Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-20 00:00:00

30 листопада 2021 року позивач через свого представника - адвоката Мартинова О.Ю. звернувся до Здолбунівського районного суду Рівненської області з позовною заявою до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", в якій з урахуванням заяви про зміну підстав позову, просив визнати виконавчий напис реєстраційний номер № 1434 від 21 травня 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 01 грудня 2021 року дану цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Рівненського районного суду Рівненської області. Представник позивача, в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що строк, за яким провадиться стягнення оскаржуваним виконавчим написом, охоплює період з 04 липня 2006 року по 08 листопада 2018 року, тоді як у травні 2015 року стягувач пред`являв вимогу про дострокове стягнення з боржника кредитних коштів, яка була предметом розгляду Здолбунівського районного суду Рівненської області у цивільній справі № 562/84/15-ц, який у рішенні від 03 червня 2015 року, що набрало законної сили, стягнув із [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором №ROZ0GK00000700 від 04 липня 2006 року у розмірі 88526,13 доларів США станом на 06 листопада 2014 року. Оскільки розмір вимог, зазначених у рішенні суду є безспірним, різниця між безспірними та заявленими вимогами для вчинення виконавчого напису становить: за відсотками 57538,10 доларів США, за комісією 7560,00 доларів США, за пенею 128786,37 доларів США, а відтак представник позивача зазначає, що з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 29 березня 2018 року у справі №444/9519/12 нарахування відповідачем процентів, пені та комісії після пред`явлення до позичальника вимоги є незаконним. Крім того, представник позивача стверджує, що позивач не отримував від відповідача будь-яких повідомлень та письмових вимог як іпотекодержателя про усунення порушень іпотекодавцю, що має передувати вчиненню виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання або умов іпотечного договору. Також, представник позивача зазначає, що відповідач пропустив трирічний строк виникнення права вимоги до позивача, який розпочався пред`явлення кредитором вимоги до боржника, який рахує з 30 червня 2015 року, тобто з дня набрання законної сили рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 03 червня 2015 року у справі №562/84/15-ц. Відтак, оскаржуваний виконавчий напис від 21 травня 2019 року, вчинений поза межами трирічного строку позовної давності. Відповідач, подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначив, що позивач грошові зобов`язання за кредитним договором №ROZ0GK00000700 належним чином не виконував, порушив строки виконання зобов`язань по сплаті кредиту, відсотків та неустойки, а тому банк як кредитодавець та іпотекодержатель набув право звернути стягнення на предмет іпотеки для задоволення своїх вимог. Відповідач стверджує, що направив іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушень, яка боржником виконана не була та зазначає, що раніше прийняте рішення не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку та покликається на позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 18 вересня 2018 року у справі №921/107/15-г, що застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не вважається подвійним стягненням. Оскільки договір іпотеки, укладений між банком та [PERSON] не є розірваним, припиненим та діє до повного виконання сторонами зобов`язань за кредитним договором, то відповідач вважає, що нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис в межах визначених законом строків та зазначає, що немає підстав вважати незаконними дії нотаріуса щодо підтвердження безспірності вимог до позивача. Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Представник позивача подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу без участі позивача та його представника. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, явку свого представника в судове засідання не забезпечив, у відзиві на позовну заяву просив розглянути справу без участі його представника. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, просила розглядати справу без її участі. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Ознайомившись із позовною заявою, відзивом на позов, дослідивши докази подані сторонами на підтвердження своїх обґрунтувань та заперечень, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Так, 04 липня 2006 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено кредитний договір №ROZ0GK00000700 на строк з 04 липня 2006 року по 01 липня 2021 року включно, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти у розмірі 75000,00 доларів США, а також у розмірі 12300,00 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою за користування кредитом відсотків у розімірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості. 04 липня 2006 року на забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором №ROZ0GK00000700 від 04 липня 2006 року [PERSON] та ЗАТ КБ "ПриватБанк" уклали договір іпотеки, предметом якого є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна - житлового будинку з надвірними будівлями загальною площею 150,50 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Заочним рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 03 червня 2015 року у справі №562/84/15-ц, яке набрало законної сили 30 червня 2015 року, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором в сумі 88526 дол. 13 цен. США, що складає 1234939 грн. 51 коп., а також судовий збір у розмірі 3654 грн. 21 травня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. на підставі статті 34 ч.1 п.19, ст. ст.87, 88, 89 Закону України "Про нотаріат" та пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 1434, про стягнення на нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке на підставі договору іпотеки №ROZ0GK00000700 від 04 липня 2006 року передане в іпотеку Акціонерному товариству Комерційний банк "ПриватБанк". Строк за який провадиться стягнення - з 04 липня 2006 року по 08 листопада 2018 року. Згідно копії постанови ВП № 67428979 від 09 листопада 2021 року відкриття виконавчого провадження, винесеної головним державним виконавцем Здолбунівського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Владіміровою А.О. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 1434 виданого 21 травня 2019 року приватним нотаріусом Бондар І.М. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 цього ж Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 (далі - Перелік документів). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право. Проте, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, що є підставою нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, відповідно до якого вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Позивач заперечує отримання ним від відповідача вимоги про усунення порушень за кредитним договором. Відповідач стверджує, що вимога та докази направлення були надані приватному нотаріусу в додатках до заяви про вчинення виконавчого напису, однак доказів направлення такого повідомлення позивачу суду не надано, а матеріали даної справи таких відомостей не містять. Враховуючи зазначене, суд виходить з того, що у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: - перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; - другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17р дійшла висновку, що не підлягають виконанню нотаріальні написи, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" та Переліку документів. Вирішуючи питання щодо безспірності заборгованості, стягнутої відповідно до оспорюваного виконавчого напису, суд приймає до уваги наступне. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (п.3.3 гл.16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України), тобто з дня, коли стягувач (кредитор) дізнався або повинен був дізнатися про те, що його право на належне виконання зобов`язання боржником порушено. Як вбачається зі змісту оскаржуваного виконавчого напису, строк за який провадиться стягнення - дванадцять років чотири місяці чотири дні, а саме з 04 липня 2006 року по 08 листопада 2018 року. Як встановлено судом, згідно заочного рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 03 червня 2015 року у справі №562/84/15-ц, банк звернувся до позивача із вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором №ROZ0GK00000700 від 04 липня 2006 року і позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" було задоволено. Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором. Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №14-10 цс18), від 04 липня 2018 року (справа №14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року ( справа №202/4494/16-ц). Таким чином, суд погоджується із доводами позивача, що вимога банку не є безспірною, а отже не підлягає задоволенню в порядку вчинення виконавчого напису нотаріусом. Зазначене вище дає підстави для визнання виконавчого напису № 1434 від 21 травня 2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи, що позов підлягає задоволенню, в силу вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 908,00 грн покладається на відповідача. Відносно стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн, суд зазначає наступне. Понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу підтверджується договором № б/н про надання правової допомоги від 23 листопада 2021 року, рахунком-фактурою № 01/11 від 23 листопада 2021 року, квитанцією до прибуткового касового ордера №1 від 23 листопада 2021 року, актом приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 23 листопада 2021 року. Разом з тим, враховуючи ступінь складності даної справи, заперечення відповідача щодо розміру таких витрат та виходячи з принципу розумності, суд вважає за доцільне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача до 10000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved