Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-06 00:00:00

У серпні 2021 року Національний транспортний університет особі ректора Дмитриченка М.Ф., звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за угодою про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти № 08 від 19.12.2005 у сумі 8800,00 грн. - основної заборгованості, 360,00 грн. - відсотків за користування кредитом, 14660,69 грн. - пені та 2270,00 грн. - судового збору. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.12.2005 між позивачем та відповідачем було укладено угоду № 08 про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти, у порядку та на умовах визначених постановою Кабінету Міністрів України від 16.06.2003 № 916 «Про затвердження порядок надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти» згідно з формою, затвердженою наказом Міністерства освіти та науки України від 31.07.2003 № 508. Предметом даної угоди є надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти за рахунок коштів державного бюджету за напрямком підготовки (спеціальністю) «Автомобілі та автомобільне господарство» у розмірі 4000,00 грн. за навчальний рік та 12000,00 грн. на весь термін навчання. Відповідач у добровільному порядку суму наданого кредиту та три відсотки річних за користування кредитом не повертає, внаслідок чого утворилась заборгованість. На підставі п. 7.2 Угоди позивач також просить стягнути пеню. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30.08.2021 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 19.10.2021. Судові засідання 19.10.2021, 29.11.2021 та 18.01.2022 відкладались у зв`язку з неявкою відповідача. Розгляд справи 22.03.2022 не відбувся. Наступне судове засідання призначено на 07.07.2022. У судове засідання 07.07.2022 сторони з`явились . Представник позивач підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач не заперечував щодо задоволення позовних вимог та просив суд відстрочити виконання рішення суду у зв`язку з тим, що на даний час він є не працевлаштованим, а з 24.02.2022 на добровільних засадах приймає участь у підготовці та виконанні завдань територіальної оборони Гірської сільської територіальної громади. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що наказом ректора Національного транспортного університету від 25.07.2003 № 242 відповідно до рішення приймальної комісії (протокол № 27 від 25.07.2003) [PERSON] було зараховано на перший курс денної форми навчання за спеціальністю «Автомобілі та автомобільне господарство» (а.с. 9). Згідно з Угодою від 19.12.2005 № 08, укладеною між позивачем та відповідачем, відповідно до Порядку надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.06.2003 № 916, відповідачу було надано цільовий пільговий державний кредит для здобуття ним вищої освіти за освітньо-кваліфікаційним рівнем за напрямом підготовки «Автомобілі та автомобільне господарство», денної форми навчання за рахунок коштів державного бюджету у розмірі 4000,00 грн. на навчальній рік та в сумі 12000,00 грн. на весь термін навчання (а.с. 7-8). Відповідно до п. 3.3 Угоди одержувач кредиту зобов`язувався повернути протягом 15 років всю суму, наданого навчальним закладом, кредиту та три відсотки річних за користування кредитом після закінчення навчання, починаючи з дванадцятого місяця, а у разі відрахування одержувача кредиту з навчального закладу - починаючи з третього місяця після відрахування. Відповідно до п. 6.1 Угоди одержувач кредиту зобов`язувався повернути використаний ним на навчання кредит у сумі 12000,00 грн. та відсотки за користування ним у сумі 360,00 грн. готівкою або в безготівковому порядку на банківський рахунок навчального закладу до 31 грудня кожного року 1/15 частину від загальної суми одержаного кредиту та відсотки за користування ним, починаючи з 01.09.2009 до 01.09.2024. Відповідно до п. 7.2 Угоди у випадку ухилення одержувача кредиту від повернення кредиту чи відсотків за користування ним одержувач кредиту сплачує навчальному закладу пеню у розмірі подвійної ставки Національного банку України від неповернутої в строк суми. Наказом ректора Національного транспортного університету № 139-ВК від 21.05.2008 визнано, що [PERSON] виконав та захистив дипломний проект. Позивач свої зобов`язання за угодою виконав, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Як вбачається з квитанції до прибуткового касового ордеру від 29.12.2005 № 15630 (а.с. 13) відповідачем було внесено плату за навчання в сумі 4000,00 грн. У зв`язку з порушеннями відповідачем своїх зобов`язань за угодою № 08 від 19.12.2005 з повернення кредитних коштів та відсотків за користування ними, позивач неодноразово звертався до відповідача листами з вимогою сплатити заборгованість, однак відповідач кошти не сплатив, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. В силу ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, судом встановлено, що згідно з Угодою від 19.12.2005 № 08, укладеною між позивачем та відповідачем, відповідно до Порядку надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.06.2003 № 916 та згідно з формою, затвердженою наказом Міністерства освіти та науки України від 31.07.2003 № 508, відповідачу було надано цільовий пільговий державний кредит для здобуття ним вищої освіти за освітньо-кваліфікаційним рівнем за напрямом підготовки «Автомобілі та автомобільне господарство», денної форми навчання за рахунок коштів державного бюджету у розмірі 4000,00 грн. на навчальній рік та в сумі 12000,00 грн. на весь термін навчання. Після закінчення терміну навчання відповідачем в повному обсязі кошти за навчання не повернуті, що підтверджено самим відповідачем в судовому засіданні. Як зазначалося вище позивач просить стягнути 8800,00 грн. основної заборгованості, 360,00 грн. відсотків за користування кредитом та 14660,69 грн. пені. Згідно з положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оцінюючи надані позивачем докази, а саме їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе за угодою зобов`язання, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості, 3 % річних, а також пені у заявленому розмірі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду. Статтею 129 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим для виконання. Згідно частин 1, 3, 4, 5 статті 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення у правах. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження, без належного виконання судових рішень правосуддя втрачає сенс. Право на виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи. Враховуючи, що відповідач просить відстрочити виконання судового рішення, з огляду на те, що даний час відповідач є не працевлаштованим, а з 24.02.2022 на добровільних засадах приймає участь у підготовці та виконанні завдань територіальної оборони Гірської сільської територіальної громади, з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності, суд приходить до переконання про наявність підстав для відстрочення виконання судового рішення на шість місяців, оскільки існують виняткові обставини, які ускладнюють виконання рішення суду у даній справі.

Outcome: approved