Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення, зняття з реєстраційного обліку з квартири [ADDRESS] , посилаючись на те, що у вказаній квартирі, власником якої він є, без його дозволу зареєстрована та проживає відповідач. 29.05.2013 позивач уклав з відповідачем договір позики грошей, за яким позивач передав, а відповідач прийняла в борг 725 000 грн. та зобов`язалася їх повернути до 29.05.2014. Того ж дня у забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним договором позики між сторонами укладено іпотечний договір, відповідно до якого відповідач передала в іпотеку позивачу двокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] . 29.05.2013 зареєстровано обтяження на вказану квартиру у вигляді заборони відчуження нерухомого майна, а також іпотека на об`єкт нерухомого майна. У зв`язку з невиконанням умов договору позики 22.07.2014 відповідачу передано заяви з вимогами про усунення порушення виконання основного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі несплати боргу протягом 30 днів. 20.01.2015 за позивачем зареєстровано право приватної власності на спірну квартиру. Позивач вказує, що є одноосібним власником спірної квартири, проте він не може реалізувати своє право власності, оскільки у квартирі проживає та зареєстрований відповідач. На підставі викладеного позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою, усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом виселення відповідача, зняття його з реєстраційного обліку з квартири [ADDRESS] . Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 19.12.2019 у справі відкрито загальне позовне провадження, у справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання від 05.10.2020, у справі закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 31.05.2021 провадження у справі зупинено до набрання законної сили судового рішення у справі ун. № 756/14150/20 за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві (Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління юстиції у м. Києві) Володковича Володимира Володимировича про визнання протиправним та скасування рішення та запису державного реєстратора про реєстрацію права власності. Постановою Київського апеляційного суду від 26.11.2021 скасовано ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 31.05.2021 про зупинення провадження у справі, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що квартира не була набута відповідачем у власність за рахунок коштів отриманих за договором позики, є єдиним місцем проживання відповідача, тому відсутні підстави для виселення відповідача зі спірної квартири без надання іншого постійного житлового приміщення. Представник третьої особи Управління (центр) надання адміністративних послуг Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи містяться пояснення представника третьої особи, в яких він частково заперечував проти задоволення позову в частині вимог про зняття відповідача з реєстрації місця проживання з огляду на дискреційні повноваження третьої особи. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. Квартира [ADDRESS] загальною площею 50,80 кв.м, належала на праві спільної часткової власності [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності серія [NUMBER] виданого 08.06.2004 КП «Управління житлового господарства» Оболонського району м. Києва (дублікат видано виконавчим органом Оболонської районної у м. Києві ради (Оболонською РДА у м. Києві), що підтверджується відповідним свідоцтвом та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.09.2010 (а.с.60,61). 29.05.2013 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. та зареєстрований за №636, за умовами якого позикодавець передав, а позичальник прийняв 725000 грн. з зобов`язанням повернути до 29.05.2014 включно та сплатити проценти за користування позикою в розмірі облікової ставки НБУ (на дату укладення договору - 7,5% річних). Згідно п.11 договору у випадках невиконання або неналежного виконання цього договору позикодавець має право звернути стягнення на квартиру [ADDRESS] . 29.05.2013 між [PERSON] (іпотекодержатель) та [PERSON] (та як представником [PERSON] та [PERSON] ) (іпотекодавці) укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. та зареєстрований за №639, згідно з яким іпотекодавці як майнові поручителі солідарно забезпечують вимоги іпотекодержателя щодо своєчасного повернення до 29.05.2014 включно суми позики в розмірі 725 000 грн. за договором позики грошей укладеним 29.05.2013 між [PERSON] та [PERSON] . Умовами вищевказаного договору передбачено сплату позичальником пені в розмірі 0,5 відсотка від простроченої суми основного боргу за кожен день прострочення, починаючи з наступного дня після закінчення дати повернення у випадку прострочення виконання зобов`язань за цим договором. Згідно п.2 іпотечного договору у забезпечення виконання основного зобов`язання іпотекодавці передають в іпотеку іпотекодержателю належне їм на праві власності нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] . Пунктом 12 іпотечного договору встановлено, що іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки, в тому числі достроково у разі якщо: на день визначений основним зобов`язанням позичальник порушить його виконання і прострочить повернення іпотекодержателю сум позики; позичальник не виконає вимогу позикодавця щодо дострокового повернення всієї суми позики у разі порушення позичальником умов основного та цього договорів у строки, що будуть призначені позикодавцем; іпотекодавці допустять порушення умов цього договору в частині збереження предмету іпотеки, належного його використання, наявності постійно чинного договору страхування предмету іпотеки. За умовами п.13 іпотечного договору за вибором іпотекодержателя застосовується один із таких способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя як за рішенням суду, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачено у п.14 іпотечного договору. Так, сторонами погоджено наступне застереження - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку встановленому Законом України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя прийняти у свою власність предмет іпотеки в рахунок виконання основних зобов`язань у порядку встановленому Законом України «Про іпотеку» (є підставою для оформлення права власності). 29.05.2013 зареєстровано обтяження на вказану квартиру у вигляді заборони відчуження нерухомого майна, а також іпотека на об`єкт нерухомого майна, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження №4124765 від 29.05.2013 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки №4125658 від 29.05.2013 (а.с.14,15). У зв`язку з невиконанням відповідачем умов основного зобов`язання 04.06.2014 позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Соколова О.Є. з вимогами до іпотекодавців про усунення порушення виконання основного зобов`язання та попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі несплати ними боргу протягом 30 днів (а.с.16,17). Згідно свідоцтв, виданих 22.07.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є., заяви та попередження позивача передані іпотекодавцям того ж числа шляхом відправлення поштою цінним листом зі зворотним повідомленням та описом-вкладенням, 16.06.2014 кореспонденція вручена [PERSON] , кореспонденція адресована [PERSON] та [PERSON] повернулася за закінченням терміну зберігання (а.с.18-20). 15.01.2015 за позивачем зареєстровано право приватної власності на спірну квартиру, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №32481984 від 21.01.2015. Підставою виникнення права власності зазначено договір позики грошей від 29.05.2013 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. та зареєстрований за №636, та іпотечний договір від 29.05.2013 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. та зареєстрований за №639 (а.с.21). 15.10.2019 позивач направив відповідачу претензію щодо зняття з реєстрації та виселення з квартири [ADDRESS] (а.с.22-25), яку згідно роздруківки з сайту Укрпошти відповідач отримав особисто. Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку». Згідно з частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом 1 місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Статтею 47 Конституції України передбачено і закріплено право кожного на житло, за якою ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Дотримання положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції та практики Європейського суду з прав людини є необхідними в демократичному суспільстві. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР. Так, за змістом ст.109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15, від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1049цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-1892цс15, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 295/4514/16-ц (провадження № 61-29115сво18), у постановах Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 265/4748/16-ц (провадження № 61-16347св18), від 06 лютого 2020 року у справі № 713/1547/17 (провадження № 61-1041св18), від 22 липня 2020 року у справі № 219/4394/16-ц (провадження № 61-8593св18). Таким чином, встановивши, що позивач набув право власності на спірну квартиру у порядку, передбаченому Законом України «Про іпотеку», тому й питання про втрату права на користування житлом його колишніх власників має вирішуватися відповідно до цього Закону. Виселення особи з житла у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки має відбуватись із дотриманням гарантій, передбачених положеннями статті 109 ЖК УРСР. Аналогічні висновки містяться у постанова Верховного Суду України від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16, від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1484цс15. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Як убачається з матеріалів справи, спірна квартира до передання в іпотеку належала відповідачу та членам його сім`ї з 2004 року на підставі свідоцтва про право власності, отже була придбана не за кошти отримані відповідачем за договором позики грошей укладеному 29.05.2013 з позивачем. При цьому позивачем заявлено позовні вимоги про виселення відповідача, без зазначення іншого постійного жилого приміщення для надання відповідачу. Будь-які докази наявності у відповідача іншого нерухомого майна в матеріалах справи відсутні. Суд звертає увагу на те, що позивач мав об`єктивну можливість знати про наявність права відповідача на користування спірною квартирою і при набутті права власності мав усвідомлювати, що відповідач має зареєстроване місце проживання у спірній квартирі. Вказані висновки узгоджуються із правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18) та від 05 червня 2019 року у справі № 643/18788/15-ц (провадження № 14-93цс19). Отже, беручи до уваги, що при виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредитних (позичених) коштів й забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Щодо іншої частини заявлених позовних вимог суд зазначає, що у ході розгляду справи стороною позивача не доведено факту не проживання відповідача у належній позивачу квартирі, при цьому відповідач не є її власником або членом сім`ї власника, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою відсутні. Також суд звертає увагу на те, що за своїми правовими наслідками, вимога позивача про визнання відповідача такою, що втратила право користування спірною квартирою, також призведе до втрати права на житло без надання іншого, що не узгоджується з нормами чинного законодавства. Крім того, суд зазначає, що за приписами положень ст.18,24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється: 1) за заявою про зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування), поданою у паперовій формі такою особою, її законним представником або представником; 2) за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. Орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи викладене, вказані повноваження органу реєстрації є дискреційними і суд не в праві підмінювати інший орган державної влади та перебирати на себе його повноваження для вирішення питань, які віднесені чинним законодавством до компетенції цього органу. Таким чином, суд приходить до висновку щодо залишення без задоволення позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення, зняття з реєстраційного обліку.

Outcome: dismissed