Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-06 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання частки у спільній сумісній власності та визнання права власності на майно в порядку спадкування. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла мати позивачів [PERSON] (далі - спадкодавець). Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме частка квартири [ADDRESS] , яка належала їй на підставі договору міни квартири від 01.03.1996 року посвідченого державним нотаріусом Восьмої київської державної нотаріальної контори Кістановою А.М. 24.02.2021 року Двадцять першою київською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №144/2021 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Спадкоємцями першої черги є її діти - позивачі [PERSON] , [PERSON] та відповідачка [PERSON] , однак вона відмовилася від прийняття спадщини шляхом подання відповідної заяви. 13.08.2021 року позивачі звернулися до державного нотаріуса Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з заявою про прийняття спадщини після померлої, проте в цей же день нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на підставі того, що частка у спільній сумісній власності померлої [PERSON] не була визначена або виділена в натурі за її життя, та роз`яснено про право звернутися до суду. Враховуючи викладене, позивачі просять суд визнати, що частка померлої [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становила ј її частину, та визнати за позивачами право власності на 1/8 вищезазначеної квартири (за кожним) в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . В судове засідання позивачі не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлялись судом належним чином. Від представника позивачів Адвоката Колораша В.Т. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивачів та їх представника, в якій рішення суду не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлялася судом належним чином, звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги визнала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Київської міської ради в судове засідання не з`явився, про день час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. [INFO] померла [PERSON] - мати позивачів та відповідачки. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з частки квартири [ADDRESS] . Дана квартира відповідно до договору міни квартир, посвідченого державним нотаріусом Восьмої київської державної нотаріальної контори Кістановою А.М. 01.01.1996 року, згідно з яким квартира, частка якої успадковується, належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 25-26). 18.03.2021 року відповідачка [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини після смерті матері (а.с. 75). 13.08.2021 року позивачі звернулися до державного нотаріуса Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з заявою про прийняття спадщини після померлої, проте в цей же день нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на підставі того, що частка у спільній сумісній власності померлої [PERSON] не була визначена або виділена в натурі за її життя (а.с.97). За ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Положенням статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до частини першої та другої статті 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Статтею 370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4 від 16.05.2013 року зазначено, що зі змісту ст.357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Позивачі прийняли спадщину щодо майна померлої [PERSON] , шляхом звернення з відповідними заявами до Двадцять першої київської державної нотаріальної контори та бажають оформити спадкове право і визначити частку квартири, яка належала спадкодавцю. Визначаючи розмір частки, що належала померлій [PERSON] право на спадкування якої мають позивачі, суд виходить з наступного. Як зазначалось вище, спірна квартира належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (в рівних долях). Тобто частка кожного із співвласників у спірній квартирі становила 1/4 її частину. Таким чином, розмір частки у спірній квартирі кожного з спадкоємців склав 1/8 частку. У зв`язку з тим, що позивачі не можуть реалізувати своє право на прийняття спадщини за законом, іншим чином, окрім звернення до суду з позовом про визначення розміру частки, та виходячи із вказаних положень закону і встановлених обставин справи, визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Outcome: approved