Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-11 00:00:00

06.07.2022 року представник позивача, адвокат Рашкова В.В., подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, яким просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн., мотивуючи тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.07.2022 року позовні вимоги задоволено частково та під час винесення рішення судом не було вирішено заявлено вимогу позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн. Представником позивача до винесення рішення в справі, в судовому засіданні було заявлено, що підтвердження витрат на правову допомогу буде уточнено та підтверджено належними доказами після фактичного розрахунку. Так, після проведення розрахунків сума витрат на правову допомогу становить 7000 грн, що представник позивача і просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] . Представник позивача в судовому засіданні підтримала заву, повідомила, що при подачі позову було заявлено розмір витрат на правову допомогу у сумі 10 000 грн, проте стороною позивача підраховано всі витрати і кінцевою було визначено суму витрат на правову допомогу\~ 7 000 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, заперечував щодо задоволення вказаної заяви, подав письмово викладене клопотання про зменшення судових витрт та просив відмовити в стягненні витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Суд, дослідивши матеріали справи, матеріали додані до заяви, дійшов до наступних висновків. Встановлено, що рішенням суду від 01.07.2022 року позовні вимоги позивача задоволено частково, вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] \~ аліменти на утримання дітей : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в твердій грошовій сумі\~ 7500 грн., тобто по 2500 грн. на кожну дитину, з урахуванням індексації,\~ щомісяця, починаючи з\~ 18.04.2022 року і до досягнення дітьми повноліття. Зазначене судове рішення не набрало законної сили. За змістом ч. 2 ст. 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, які підтверджують точний розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд, за заявою такої сторони, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Однак, як вже зазначалось, така заява має бути озвучена до закінчення судових дебатів у справі (ч. 1 ст. 246 ЦПК). В такому разі судом призначається ще одне судове засідання, яке має бути проведено не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог, за результатом якого ухвалюється додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 кодексу (ч. 2, 3 ст. 246 ЦПК). Можливість вирішення питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті передбачають і ч. 3 ст. 259 ЦПК (порядок ухвалення судових рішень) і п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК (додаткове рішення суду). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Встановлено, що представником позивача\~ адвокатом Рашковою В.В. у судовому засіданні 01.07.2022 року була зроблена заява щодо стягнення судових витрат за результатами розгляду справи і надання суду відповідних доказів понесених відповідачем судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення судом відповідного рішення. Отже, до закінчення розгляду справи по суті, представником відповідача було зроблено відповідну заяву. Зазначена заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правову допомогу подана представником позивача 06.07.2022 року. Отже, згідно положень ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання, зокрема, про те як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до частин 1 та пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа N 755/9215/15-ц, провадження N 14-382цс19. Також, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі\~ № 301/1894/17. У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесення позивачем [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу до суду було надано: договір про надання правової допомоги № 04/08/21, протокол узгодження гонорару від 31.08.2021 року, розрахунок витрат за надану правову допомогу, акта приймання-передачі наданих послуг\~ від 01.07.2022 року, квитанцію № 0.0.2599603266.1 на суму 4000 грн та квитанцію № 0.0.2306613822.1 на суму 3000 грн. Отже, розмір витрат на правову допомогу, який обумовлений сторонами склав 7000 гривень. В цьому контексті Верховний Суд правильно зазначає, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №826/2689/15 від 09 квітня 2019 року). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Під час розгляду справи відповідач подав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та просив відмовити в стягненні судових витрат. Відповідач поставив під сумнів оплату адвокату 06.07.2022 року 4000 грн., а також, [PERSON] поставив під сумнів підпис позивача в Акті приймання-передачі наданих послуг. Зазначені сумніви\~ не підтверджені належними доказами та не спростовують факт надання позивачу правничої допомоги і участь від її імені в судовому процесі адвоката Рашкової В.В. Судом встановлено, що 31.08.2021 року між адвокатом Рашковою В.В. та позивачем [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги № 04/08/21, протокол узгодження гонорару від 31.08.2021 року (а.с.37,38). Відповідно до пункту 3.1 Договору про надання правової допомоги від 31.08.2021 року за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокатському бюро гонорар визначений в протоколі узгодження гонорару. Згідно протоколу узгодження гонорару (договірної ціни) гонорар за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокатському бюро гонорар , виходячи з погодинної ставки 2000 грн за 1 годину. Судом встановлено, що згідно акта приймання-передачі наданих послуг\~ від 01.07.2022 року, адвокат надав клієнту юридичні послуги. а клієнт прийняв надані послуги. щодо представництва в Білоцерківському міськрайонному суді\~ у справі № 357/2806/22 та встановили. що вартість послуг становить 7000 грн. (а.с. 125). Також, з розрахунку витрат за надану правову допомогу вбачається, що адвокатом надано послуги: зустріч з клієнтом, надання консультації, ознайомлення з документами 1000 грн (0,5 год. *2000 грн); підготовча та оформлення позовної заяви, інших процесуальних документів 4000 грн (2 год. * 2000 грн); участь у судових засіданнях 2000 грн (1*2000 грн), що становить загальну суму 7000 грн., а також надано квитанції на загальну суму 7000 грн. (а.с. 124,126). Отже, позивач підтвердив обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість - 7000,00 грн., яка підлягає розподілу за результатами розгляду справи.\~ Однак, позовні вимоги [PERSON] \~ було задоволено частково, а тому , у відповідності до п. 3 ч. 2\~ ст. 141 ЦПК України, судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Під час розгляду справи позивач просила встановити розмір аліментів\~ на утримання дітей 12000 грн. щомісяця, а судом визначено розмір аліментів 7500 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволених вимог, а тому оскільки позов задоволено на 62,5 % (7500грн. х 100 : 12 000грн. ), то судові витрати становитимуть\~ 4375 грн. (7000 х 62,5 % :100), що і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial