробітну плату. Щомісячна заробітна плата становила 18 400 грн., що відповідно за 18 місяців становить 331 200 грн. Таким чином загальний розмірі шкоди становить 471 000,00 грн. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України передбачено належність доказів належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсність обставини справи. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають знач для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. При цьому відповідно до частини 1 та 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, а саме з листа ТДВ «СК «Ю.Ес.АЙ» від 21.09.2021 року позивач недотримав страхове відшкодування у зв`язку із пропущенням строків, на подання заяви про страхове відшкодування. Також, вказаним листом не визначено суму відшкодування. Таким чином, позивачем не підтверджено розмір завданої йому шкоди в результаті ДТП у розмірі 12 000,00 грн. Так, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Вказаної правової позиції дотримувався також Верховний Суд України в постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-237цс16. Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Обґрунтовуючи вимогу про стягнення з відповідачів збитків, позивач зазначив, що в результаті протиправної поведінки відповідачів, він отримав ці збитки. В даному випадку позивач, реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, не надала доказів свого оскарження та наявності відповідного рішення щодо визнання дій/бездіяльності відповідачів неправомірними/незаконними. Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на доказах, які підтверджують реальну можливість отримання певних грошових сум. Судом встановлено, що при обрахуванні розміру збитків, позивач виходив із свого права на отримання відшкодування упущеної вигоди у вигляді неотриманої заробітної плати яку б він міг утримувати, якщо був би працевлаштований. Зміст позовних вимог та встановлені судом обставини справи, дають підстави для висновку, що позивач при розрахунку розміру упущеної вигоди виходила із вірогідності таких збитків, які ймовірно могли бути йому завдані діями відповідачів, які він вважає неправомірними. Водночас, доказів реальної можливості отримувати вказаний дохід позивачем також надано не було, що вказує на наявність лише теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу та не може бути підставою для його стягнення. Відшкодування збитків є однією із форм або мір цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил вищевказаної статті, оскільки її першою частиною визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. Cтягнення збитків вимагає наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. При цьому, статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльність особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Згідно ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді реальних збитків та упущеної вигоди. потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини (у випадку завдання збитків державними органами за відсутності вини) та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди. Одночасно, Позивачем не надано жодних обґрунтувань в чому полягає протиправність діянь Головного управління ДПС України, якими саме діями завдано матеріальну/майнову шкоду, та належних доказів заподіяння матеріальної/майнової шкоди. Адже, в рішенні Окружного адміністративного суду міста Києві від 30.11.2020 по справі № 640/9050/20 визнано протиправною та скасовано виключно вимогу про сплату боргу (недоїмки) . При цьому, суд вважає за необхідне в даному випадку окремо зазначити, що вказаним рішенням суду дії відповідача протиправними не визнавались і вчинялись згідно процесуальних повноважень наданих чинним законодавством. А тому саме по собі рішення суду про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) безспірно не свідчить про спричинення позивачу вказаних в позові збитків. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Суб`єктом права вимоги (потерпілим) у зазначеному зобов`язанні може бути будь-яка особа, якій заподіяно шкоду. Носієм обов`язку відшкодувати шкоду, в свою чергу, можуть виступати: безпосередній заподіювач шкоди та інші особи (незавдавачі шкоди), на яких законом покладено обов`язок із відшкодування шкоди. Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки. При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення (постанови Верховного Суду України від 14.06.2017 у справі № 923/2075/15, від 09.12.2014 у справі № 5023/4983/12). Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи іншим цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків зменшити їх, шкода з боржника не стягується. При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення (постанови Верховного Суду України від 14.06.2017 у справі № 923/2075/15, від 09.12.2014 у справі № 5023/4983/12). Крім того, згідно із висновків Верховного Суду, збитки - це об`єкт зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересі учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у я або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати. Таким чином, відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі, відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляду відшкодування збитків не наступає. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справиі, оскільки позивачем не доведено одночасної наявності трьох умов, які б слугували підставою для притягнення відповідачів до відповідальності у вигляді стягнення шкоди, зокрема, неправомірності дій органів, наявності шкоди та причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою, а також відсутність доказів щодо наявності упущеної вигоди, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає у зв`язку з його безпідставністю. При цьому, відповідно до правил ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача у зв`язку із повною відмовою в позові. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed