Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-06 00:00:00

[PERSON] 15 липня 2020 року звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що [INFO] помер її батько - [PERSON] , після його смерті відкрилась спадщина. Спадкоємцями [PERSON] першої черги є його діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які у строк встановлений законом прийняли спадщину. До спадкового майна належали і грошові кошти, які були розміщені на депозитних рахунках в ПАТ КБ Приватбанк (за депозитним договором SAMDN01000719862208, рахунок [NUMBER] ; за депозитним договором SAMDN01000719862781, рахунок [NUMBER] ) з сумою вкладів по 30\~443,01 доларів США кожний. Зазначає, що в квітні 2012 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому після уточнення, просила суд встановити факт проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 05 квітня 2010 року по [INFO] , визнати за нею право власності на Ѕ частину сум грошових коштів на рахунках, відкритих 20 вересня 2011 року в ПАТ КБ Приватбанк, а також виключити зазначене майно зі складу спадщини. В задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено рішенням Апеляційного суду Сумської області від 04 липня 2016 року. Постановою Верховного Суду від 05 вересня 2018 року (яка є остаточною та оскарженню не підлягає), касаційну скаргу [PERSON] було залишено без задоволення, а рішення апеляційного суду Сумської області без змін. Таким чином, після ухвалення рішень апеляційним судом Сумської області 04 липня 2016 року та Верховним Судом від 05 вересня 2018 року, перестали існувати правові підстави щодо отримання [PERSON] коштів, на рахунках, відкритих 20 вересня 2011 року в ПАТ КБ Приватбанк. Однак, [PERSON] зняла 1/2 частину коштів з депозитних рахунків № [NUMBER] та № [NUMBER] , відкритих 20 вересня 2011 року в ПАТ КБ «ПриватБанк», які належали [PERSON] , який помер [INFO] без будь-яких законних на те підстав. Позивачка вказує, що має право на 1/3 частину коштів, які знаходились на цих депозитних рахунках у ПАТ КБ «Приватбанк» та були зняті [PERSON] . Приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Репетун О.Є. 29 січня 2014 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину з 1/2 коштів, які знаходились на депозитних рахунках № [NUMBER] та № [NUMBER] у ПАТ КБ «Приватбанк». Постановою приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Репетун О.Є. від 15 червня 2020 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частину з іншої 1/2 коштів, які знаходились на депозитних рахунках № [NUMBER] та № [NUMBER] у ПАТ КБ «Приватбанк», у зв`язку з тим, що на рахунках у ПАТ КБ «Приватбанк» ці кошти відсутні. 23 червня 2020 року [PERSON] направила поштою вимогу [PERSON] про повернення їй 1/3 частини з тих коштів, які вона зняла з депозитних рахунків № [NUMBER] та № [NUMBER] у ПАТ КБ «Приватбанк», які належали [PERSON] . Вимога не була отримана [PERSON] з невідомих причин. Посилаючись на вказані обставини та, остаточно уточнивши позовні вимоги, просить визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , на 1/3 частину з Ѕ коштів розміщених в ПАТ КБ Приватбанк: за депозитним договором SAMDN 01000719862208, рахунок [NUMBER] , за депозитним договором SAMDN 01000719862781, рахунок [NUMBER] , з сумою вкладів по 30443,01 дол. США кожний (з врахуванням нарахованих відсотків); стягнути з відповідачки 11331,76 дол. США, а також понесені судові витрати. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20 липня 2020 року відкрите провадження у вказаній справі та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 20 жовтня 2020 року о 13 год. 00 хв. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20 липня 2020 року заяву [PERSON] про забезпечення позову в даній справу повернуто заявнику (а.с.42). 03 серпня 2020 року від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому вона зазначає, що вона повністю визнає право [PERSON] на спадкове майно після смерті її батька [PERSON] , у т.ч. грошові кошти, які знаходилися на депозитних рахунках у банківських установах, але проти заявлених у позові вимог заперечує у повному обсязі виключно з тих підстав, що на момент звернення [PERSON] до суду із даним позовом встановлений ст. 257 ЦК України строк позовної давності сплинув, про поновлення такого строку [PERSON] не заявила, доказів поважності причини пропуску строку позовної давності не надала. Із серпня 2002 року і по день смерті [PERSON] вона проживала з ним без реєстрації шлюбу. Їхні стосунки мали характер сімейних, вони вели спільне господарство, дохід, отримуваний нею від підприємницької діяльності вона передавала у сімейний бюджет. Після смерті [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина, про прийняття якої заявили діти померлого [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Зважаючи на наведені вище обставини 23 квітня 2012 року вона звернулась до суду із позовом, у якому просила встановити факт, що в період часу з 05 квітня 2010 року по 07 грудня 2011 року вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , визнати за нею право власності на Ѕ частину майна, набутого за вказаний період, у т.ч. і на грошові кошти в іноземній валюті, розміщені на двох рахунках ПАТ КБ «ПриватБанк». Рішенням Ковапківського районного суду міста Суми від 24 квітня 2013 року по справі №1806/5697/12 її позовні вимоги були задоволені частково: встановлений факт її проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 05 квітня 2010 року по 07 грудня 2011 року та визнано за нею право власності на Ѕ частину майна, набутого в період спільного проживання, у т. ч. і на Ѕ частину грошових коштів у іноземній валюті на рахунках, відкритих 20 вересня 2011 року в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Після набрання законної сили в порядку ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції, яка була чинна на той час) рішенням Ковапківського районного суду міста Суми від 24 квітня 2013 року по справі №1806/5697/12 (ухвала Апеляційного суду Сумської області від 17 липня 2013 року) нею з депозитних рахунків № [NUMBER] та № [NUMBER] у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» були отримані грошові кошти у сумі, визначеній судовим рішенням. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 грудня 2013 року по справі №6-34962св13 рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 квітня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 17 липня 2013 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. В подальшому справі №1806/5697/12 був присвоєний №592/1018/14-ц. Рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 06 травня 2014 року по справі №592/1018/14-ц (провадження №2/592/690/14), залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 05 червня 2014 року, її позовні вимоги до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були задоволені. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ своєю ухвалою від 08 жовтня 2014 року рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 17 червня 2014 року скасував, а справу передав на новий розгляд до суду першої інстанції. 09 червня 2015 року Ковпаківський районний суд м. Суми за результатами розгляду справи 592/1018/14-ц ухвалив рішення, яким заявлені нею позовні вимоги задовольнив. Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 03 вересня 2015 року по справі №592/1018/14-ц були задоволені апеляційні скарги відповідачів [PERSON] та [PERSON] , рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 червня 2015 року по справі №592/1018/14-ц скасоване та ухвалене нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2016 року рішення апеляційного суду Сумської області від 03 вересня 2015 року скасоване, а справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішенням колегії суддів Апеляційного суду Сумської області від 04 липня 2016 року апеляційні скарги відповідачів [PERSON] та [PERSON] задоволені: рішення Ковпаківського районного суду Суми від 09 червня 2015 року у справі №592/1018/14-ц скасоване та ухвалене нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Надання [PERSON] в якості доказу по справі копії Свідоцтва про право на спадщину від 29 січня 2014 року належним чином доводить, що вона у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті її батька - [PERSON] , який помер [INFO] , а тому починаючи із вказаної дати [PERSON] є власником спадкового майна і може захищати свої права володіння та користування спадковим майном у разі їх порушення. У той же час єдиною обставиною, яка фактично мала місце і могла бути розцінена, як невизнання або оспорювання нею права [PERSON] на спадкове майно, а саме на грошові кошти у іноземній валюті, розміщені на депозитних рахунках у ПАТ КБ ««ПРИВАТБАНК»», є факт її звернення до суду із позовом про визнання за нею права власності на частину майна, набутого в період спільного проживання з [PERSON] , у т.ч. і грошові кошти, які є предметом спору у даній справі. Вказана позовна заява була подана нею 23 квітня 2012 року і слугувала підставою для відкриття Ковпаківським районним судом міста Суми провадження у справі №1806/5697/12, у якій [PERSON] приймала участь в якості відповідача. Перше судове засідання по справі №1806/5697/12 відбулося 05 липня 2012 року. З наведеного слідує, що [PERSON] щонайпізніше 05 липня 2012 року була обізнана про те, вона заявила про свої майнові права на частину спадкового майна, у т.ч. на грошові кошти у іноземній валюті, розміщені на депозитних рахунках у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», тобто саме із вказаної дати у [PERSON] виникло право на звернення до суду з позовом про захист свого майнового права та/або законного інтересу. Будь-яких інших дій, які б прямо чи опосередковано свідчили про невизнання нею права [PERSON] на спадкове майно після смерті [PERSON] , вона не вчиняла. Зі змісту наданої позивачем постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 червня 2020 року слідує, що вона прийнята приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Репетун О.Є. у зв`язку з відсутністю відповідних рахунків у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та коштів на них. [PERSON] у позовній заяві не обґрунтовує, яким саме чином відсутність у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» рахунків, на яких зберігається спадкове майно (грошові кошти), та відсутність коштів на них свідчать про невизнання нею права власності [PERSON] на спадкове майно. Поряд з тим особисто вона не має ніякого відношення до відкриття та/або закриття депозитних рахунків у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та розміщення на таких рахунках грошових коштів. Так само [PERSON] у своїй позовній заяві не пояснює, які саме обставини доводить ніби то направлена на її адресу 23 червня 2020 року вимога про повернення частини грошових коштів. За наведених вище обставин, зважаючи на доводи позовної заяви та надані [PERSON] докази, має достатні підстави стверджувати, що вона є неналежним відповідачем щодо позовної вимоги про визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування на 1/3 частину з 1/2 коштів розмішених в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»: за депозитним договором SAMDN01000719862208, рахунок [NUMBER] з сумою вкладів по 30 443,01 доларів США кожний (з врахуванням нарахованих відсотків). Якщо ж [PERSON] підставою для звернення до суду із вимогою про визнання її права власності в порядку спадкування вважає невизнання (оспорювання) нею такого права шляхом звернення 23 квітня 2012 року до суду із позовом, то строк позовної давності за такою вимогою сплинув, що у відповідності з ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні такої позовної вимоги. Так, на момент її звернення до суду із позовом (23 квітня 2012 року) [PERSON] мала право на спадщину, яка відкрилася [INFO] та могла його захищати у випадку порушення. Щонайпізніше [PERSON] могла дізнатися про невизнання (оспорювання) нею її права на частину спадкового майна 05 липня 2012 року, а тому саме з цієї дати у [PERSON] виникло право на позов та розпочав перебіг строк позовної давності, який сплинув 04 липня 2015 року. В заперечення щодо вимоги про стягнення грошових коштів у сумі 10147,67 доларів США вказує, що обґрунтовуючи позовну заяву у цій частині, [PERSON] або ж помиляється щодо фактичних обставин справи, або ж намагається ввести суд в оману, стверджуючи, що зняла Ѕ частину коштів з депозитних рахунків [NUMBER] та [NUMBER] , відкритих 20 вересня 2011 року в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», які належали [PERSON] . Так, 1/2 частину грошових коштів з депозитних рахунків [NUMBER] та [NUMBER] , відкритих в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», вона зняла на відповідній правовій підставі: згідно такого, що набрало законну силу, рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 24 квітня 2013 року по справі №1806/5697/12, яким частково були задоволені її позовні вимоги, у т.ч. і в частині визнання права власності на Ѕ частину грошових коштів на рахунках [NUMBER] та [NUMBER] тип DE03 СТАНДАРТ, відкритих 20 вересня 2011 року в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Як наслідок, для застосування у спірних правовідносинах ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України підлягають встановленню обставини, за яких підстава набуття нею грошових коштів відпала. Повідомляє, що рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 24 квітня 2013 року та ухвала Апеляційного суду Сумської області від 17 липня 2013 року по справі №1806/5697/12 були скасовані Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 грудня 2013 року по справі №6-34962св 13 з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Таким чином, підстава набуття нею Ѕ частини грошових коштів, розміщених на рахунках [NUMBER] та [NUMBER] , відкритих 20 вересня 2011 року в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», відпала з моменту скасування рішення Ковапківського районного суду міста Суми від 24 квітня 2013 року та ухвали Апеляційного суду Сумської області від 17 липня 2013 року по справі №1806/5697/12 - з 18 грудня 2013 року. З огляду на викладене, саме з 18 грудня 2013 року у [PERSON] , як власника спадкового майна, виникли правові підстави для звернення до суду з позовом про захист свого майнового права та законного інтересу на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України, з цієї ж дати розпочав свій перебіг і строк позовної давності за вказаною позовною вимогою. Зауважує, що послідуючий розгляд справи №1806/5697/12 (№592/1018/14-ц) ніяк не впливає на можливість заінтересованих осіб звернутися до суду із позовом на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України, оскільки право звернення до суду із позовом на цій підставі виникає з моменту порушення права, який за фактичних обставин співпадає з моментом припинення існування правових підстав набуття грошових коштів, тобто з 18 грудня 2013 року. З огляду на викладене, просить суд у задоволенні позовної вимоги про стягнення з неї на користь [PERSON] грошових коштів у сумі 10147,67 доларів США, що за курсом НБУ на дату пред`явлення позову становить 270\~300,44 грн., відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності (а.с. 46-53). 16 жовтня 2020 року від позивачки [PERSON] надійшла заява про уточнення позовних вимог (а.с. 67-68). 20 жовтня 2020 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді у щорічній відпустці, розгляд справи відкладено до 03 лютого 2021 року, 10 год. 00 хв. 29 січня 2021 року від відповідачки [PERSON] надійшла заява про застосування строків позовної давності (а.с. 88). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 03 лютого 2021 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до розгляду на 02 червня 2021 року о 15 год. 00 хв. 02 червня 2021 року в зв`язку із зайнятістю головуючого судді в розгляді цивільної справи №591/4004/19, провадження № 2/591/145/21, слухання справи відкладено до 20 вересня 2021 року, 14 год. 00 хв. 20 вересня 2021 року в зв`язку з повторним витребуванням доказів з ПАТ КБ «ПриватБанк» протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 07 грудня 2021 року, 13 год. 30 хв. 07 грудня 2021 року протокольною ухвалою суду по справі оголошено перерву до 14 січня 2022 року за клопотанням позивачки. 14\~січня 2022\~року у\~зв`язку із\~зайнятістю головуючого\~судді в розгляді справи № 591/8127/21, провадження №2/591/831/22,\~розгляд справи відкладено до 09 березня 2022 року 11 год. 20 хв. Враховуючи, що Верховною Радою України 24 лютого 2022 року на позачерговому засіданні було запроваджено воєнний стан через вторгнення Росії на територію України, беручи до уваги ситуацію, що склалась у м. Суми на день запровадження такого стану, на підставі п.1 рішення зборів суддів Зарічного районного суду м. Суми від 24 лютого 2022 року №5, з метою запобігання загрози життю та здоров`ю учасників судового процесу і працівників суду, з 24 лютого 2022 року дану справу було знято з розгляду до стабілізації ситуації в країні та в м. Суми. Рішенням зборів суддів від 02 травня 2022 року №11 відновлено здійснення розподілу та розгляд усіх категорій справ, у тому числі цивільних, які перебували в провадженні судді станом на 24 лютого 2022 року. Справа призначена до розгляду на 27 червня 2022 року, 13 год. 00 хв. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, представник відповідача заперечував проти задоволення позову з підстав пропуску позивачкою строків позовної давності. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи сповіщені судом належним чином. Вислухавши думку осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Частина 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлюють обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 09 липня 2020 року у справі № 591/2496/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Репетун О.Є. про визнання права власності в порядку спадкування та стягнення коштів, позов [PERSON] задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на грошові кошти у розмірі 10147,67 доларів США, що становить 1/3 частину з Ѕ коштів, які були розміщені в ПАТ КБ «Приватбанк»: за депозитним договором SAMDN01000719862208, рахунок [NUMBER] ; за депозитним договором SAMDN01000719862781, рахунок [NUMBER] , з сумою вкладів по 30443,01 доларів США кожний в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Постановою Сумського апеляційного суду від 01 вересня 2020 року зазначене рішення Зарічного районного суду м. Суми від 09 липня 2020 року залишене без змін (а.с. 89-91). Вказаними судовими\~рішеннями встановлено,\~що [PERSON] \~в квітні\~2012\~року звернулась\~до суду\~із позовом,\~у якому\~(з\~урахуванням уточнень)\~просила встановити\~факт,\~що в\~період часу\~з 05\~квітня 2010\~року по\~07\~грудня 2011\~року вона\~проживала з\~однією сім`єю\~без реєстрації\~шлюбу з\~ [PERSON] ,\~визнати за\~нею право\~власності на\~Ѕ частину\~майна,\~набутого за вказаний період, у т.ч. і на грошові кошти в іноземній валюті, розміщені на двох рахунках в ПАТ КБ «ПриватБанк». Рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 24 квітня 2013 року по справі №1806/5697/12 її позовні вимоги були задоволені частково: встановлений факт її проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 05 квітня 2010 року по 07 грудня 2011 року та визнано за нею право власності на Ѕ частину майна, набутого в період спільного проживання, у т. ч. і на Ѕ частину грошових коштів у іноземній валюті на рахунках, відкритих 20 вересня 2011 року в ПАТ КБ «ПриватБанк». Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 17 липня 2013 року по справі №1806/5697/12 рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 квітня 2013 року було залишене без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 грудня 2013 року по справі №6-34962св13 рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 квітня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 17 липня 2013 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. В подальшому справі №1806/5697/12 був присвоєний №592/1018/14-ц. Рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 06 травня 2014 року по справі №592/1018/14-ц (провадження №2/592/690/14) позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були задоволені. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 17 червня 2014 року рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 06 травня 2014 року по справі №592/1018/14-ц залишено без змін. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ своєю ухвалою від 08 жовтня 2014 року рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 17 червня 2014 року скасував, а справу передав на новий розгляд до суду першої інстанції. 09 червня 2015 року Ковпаківський районний суд м. Суми за результатами розгляду справи №592/1018/14-ц ухвалив рішення, яким заявлені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] задовольнив. Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 03 вересня 2015 року по справі №592/1018/14-ц рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 червня 2015 скасоване та ухвалене нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2016 року рішення апеляційного суду Сумської області від 03 вересня 2015 року скасоване, а справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 04 липня 2016 року рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 червня 2015 року скасовано. У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Репетун О.Є. про встановлення факту проживання відмовлено. Вказаним рішенням встановлено, що відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 15 березня 2013 року, 20 вересня 2011 року на ім`я [PERSON] відкриті депозитні рахунки № [NUMBER] , № [NUMBER] , тип DE03 стандарт з сумою вкладів по 30443,01 доларів США кожний, з яких, як підтвердила [PERSON] , після набрання чинності попереднього рішення суду першої інстанції, яким за нею було визнано право спільної часткової власності на ці грошові вклади, вона зняла належні їй по Ѕ частці грошові кошти. Станом на 10 лютого 2014 року на даних рахунках відсутні залишки грошових коштів. Постановою Верховного Суду від 05 вересня 2018 року рішення Апеляційного суду Сумської області залишено без змін (а.с. 12-15). 29 січня 2014 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Репетун О.Є. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємцям [PERSON] , який помер [INFO] , було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого вказані особи успадкували по 1/3 частині кожний з 1/2 частки грошових вкладів з відповідними відсотками, що знаходяться на депозитних рахунках за №№ [NUMBER] та [NUMBER] , відкритих у ПАТ КБ «Приватбанк». Вартість спадкового майна становить 34397,20 дол. США, а вартість 1/3 частки 11465,73 дол. США (а.с. 16). Постановою приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Репетун О.Є. від 15 червня 2020 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частину з іншої 1/2 частки коштів, які знаходились на грошових вкладах з посиланням на те, що ПАТ КБ «Приватбанк» повідомило про відсутність відкритих рахунків, за якими б обліковувались кошти померлого [PERSON] (а.с. 18). 17 червня 2020 року [PERSON] направила на адресу [PERSON] вимогу про виплату (повернення) 1/3 частину з іншої Ѕ коштів, які знаходились на депозитних рахунках № [NUMBER] та № [NUMBER] у ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.19). Згідно зі\~статтею 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до частини першої\~статті 1258 ЦК України\~спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Частиною першою\~статті 1261 ЦК України\~передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з частиною першою\~статті 1267 ЦК України\~частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. У пункті 26\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня\~2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~наголошено на необхідності враховувати правило частини першої\~статті 1278 ЦК України\~про те, що коли спадкодавець у заповіті не розподілив спадщину між спадкоємцями, частки кожного спадкоємця є рівними. При розподілі такої спадщини необхідно застосовувати норми, що регулюють відповідні правовідносини спільної часткової власності. Право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті\~1220,\~1222,\~1270 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга\~статті 1220 ЦК України). Відповідно до частини другої\~статті 1228 ЦК України\~право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Частиною першою\~статті 1296 ЦК України\~встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя\~статті 1296 ЦК України). Відповідно до\~статті 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Верховний Суд врахував, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, якщо відсутність умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Вказаний висновок викладений зокрема у постанові Верховного Суду від 09 квітня 2020 року по справі №\~2-887/11 (провадження № 61-11187св18). Обставини судового спору, порушеного [PERSON] у справі №592/1018/14-ц, вказують на факт не визнання нею права позивачки на 1/3 частину спадкового майна, яке складається з Ѕ частини коштів, що знаходяться на депозитних рахунках ПАТ КБ «Приватбанк»: за депозитним договором SAMDN01000719862208, рахунок [NUMBER] ; та за депозитним договором SAMDN01000719862781, рахунок [NUMBER] . Не дивлячись на те, що відповідачка [PERSON] не отримала письмову вимогу позивачки про необхідність повернення знятих з депозитних рахунків коштів, нею не здійснено заходів з приводу врегулювання порушеного питання, і після обізнаності про перебування вказаного позову в суді. Зазначені обставини суд розцінює як невизнання відповідачкою права на 1/3 частину спадкового майназа позивачем, яке складається з Ѕ частини коштів, що знаходяться на вказаних вище депозитних рахунках ПАТ КБ «Приватбанк». Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка, набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, у наслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України. Якщо поведінка набувача, потерпілого не свідчить про існування та виконання договірного зобов`язання, то у разі виникнення між ними спору щодо повернення майна, яке знаходиться у набувача, на спірні правовідносини поширюються положення статті 1212 ЦК України. Зазначений правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 23 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15, від 25 лютого 2015 року у справі № 3-11гс15, від 25 березня 2015 року у справі № 3-5гс15, від 22 січня 2013 року у справі № 5006/18/13/2012, від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14, від 07 червня 2017 року у справі № 923/1233/15, від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13, від 03 червня 2015 року у справі № 6-100цс15, від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18). Враховуючи наявність судового рішення, яке набрало законної сили, та яким відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] про встановлення факту проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання за нею права власності на Ѕ частину грошових коштів на вказаних вище рахунках, відповідачка володіє грошовими коштами, які були нею отримані з депозитних рахунків №22630760892615, № [NUMBER] , без достатньої правової підстави. Приймаючи до уваги той факт, що позивачка [PERSON] прийняла спадщину на все спадкове майно, у тому числі, на грошові кошти, які знаходились на депозитних рахунках спадкодавця [PERSON] у банківських установах, а підстава, на якій відповідачка [PERSON] набула право на 1/2 частину вказаних коштів, знявши їх з депозитних рахунків ПАТ КБ «ПриватБанк», відпала, так як рішенням Апеляційного суду Сумської області від 04 липня 2016 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] про встановлення факту\~проживання однією сім`єю та визнання права власності на 1/2 частину вказаних сум грошових коштів на рахунках у банківській установі, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги\~ [PERSON] є обґрунтованими. Крім того, відповідачка [PERSON] у відзиві на позовну заяву визнала право позивачки, як спадкоємиці померлого [PERSON] , на зазначене спадкове майно. Згідно частини четвертої\~статті 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно до\~статті 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами першою, п`ятою\~статті 261 ЦК України\~визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про\~порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники. Строк позовної давності є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу). При цьому, як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. З матеріалів цивільної справи вбачається, що з цим позовом до суду [PERSON] звернулась 15 липня 2020 року, що підтверджується штемпелем вхідної кореспонденції суду на першому аркуші позовної заяви (а.с. 2). Як вказувалось раніше, рішенням Апеляційного суду Сумської області від 04 липня 2016 року у справі № 592/1018/16-ц встановлено, що відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 15 березня 2013 року, 20 вересня 2011 року на ім`я [PERSON] відкриті депозитні рахунки № [NUMBER] , № [NUMBER] , тип DE03 стандарт з сумою вкладів по 30443,01 доларів США кожний, з яких, як підтвердила [PERSON] , після набрання чинності попереднього рішення суду першої інстанції, яким за нею було визнано право спільної часткової власності на ці грошові вклади, вона зняла належні їй по Ѕ частці грошові кошти. Станом на 10 лютого 2014 року на даних рахунках відсутні залишки грошових коштів. Вказаним рішенням апеляційного суду рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 червня 2015 року скасовано. У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Репетун О.Є. про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності відмовлено. Таким чином, саме за наслідками ухваленого остаточного судового рішення у справі за №592/1018/14-ц, що було постановлено Апеляційним судом Сумської області 04 липня 2016 року, правова підстава, відповідно до якої відповідачка набула права власності на спірне майно, відпала, так як було скасовано вказане судове рішення у встановленому законом порядку. Тому, суд вважає, що саме 04 липня 2016 року позивачці стало відомо про порушення її права на спадкове майно, тобто, почався перебіг позовної давності. Відтак, звернувшись 15 липня 2020 року до суду з даним позовом, позивачка [PERSON] , тим самим, більше ніж на один рік пропустила строк позовної давності, про наслідки спливу якого відповідачкою заявлено у заяві, що є підставою для відмови в позові. Доводи представника позивачки з приводу того, що право на судовий захист щодо визнання права власності на спадкове майно грошові кошти виникло у позивачки після відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину суд не приймає до уваги, оскільки за наслідками розгляду Апеляційним судом Сумської області цивільної справи № 592/1018/14-ц, остаточне рішення по якій набрало законної сили 04 липня 2016 року, у позивачки виникло право на звернення до суду з вказаним позовом, та саме з цього часу почався перебіг позовної давності. За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] за пропуском позовної давності. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст. 141 ЦПК України. Оскільки в позові [PERSON] відмовлено, тому відсутні підстави для відшкодування понесених нею судових витрат. У відповідності до ч.ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 18 серпня 2020 року в порядку забезпечення позову ухвалено накласти в межах ціни позову на суму 10147,67 доларів США, що на день подання позову за курсом НБУ становить 270300 грн. 44 коп., заборони на відчуження квартири [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу ВКТ/009925 від 06 жовтня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Канівець Л.О., зареєстрованого в реєстрі № 3055. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні заявлених [PERSON] позовних вимог, наявні правові підстави для скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 18 серпня 2020 року. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed