Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

13\~травня 2022\~року до\~Тростянецького районного\~суду Вінницької\~області надійшла\~позовна заява\~ [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в відповідач [PERSON] є батьком позивачки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 12.12.2016 відповідач сплачував аліменти на утримання неповнолітньої дочки у розмірі ј частки від всіх доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На даний час позивач досягла повноліття, однак продовжує навчатися у «Вінницькому гуманітарно-педагогічному коледжі» на 1 курсі денного відділення. Так, [PERSON] навчається на денній формі навчання, тому не має змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Відповідач [PERSON] фінансової допомоги доньці не надає, хоча працює та отримує заробітну плату. Враховуючи викладене позивач просить стягувати з відповідача на її користь аліменти в розмірі ј частки від доходу щомісячно, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення 23-х річного віку у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою. Також, позивачка [PERSON] просила стягнути з [PERSON] на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн. Ухвалою суду від 25 травня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак 16.06.2022 подала заяву про проведення розгляду справи без її участі в якій також вказала, що позов підтримує та наполягає на його задоволенні. У разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. На переконання суду, здійнити розгляд справи за відсутності позивача можливо, враховуючи, що [PERSON] скористалася своїми процесуальними правами, що повністю узгоджується з вимогами ч.3 ст. 211 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судові засідання призначені на 16 червня 2022 року, 20 липня 2022 року та 02 серпня 2022 року не з`явився, з невідомих суду причин. Про дату, час та місце розгляду справи належним чином і в установленому законом порядку повідомлявся, однак до суду повернувся конверт з відміткою працівника відділення поштового зв`язку : "адресат відсутній". Відзив на позовну заяву відповідачем у визначений судом строк до суду не подано. Крім того, відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України відповідач був повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, призначеного на 20.07.2022 та 02.08.2022 через оголошення на\~офіційному\~веб-сайті\~судової\~влади\~України, про що в матеріалах справи наявне підтвердження (а.с.\~23,\~26\~звор.). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] народилася [INFO] та її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 4). З копії виконавчого листа №147/1316/16-ц від 26.12.2016 встановлено, що 12.12.2016 рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі ј частки від його доходу щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 31.10.2016 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.8). Судом встановлено, що донька перебуває на утриманні матері [PERSON] , яка як законний представник [PERSON] 09 серпня 2021 року уклала договір №17-11Філ(б) з Комунальним закладом вищої освіти «Вінницький гуманітарно-педагогічний коледж» предметом якого є навчання у закладі вищої освіти за денною формою здобуття освіти за освітньою програмою філологія (англійська мова і література, переклад) за спеціальністю 035 Філологія (спеціалізація 035.041 Германські мови та літератури (переклад включно) для здобуття ступеня освіти бакалавра строком до 01 липня 2025 року. Фінансування навчання здійснюється за рахунок регіонального замовлення (а.с. 5-6). Відповідно до довідки №1483/22 від 02.05.2022 виданої Комунальним закладом вищої освіти «Вінницький гуманітарно-педагогічний коледж», [PERSON] дійсно навчається на І курсі філологічного факультету Комунального закладу вищої освіти «Вінницький гуманітарно-педагогічний коледж» за державним замовленням. Стипендію не отримує. Термін навчання з 01 вересня 2021 року по 30 червня 2025 року (а.с. 7). Правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 цього Кодексу). Тобто, главою 16 передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання, при цьому в ст. 201 СК України зазначено норми (перелік статей), які застосовуються до відносин між батьками і повнолітніми дітьми. Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови: - що вони можуть надавати матеріальну допомогу; - право на утримання припиняється у разі припинення навчання; - право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу. Вказана норма закону розповсюджує обов`язок батьків надавати утримання повнолітнім дітям на випадки, коли дитина продовжує навчання та вимагає у зв`язку з цим матеріальної допомоги. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання. 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі. Навчання дитини має бути її основним заняттям, отже якщо дитина навчається на заочному відділенні і має можливість працювати та заробляти собі на життя, обов`язку батьків утримувати таку дитину не виникає Стаття 200 СК України передбачає, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів на користь позивача на її утримання керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Законодавством закріплюється зобов`язання батьків забезпечувати дітей до повноліття, а за деяких обставин - і після досягнення 18 років. Коли батько проживає окремо від дитини, то має брати участь в утриманні шляхом надання грошової, іншої допомоги за домовленістю. Відповідач є працездатним, проживає окремо від повнолітньої доньки, доказів щодо наявності інших дітей на утриманні, а також доказів незадовільного матеріального стану чи стану здоров`я суду не надано, отже відповідач має можливість понести частину витрат на утримання дитини. Враховуючи викладене та зобов`язання обох батьків відповідно до ст. 199 СК України утримувати дитину, яка продовжує навчання і не має самостійного доходу, і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги до 23 - х років, надавши аналіз наявним у справі доказам,

Outcome: approved