Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-28 00:00:00

У лютому 2022 року до суду звернулась [PERSON] з вищезазначеним позовом, у якому просить стягнути з відповідачів на свою користь матеріальну шкоду (витрати на лікування) у розмірі 19403,38 грн., на відшкодування моральної шкоди 100 000 грн. та понесені судові витрати за надання правничої допомоги в сумі 1500 грн. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 11.06.2018 сталося ДТП за участі автомобіля Opel Vivaro р.н. [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Внаслідок порушення вимог п.п. 10.1, 13.1, 16.2 Правил дорожнього руху здійснено наїзд автомобіля на велосипед, яким керувала [PERSON] . Вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду від 26.05.2020 року, [PERSON] визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Внаслідок отримання тілесних ушкоджень стан здоров`я [PERSON] погіршився, вона знаходилась на стаціонарному лікування в медичному закладі. Діями [PERSON] їй було заподіяно моральних страждань. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили задвольнити. Представник відповідача [PERSON] подав відзив на позовну заяву із запереченнями проти задоволення вимог позивача. У судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Посилався на недоведеність розміру заподіяної шкоди та її зв`язку з подією ДТП. Також зазначив, що цивільна відповідальність [PERSON] була застахована іншим відповідачем, отже, вимоги до нього не підлягають задоволенню. Крім того, посилався на сплив загального строку позовної давності від моменту заподіяння шкоди. \~ \~ \~ \~З боку відповідача ПАТ "Страхова група "ТАС" надійшли письмові заперечення проти позову з посиланням на неповну доведеність розміру матеріальної шкоди, встановлене Законом обмеження розміру страхового відшкодування моральної шкоди та пропуск позивачем строку звернення вимог до страховика. \~ \~ \~ \~Представник відповідача ПАТ "Страхова група "ТАС" у судове засідання повторно не прибув і суд розглянув справу без його участі на підставі наданих сторонами доказів та пояснень. Вислухавши присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Встановлено, що вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26.05.2020 року по справі №285/3097/19 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян 3400 грн. (а.с.3-4) Згідно вироку потерпілою визнано [PERSON] - позивача у даній справі. Обставини заподіяння тілесних ушкоджень [PERSON] відповідачами не оспорюються. На підтвердження факту заподіяння шкоди позивачем надано суду копії медичної документації щодо лікування травм у 2018 році та чеків на придбання ліків і медичних виробів. Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Статтею 979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 5 Закону України №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі по тексту - Закон №1961-IV) об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до полісу № АК/9269/511 від 24.10.2017 р. було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності між ПАТ "Страхова група "ТАС" та [PERSON] , який передбачає страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного в договорі страхування. Ліміт відповідальності за шкоду, яка була заподіяна життю та здоров`ю третьої особи встановлений в 200 000 грн. За шкоду, завдану майну 100 000 грн. Франшиза - 0 грн. Згідно договору забезпеченим транспортним засобом є автомобіль Opel Vivaro, номер [NUMBER] . Згідно п. 22.1. ст. 22 вищезазначеного Закону - у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно п. 24.1 ст. 24 Закону №1961-IV у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Позивачем на підтвердження погіршення стану здоров`я надано письмову відповідь КНП "Новоград-Волинське міськрай ТМО" від 02.06.2022 на запит адвоката (а.с. 113) та копії виписки з медичної карти позивача (а.с. 114-120). В обгрунтування розміру матеріальної шкоди у сумі 19403,38 грн. позивачем надано копії чеків та квитанцій. (а.с.10-32) В уточненому відзиві на позовну заяву від 28.06.2022 року відповідачем ПАТ "Страхова група "ТАС" надано аналіз розрахункових документів позивача, яким визнано їх обгрунтованість на суму 9261,87 грн. Разом з тим, проти відшкодування такої суми відповідач заперечував посилаючись на п. 37.1.4 ст. 37 Закону №1961-IV, оскільки позивачем не подано заяву про страхове відшкодування впродовж трьох років з моменту скоєння ДТП. Оцінюючи надані докази, суд дійшов висновку, що позивачем доведено понесені витрати на придбання лікарських засобів у сумі 14276 грн. 32 коп., що включає витрати на ліки в межах призначень, а також медичні засоби, необхідні для надання медичної допомоги, що придбані у період лікування, визначений медичною документацією. Враховуючи, що такі витрати повністю покриваються страховкою, суд дійшов висновку про стягнення з ПАТ "Страхова\~група "ТАС" на користь позивача 14276 грн. 32 коп. відшкодування витрат на лікування. Посилання відповідача ПАТ "Страхова\~група "ТАС" на положення п. 37.1.4 ст. 37 Закону №1961-IV, як підставу для відмови у виплаті страхового відшкодування, суд визнає необгрунтованим, з огляду на наступне. Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37\~Закону №\~1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трирічного строку, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат. Разом з тим, ані Закон № 1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілої особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності. Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України). Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє суб`єктивне право за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267\~ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові. Крім того, немає підстав вважати, що трирічний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій нормі. З огляду на те, що пропуск строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку. Такі правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17. Хоча вищенаведені правові висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у спорі щодо відшкодування майнової шкоди, а у даній справі спірні правовідносини стосуються відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю, зазначені висновки є релевантними щодо обставин цієї справи, так як стосуються питання застосування підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV, яким передбачено одну й ту саму підставу для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) - неподання заяви про страхове відшкодування, але в різні строки - впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років - якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи викладене, оскільки трирічний строк звернення із заявою до страховика не припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди взагалі, то\~\~пропуск позивачем цього строку не може бути підставою для припинення її права на відшкодування шкоди ні в повному обсязі, ні в обсязі страхового відшкодування. Щодо вимоги про стягнення відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної немайнової шкоди» з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачем сума відшкодування моральної шкоди визначена у розмірі 100 000 грн. В обгрунтування такої вимоги вона посилається на тривалість лікування, що включало 2 операції, а також переживання, пов`язані з цим процесом. Враховуючи безспірний факт фізичних страждань (больових відчуттів) внаслідок травмування, складність та тривалість лікування, пов`язані з цим негативні зміни у її житті, суд визнає обгрунтованою вимогу позивача про стягнення відшкодування моральної шкоди. За відсутності об`єктивних критеріїв оцінки дійсної моральної шкоди, суд вважає за необхідне визначити розмір її відшкодування з урахуванням розумності і справедливості, балансу прав та інтересів позивача і відповідачів. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Суд бере до уваги, що шкода позивачу завдана внаслідок необережних дій відповідача [PERSON] . Разом з тим у позасудовому порядку будь-якого відшкодування позивач не отримала та вимушена була тривалий час чекати на відновлення своїх прав. Характер тілесних ушкоджень, яких зазнала позивач, складність та тривалість лікування, пов`язані з цим емоційні переживання та негативні зміни у її житті - також є обставнами, які суд враховує при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди. З урахуванням встановленої сукупності обставин, суд дійшов висновку, що сума 76 000 грн. є справедливою компесацією порушених немайнових прав позивача. Згідно ст. 26-1 Закону № 1961-IV страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Таким чином, частка відшкодування моральної шкоди, яка має бути покладена на відповідача ПАТ "Страхова група "ТАС" у даній справі становить 713 грн. 82 коп. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, решта відшкодування моральної шкоди в сумі 75286 грн 18 коп., - підлягає стягненню з відповідача [PERSON] . Посилання відповідачів на сплив загальної позовної давності для задоволення позовних вимог у даній справі суд визнає необгрунтованими, оскільки вина [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення 11.06.2018 року встановлена вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду від 26.05.2020 року, який набрав законної сили 26.06.2020 року. (а.с. 3, 4) Враховуючи процесуальні особливості чинного законодавства України, вимоги потерпілої [PERSON] про відшкодування шкоди могли бути задоволенні або одночасно з ухваленням обвинувального вироку (у випадку заявлення цивільного позову в кримінальному провадженні), або після набрання таким вироком законної сили (в порядку цивільного судочинства). Позивач реалізувала своє право на звернення до суду на власний розсуд саме в межах цивільного судочинства. Крім того, статтею 268 ЦК України визначено, що позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, та на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 1500 грн. На підтвердження таких витрат надано копію угоди позивача з адвокатом від 17.04.2022 року та квитанцію на суму 1500 грн. \~ \~ \~ \~Як передбачено ч. 4 та 5 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. \~ \~ \~ \~Висловлюючі загальні заперечення проти позовних вимог щодо відшкодування завдоної шкоди, відповідачі не заявили будь-яких заперечень проти обгрунтованості розміру витрат позивача на правничу допомогу. \~ \~ \~ \~Враховуючі обсяг участі адвоката позивача у даній справі, її складність та тривалість судового розгляду, суд дійшов висновку, що заявлена сума винагороди відповідає вимогам співмірності та розумності. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача пропоруійно розміру задоволення позову - в сумі 1134,00 грн. Зазначена сума підлягає розподілу між відповідачами пропорційно розміру задоволених судом вимог позивача про відшкодування шкоди, а саме: з відповідача ПАТ "Страхова група "ТАС" - 188,24 грн.; з відповідача [PERSON] - 945,76 грн. Відповідно до положень ст. 5 Закону України "Про судвий збір" позивач звільнена від сплати судового збору. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи розмір ставок судового збору за позовними вимогами у даній справі та частку їх задоволеня, суд стягує на користь держави судовий збір: - з відповідача ПАТ "Страхова група "ТАС" в розмірі 747 грн. 88 коп. - з відповідача [PERSON] в розмірі 1867 грн. 84 коп. \~ \~ \~ \~ На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial