Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

В серпні 2021 року позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , яким просили визнати договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за №2671 від 18.12.1997 року дійсним, та визнати за ними в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на ј частку житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовують тим, що на день смерті разом із [PERSON] мешкала його дружина [PERSON] , донька [PERSON] (дівоча [PERSON] та син [PERSON] та вважаються такими, що прийняли спадщину. Для оформлення спадщини позивачі звернулися до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Гнесько В.Г., проте у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на ј частку у праві власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , нотаріус відмовила у зв`язку із тим, що відсутні документи, що підтверджують право власності на частку житлового будинку з надвірними спорудами на ім`я померлого. 18.12.1997 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] придбали у [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу будинку був зареєстрований в Одеській товарній біржі. 23.12.1997 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстрували у КП «Ізмаїльське МБТІ» своє право власності на вищевказане нерухоме майно. Відповідачка будь-які претензії щодо виконання договору купівлі-продажу до позивачів не пред`являла, право позивачів на житловий будинок не оспорювалося. Позивачі використовують житловий будинок для постійного проживання, регулярно оплачують комунальні платежі та утримують житловий будинок в належному санітарно-технічному стані. На час розгляду справи позивачі позбавлені можливості оформити в установленому законом порядку право на спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки договір купівлі-продажу квартири було оформлено в 1997 році з порушенням вимог закону в частині нотаріального посвідчення угоди, а нині така можливість відсутня із-за смерті одного з учасників договору. З огляду на викладене, позивачі просять суд визнати договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за №2671 від 18.12.1997 року дійсним, та визнати за ними в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на ј частку житлового будинку з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивачі не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Позивачі [PERSON] , [PERSON] надали суду заяви, в яких вказали, що просять суд розглянути справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити (а.с.41, 88). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала суду клопотання про розгляд справи без її участі (а.с.44). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~- кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1\~ст. 5 ЦПК України\~- здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~- кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст.206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна №2671 від 18.12.1997 року, а саме, житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , власниками вказаного житлового будинку стали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна №2671 від 18.12.1997 року сторонами були виконані в повному обсязі, а саме, відповідно до п.5 договору житловий будинок проданий за 10562,00 грн., які отримані продавцями до підписання даного договору. На теперішній час вказаний договір не оскаржений та не скасований. Договір купівлі продажу нерухомого майна №2671 від 18.12.1997 року посвідчений Одеською товарною біржею, право власності зареєстровано КП «Ізмаїльське МБТІ», про що свідчить реєстраційний напис. Як вбачається з довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» №280 від 31.05.2022 року відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи КП «Ізмаїльське МБТІ» на об`єкт нерухомості по [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (1/4 частка), [PERSON] (1/4 частка), [PERSON] (1/4 частка), [PERSON] (1/4 частка) на підставі договору купівлі-продажу №2671 від 18.12.1997 року, укладеного на Одеській товарній біржі та зареєстрований КП «Ізмаїльське МБТІ» в реєстрі за №47/130. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 08.06.2018 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 794, [PERSON] помер [INFO] (а.с.11). Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина, до якої входить ј частка у праві власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із довідкою виконавчого комітету Ізмаїльського району Одеської області від 18.02.2021 року №13/05-12-589 за відомостями сектору ведення реєстру територіальної громади м.Ізмаїл секретаріату виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області Дундєв І.І., який помер [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.55). Згідно із Інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №63581834 та №63581848 від 16.02.2021 року інформація про залишення заповіту [PERSON] відсутня (а.с.56-58). Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України \~після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 02.02.1968 року (а.с.13), донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.02.1986 року (а.с.15), та син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.05.1995 року (а.с.17) Згідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Як було встановлено судом, позивачі на час відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем [PERSON] , що підтверджується відомостями будинкової книги (а.с.52-54), тому вважаються такими, що фактично прийняли спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 16.02.2021 року звернулися до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Гнесько В.Г. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідно до чого нотаріусом була заведена спадкова справа №18/2021 (а.с.49). Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Гнесько В.Г. № 344/02-14 від 01.07.2021 року позивачам було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ј частку у праві власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка залишилася після смерті [INFO] гр. [PERSON] , у зв`язку з тим, що відсутні документи, що підтверджують право власності на частку житлового будинку з надвірними спорудами на ім`я померлого (а.с.12). Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 року передбачено, що положення зазначеного Кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності, так як договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений до вступу в законну силу Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року, і не мають подовжувального характеру, тому суд при розгляді справи керується положеннями ЦК 1963 року. Згідно ст.ст.128, 224, 227 ЦК УРСР (1963 рік), діючого на час розгляду справи, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності визнається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону або договору. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Відповідно до роз`яснень, даних в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.78 р., із змінами від 25.05.98 р. «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними» угоди купівлі-продажу (зокрема при придбанні на біржових торгах) житлового будинку (квартири) або його (її) частини підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. При цьому, якщо така угода виконана повністю або частково однією із сторін, а інша сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК на вимогу сторони, що виконала угоду має право визнати її дійсною. На час\~укладення зазначеного\~договору діяла\~ст.15\~Закону України\~«Про товарну\~біржу»,\~згідно якої\~не вимагалось\~подальше нотаріальне\~посвідчення угоди,\~укладеної на біржі. Відповідно до пунктів 1.1., 1.4., 1.7., 1.9 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету України з житлово-комунального господарства від 09.06.98 року №121, Інструкція визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні. Державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України. Реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюється на підставі правовстановлюючих документів за рахунок коштів власників нерухомого майна. Пунктом 2 Інструкції визначений порядок здійснення державної реєстрації, підпунктом 2.1. д) якого зазначено, що на оригіналі правовстановлюючого документу робиться реєстраційний напис. Додатком 1 до вказаної Інструкції визначений перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до пункту 9 Переліку зазначено: «Договори купівлі-продажу, обміну, зареєстровані біржею». Відповідно до\~п.49\~Інструкції про\~порядок вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України,\~затвердженої наказом\~Міністерства юстиції\~України від\~18.06.1994\~року і\~чинної на\~момент укладення\~договору між\~сторонами (12.03.1999\~року),\~-\~договір купівлі\~- продажу, зареєстрований на біржі є документом, що підтверджує право власності на житловий будинок, що відчужується. Згідно зі ст.220 ч.2 ЦК України якщо сторони домовились відносно всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне чи часткове виконання договору, проте одна зі сторін ухиляється від нотаріального його посвідчення, суд може визнати цей договір дійсним. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення договору не потрібне. При укладенні договору всі вимоги, передбачені ст.15 Закону України «Про товарні біржі», між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що реєстрація 18.12.1997 року за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , здійснена відповідно до діючого на той час законодавства. З оглядом на вищевказане, враховуючи, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, суд визнає вищевказаний договір дійсним. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до\~ст.\~316\~ЦК України,\~правом власності\~є право\~особи на\~річ (майно),\~яке вона\~здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи викладене, а також те, що відповідачка позов визнала, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за №2671 від 18.12.1997 року дійсним, та визнання за ними в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , право власності по 1/12 частці житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: partial