Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-25 00:00:00

Представник позивача Концерну «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в обґрунтування позову зазначивши наступне. Позивач у період з 01.11.2017 року по 31.10.2021 року надав відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] , який у свою чергу належним чином не здійснював оплату за отримані послуги, у зв`язку з чим, виникла заборгованість на загальну суму 40\~227,83 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також просить стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2\~481,00 гривень. Ухвалою суду від 26.04.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи. 09.06.2022 року відповідачем подано відзив на позов, у якому він проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивачем нараховано заборгованість за період, який починається до набуття ним права власності на квартиру 23.11.2017 року, зазначаючи при цьому, що договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води з позивачем ним було укладено 07.12.2022 року, отже вважає безпідставним стягнення заборгованості, нарахованої позивачем за листопад 2017 року. Крім того, відповідач не погоджується із розрахунком позивача по заявленій до стягнення сумі заборгованості, вважає, що позивач, виходив із опалювальної площі квартири, яка не відповідає дійсній її загальній площі, вважає неправомірним внесення до розрахунку сум оплати за отримані послуги у розмірі 1500 гривень, які ним не вносилися, а також наполягає на тому, що повноваження представника позивача не підтверджені належними доказами. Відповідач просить суд застосувати позовну давність до заявлених у позові вимог та відмовити у задоволенні позову. 13.06.2022 року представником позивача подано відповідь на відзив, за змістом якої позивач не погоджується з доводами відповідача, наполягає на тому, що відповідачем розмір нарахованої суми заборгованості не спростовано у встановленому законом порядку та не надано доказів на підтвердження заперечень проти позову, які викладені відповідачем у відзиві. Крім того, позивач вважає, що строк позовної давності переривався, у зв`язку із внесенням відповідачем оплати за отримані послуги у липні 2021 року у сумі 1\~500 гривень, що не спростовано відповідачем належними доказами. Крім того, посилаючись на положення Закону України № 540-ІХ, вважає, що строк позовної давності слід вважати продовженим на строк дії установленого на всій території України карантину, на підставі постанови КМУ № 211 від 11.03.2020 року. 21.07.2022 року відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив позивача, у яких він наполягає на обставинах, викладених у відзиві на позов в обгрунтування заперечень проти позову, вважає позовні вимоги необгрунтованими, а відповідь позивача на відзив такою, що фактично зводиться до викладення положень Закону та не містить жодного контраргументу його позиції щодо незаконності стягнення грошових коштів. У судове засідання представник позивача не з`явився, у відповіді на відзив просив провести розгляд справи у його відсутність без фіксації судового процесу, зазначив, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. На підставі ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідачу у справі [PERSON] на праві власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 23.11.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бугрім О.В. за № 3201, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. (а.с. 10) Відповідач [PERSON] є користувачем послуг Концерну „Міські теплові мережі з централізованого опалення та постачання гарячої води, наданими у приміщення квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , за особовим рахунком № [NUMBER] , на підставі укладеного між сторонами Договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води від 07.12.2017 року (а.с. 8-9). Згідно з довідкою Концерну «Міські теплові мережі» позивачем нараховано заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01.11.2017 року по 31.10.2021 року загальним розміром 40\~227,83 гривень (а.с. 7). На підтвердження розміру заборгованості у сумі 40\~227,83 гривень, заявленої до стягнення з відповідача, позивачем надано відповідний розрахунок суми позову. (а.с. 11) Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України,\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Статтею 2\~Закону України\~„Про житлово-комунальні\~послуги передбачено, що предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Статтею 6\~Закону України\~„Про житлово-комунальні\~послуги передбачено,\~що учасниками\~правовідносин у\~сфері надання\~житлово-комунальних\~послуг є,\~зокрема,\~споживачі (індивідуальні\~та колективні) і виконавці комунальних послуг. Статтею 12 Закону України „Про житлово-комунальні послуги передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Виходячи в вищезазначених положень Закону, особа стає споживачем житлово-комунальних послуг за умови, якщо фактично користується (чи є намір користуватися) цими послугами. Обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у споживачів з моменту користування цими послугами. Суд вважає обґрунтованими та підтвердженими належними доказами доводи відповідача щодо необґрунтованості позовних вимог в частині стягнення заявленої позивачем до стягнення суми заборгованості, нарахованої відповідачу за листопад 2017 року, яка, згідно з розрахунком позивача становить 1\~144,74 гривень, враховуючи, що позивачем не підтверджено належними доказами факт отримання відповідачем послуг централізованого опалення та постачання гарячої води до набуття права власності на квартиру 23.11.2017 року та укладення відповідного договору про надання таких послуг 07.12.2022 року. У зв`язку з цим, позовні вимоги в цій частині є необгрунтованими та не підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги по заявленій до стягнення заборгованості за період з 01.12.2017 року по 31.10.2021 року включно, суд виходить з наступного. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України, позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини 3,4,5 статті 267 ЦК України). У даному випадку відповідачем заявлено клопотання про застосування позовної давності. Разом з тим, Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020 року, розділ „Прикінцеві\~та перехідні\~положення Цивільного\~кодексу України було доповнено пунктом 12, згідно з яким, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені, зокрема, статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~„Про запобігання\~поширенню на\~території України\~гострої респіраторної\~хвороби COVID-19,\~спричиненої коронавірусом\~SARS-CoV-2\~№ 211\~від 11.03.2020\~року з 12.03.2020 року на всій території України встановлено карантин. Дію карантину, встановленого зазначеною Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ, востаннє Постановою КМУ від 27.05.2022 № 630 строком до 31.08.2022 року. Отже, станом на день розгляду даної справи судом встановлений карантин триває. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що, оскільки на день набрання законної сили Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), трирічний строк позовної давності, визначений ст. 257 ЦК України, по заявленим позивачем вимогам про стягнення заборгованості, починаючи з грудня 2017 року, не сплинув, такий строк слід вважати продовженим на строк дії встановленого на території України карантину, який на час розгляду справи триває. Таким чином, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що позовні вимоги перебувають поза межами трирічного строку позовної давності. Відповідно до\~п.\~5\~ч.\~2\~ст.\~7\~Закону України\~„Про житлово-комунальні\~послуги,\~індивідуальний споживач\~зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст. 9 Закону України „Про житлово-комунальні послуги, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Розрахунок позивача по заявленій сумі заборгованості за період з 01.12.2017 року по 31.10.2021 року, яка становить 39 083,09 гривень (40\~227,83 гривень 1\~144,74 гривень), відповідачем не спростовано. Обґрунтованих даних, які б підтверджувалися належними доказами та спростовували викладені у позові обставини, відповідачем не надано. Надані позивачем докази про наявність заборгованості по отриманим послугам у зазначеному розмірі суд вважає належними, допустимими та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові. Доводи відповідача щодо неправомірності нарахування розміру заборгованості за наданим позивачем розрахунком є необгрунтованими та не підтвердженими належними доказами. Позивачем в ході розгляду справи не спростовано нарахованої суми заборгованості, в тому числі не надано контррозрахунку, складеного на підставі достовірних даних. Крім того, висновки відповідача щодо не підтвердження повноважень представника позивача, викладенні у відзиві в обгрунтування заперечень проти позову, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки в ході розгляду справи судом було перевірено повноваження представника позивача і не встановлено порушень чинного законодавства при їх складенні. Таким чином, за поданим суду розрахунком за відповідачем залишається заборгованість у вказаному розмірі - 39 083,09 гривень, яка нарахована позивачем за період з 01.12.2017 року по 31.10.2021 року за отримані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, наданими у приміщення квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , на підставі укладеного між сторонами Договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води від 07.12.2017 року . Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи судом сума заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води відповідачем не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було вжито заходи по погашенню заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за період з 01.12.2017 року по 31.10.2021 року у розмірі 39 083,09 гривень. В іншій частині позовні вимоги є необгрунтованими та не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі 2\~481,00 гривень, які підтверджені платіжним дорученням № 3079 від 17.02.2022 року (а.с. 1).

Outcome: partial