Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

У січні 2022 року представник позивачів адвокат Яцун В.М., діючи від імені та представляючи інтереси позивачів [PERSON] , [PERSON] звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Позовні вимоги представник позивачів мотивував тим, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , відносився до типу колгоспного двору. Згідно з ст. 120 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), зазначений житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, як майно колгоспного двору, належало його учасникам, тобто: [PERSON] та [PERSON] на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УPCP розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. За таких обставин [PERSON] та [PERSON] належало по 1/2 частині житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , як членам колишнього колгоспного двору. З уведенням в дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори було ліквідовано, але зазначені особи з установленому порядку не отримали свідоцтв та не зареєстрували права власності на даний будинок. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті залишилася спадщина, яка складається з фактично належної їй 1/2 частини житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , як члену колишнього колгоспного двору. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв спадкоємець першої черги за законом її син [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] Після його смерті залишилася спадщина, яка складається з 1/2 частини житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , що належала його покійній матері [PERSON] , яка померла [INFO] , яку він успадкував після її смерті, але не оформив своїх спадкових прав. Являючись спадкоємцями першої черги за законом після померлого, спадщину прийняли позивачі: дочка [PERSON] та син [PERSON] . У квітні 2021 року представник позивачів звертався до Носівської районної державної нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав після померлого, але нотаріус, оглянувши надані документи, роз`яснив про неможливість видачі свідоцтв про право на спадкове майно у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, а також у зв`язку з тим, що на час свого життя померлий офіційно не зареєстрував право власності, а сам будинок відносився до типу колгоспних дворів, і на даний час змінити статус двору неможливо. Окрім того, з уведенням в дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», колгоспні двори було ліквідовано. Нотаріусом роз`яснено про можливість оформлення спадкових прав в судовому порядку. Також представник позивачів в інтересах позивача [PERSON] звертався до Носівської міської ради з метою реєстрації за нею права власності на належну їй частину вищезазаначеного житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами. Однак Носівською міською радою було повідомлено, що неможливо зареєструвати право власності на вказаний будинок у зв`язку з тим, що відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор Носівської міської ради не наділений правом визначення часток у праві власності на нерухоме майно колгоспного двору, та роз`яснено про можливість здійснення захисту прав в судовому порядку. Саме тому представник позивачів просив судовим рішенням: - визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] , у зв`язку з ліквідацією колгоспних дворів; - визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Ухвалою судді від 28 січня 2022 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 07 квітня 2022 року. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на території України уведено воєнний стан. Відповідно до розпорядження № 2/0/9-22 від 08 березня 2022 року голови Верховного Суду В. Князєва про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану було змінено територіальну підсудність судових справ Носівського районного суду Чернігівської області, яку відновлено розпорядженням голови Верховного Суду від 04 травня 2022 року № 27/0/9-22. Підготовче судове засідання по справі було призначено на 02 серпня 2022 року. У підготовче судове засідання позивачі та представник позивачів не з`явилися, до початку підготовчого судового засідання представник позивачів подав до суду заяву, у якій указав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без участі позивачів та представника позивачів. Представник відповідача Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області в підготовче судове засідання не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання представник відповідача подала до суду заяву, у якій указала, що Носівська міська рада визнає позовні вимоги та просить справу розглянути за відсутності представника відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому зареєстрованими значаться: [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою Носівської міської ради Чернігівської області від 02 жовтня 2020 року № 14-28/69 (а. с. 14). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Отже, [PERSON] , [PERSON] як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на цей будинок. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 9). Після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частини вищевказаного житлового будинку. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом установлено, що на день своєї смерті, тобто станом на [INFO] , [PERSON] проживала по [ADDRESS] разом з онукою [PERSON] , що підтверджується копією довідки виконавчого комітету сільської ради с. Червоні Партизани Носівського району Чернігівської області (а. с. 47). Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), той з подружжя, який його пережив, і батьки (усиновителі) померлого. [PERSON] є сином померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 9). Отже, він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Судом установлено, що після смерті [PERSON] . Носівською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 370/2001. Із копії спадкової справи вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син [PERSON] , подавши державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), свідоцтво про право на спадщину за законом на майновий пай. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає (а. с. 39, 42, 49). Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Отже, з моменту відкриття спадщини після смерті [PERSON] 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] , стала належати її сину [PERSON] , однак він юридично не оформив своїх спадкових прав. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 10). Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частини вищевказаного житлового будинку. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Судом установлено, що за життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 02 листопада 2011 року секретарем Володьководівицької сільської ради Носівського району Чернігівської області, яким заповідав [PERSON] та [PERSON] дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 11). Однак, даним заповітом не охоплена спадщина, яка складається із частини спірного житлового будинку. А тому спадкування частини житлового будинку здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач [PERSON] є сином померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 8). Позивач [PERSON] є дочкою померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 8). Отже, [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У судовому засіданні встановлено, що Носівською районною державною нотаріальною конторою Чернігівської област до майна померлого [PERSON] заведено спадкову справу за № 118/2012 (а. с. 70-72). Згідно з копією спадкової справи (а. с. 70-72) спадщину після смерті [PERSON] прийняли його син [PERSON] , дочка [PERSON] , подавши в установлений законом шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Дружина [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини після смерті чоловіка, про що подала нотаріусу відповідну заяву у встановлений строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, з моменту прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] позивачам [PERSON] та [PERSON] стало належати по 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У судовому засіданні встановлено, що представник позивачів [PERSON] звертався від імені [PERSON] та [PERSON] до Носівської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу їм свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/4 частини спадкового житлового будинку. Однак, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки в матеріалах справи відсутні документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а спадкове домоволодіння мало статус колгоспного двору, які ліквідовано з уведенням в дію 15.04.1991 Закону України «Про власність», що підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської районної державної нотаріальної контори Перев`язко Л.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30 квітня 2021 року № 485/02-31 (а. с. 16). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З копії повідомлення міського голови Носівської міської ради В. Ігнатченка від 03 квітня 2021 року № 19-11/609 вбачається, що державний реєстратор Носівської міської ради не наділений правом визначення часток у праві власності, а спірний житловий будинок як майно колгоспного двору належить його учасникам на праві спільної сумісної власності, тому зареєструвати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], як за учасником колишнього колгоспного двору неможливо (а. с. 15). Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація (а. с. 17-19). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач [PERSON] сплатила судовий збір у сумі 992 грн. 40 коп., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 3). Ураховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved