Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-07 00:00:00

24 грудня 2021 року позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (далі - ПАТ «СК «АРКС»), звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 35 454,80 грн та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між ПАТ «СК «АРСК»» та ФЛАЙ СТАР ТОВ укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 7507а0к3, відповідно до умов якого застраховано транспортний засіб «Land Rover Range Rover», державний номерний знак [NUMBER] . 01 липня 2020 року о 18 год. 30 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля марки «Land Rover Range Rover», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Hyundai», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 липня 2020 року винним у даній ДТП визнано [PERSON] . Після настання страхового випадку власник пошкодженого транспортного засобу звернувся до ПАТ «СК «АРКС» із заявою про виплату страхового відшкодування. Оскільки даний випадок є страховим, ПАТ «СК «АРКС» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 135 454,80 грн. Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] , на момент ДТП була застрахована в АТ «ПРОСТО-Страхування», останнє здійснило виплату страхового відшкодування на користь ПАТ «СК «АРКС» в межах ліміту за полісом у розмірі 100 000,00 грн. Таким чином, страховиком винуватця ДТП відшкодовано позивачу суму заподіяної шкоди частково, а тому ПАТ «СК «АРКС» має право вимагати від [PERSON] , як винуватця ДТП, відшкодування різниці між виплаченою сумою страхового відшкодування та розміром фактично понесених збитків. 20 січня 2022 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. У відповідності до ч.8 ст.279 Цивільного процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ст.ст.174, 178 Цивільного процесуального кодексу України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. В судове засідання позивач не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності з підтриманням позовних вимог з тих же підстав, просив їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач до судового засідання не з`явився. Про причини неявки суду не повідомив. Відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ЦК України. Статтею 14 ЦПК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. 15 січня 2020 року між ПАТ «СК «АРКС» та ФЛАЙ СТАР ТОВ укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «все включено» № 7507а0к3, відповідно до умов якого застраховано «Land Rover Range Rover», державний номерний знак [NUMBER] . 01 липня 2020 року [PERSON] , о 18 год. 30 хв. у м. Києві по вул.Русанівська Набережна, 7, керуючи автомобілем «Hyundai Elantra», державний номерний знак [NUMBER] , не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Land Rover Range Rover», державний номерний знак [NUMBER] . При ДТП обидва автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 липня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Із відповіді від Національної поліції України вбачається, що дана ДТП сталася за участю автомобіля «Land Rover Range Rover», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (посвідчення водія [NUMBER] ), власником якого є ФЛАЙ СТАР ТОВ, та автомобіля «Hyundai Elantra», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який є його власником. Автомобіль «Hyundai Elantra», державний номерний знак [NUMBER] , застрахований в АТ «ПРОСТО-Страхування» відповідно до полісу АО 002455549, що є діючим станом на 01 липня 2020 року, ліміт за шкоду життю та здоров`ю - 260 000,00 грн, ліміт за шкоду майну - 130 000,00 грн. 01 липня 2020 року [PERSON] повідомив ПАТ «СК «АРКС» про подію, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу. Відповідно до страхових актів від 17 липня 2020 року № ARX2591920, від 21 серпня 2020 року № ARX2610585, рахунків від 13 липня 2020 року № 1061533, від 10 серпня 2020 року № 1062580 та платіжних доручень від 20 липня 2020 року № 687969, від 25 серпня 2020 року №698346, за відновлювальний ремонт автомобіля «Land Rover Range Rover», державний номерний знак [NUMBER] , ПАТ «СК «АРКС» сплатило 135 454,80 грн. Згідно із розрахунком страхового відшкодування до договору №7507а0к3 від 15 січня 2020 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Land Rover Range Rover», державний номерний знак [NUMBER] , пошкодженого в результаті ДТП, що сталася 01 липня 2020 року, станом на дату проведення розрахунку становить 133 836,00 грн. Цивільно - правова відповідальність, як водія автомобіля «Hyundai Elantra», державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована в АТ «ПРОСТО - СТРАХУВАННЯ» № АО 002455549, відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО 002455549 та договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, то сума відшкодування за полісом АО №002455549 складає 100 000 грн.00 коп. Як стверджує позивач, АТ «ПРОСТО - СТРАХУВАННЯ» здійснило виплату ПАТ «СК «АРКС» суми страхового відшкодування в розмірі 100 000,00 грн. Позивач на адресу відповідача направив претензію про відшкодування збитків (вих. №0011350/1/ІНС) від 25.01.2021 року. На день подачі позовної заяви до суду не було проведено ніяких дій щодо вирішення питання в досудовому порядку та відшкодування завданих збитків відповідачем. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Положеннями статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Суд вважає, що право вимоги, яке виникає в порядку та на умовах передбачених статтею 993 ЦК України, а також статтею 27 Закону України «Про страхування», є суброгаційним, а відповідний обов`язок відшкодування шкоди винною особою, з огляду на положення статті 1166 ЦК України, є деліктним зобов`язанням. Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках встановлених законом, при цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 27 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика, суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Так, у випадку суброгації, відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні, із збереженням самого зобов`язання, на підставі договору страхування, а також статтею 993 ЦК України, статтею 27 Закону України «Про страхування». У випадку регресу, одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється нормами статті 1191 ЦК України. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З наведеного слідує, що до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора, до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Таким чином, до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» від 15 січня 2020 року № 7507а0к3 перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Враховуючи те, що позивач виплатив суму страхового відшкодування за договором страхування у розмірі 135 454,80 грн, до нього в порядку та на умовах передбачених статтями 512, 514, 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування», перейшло суброгаційне право вимоги до відповідача. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент вчинення ДТП була застрахована, АТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ», як страховик винної особи в порядку статті 979 ЦК України здійснив виплату страхового відшкодування страхувальнику потерпілої сторони в межах страхового ліміту в розмірі 100 000,00 грн, стягненню з [PERSON] підлягає різниця між сумою виплаченого страховиком потерпілої сторони страхового відшкодування на відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля та сумою виплаченого страхового відшкодування страховиком винуватця ДТП, в межах страхового ліміту. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума страхового відшкодування у розмірі 35 454,80 грн. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved