Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-11 00:00:00

позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Долинського районного суду Кіровоградської області з позовом, підписаним та поданим їх представником - адвокатом Проценко О.М., яка діє на підставі договорів про надання правової допомоги № б/н від 11.04.2022 та 12.04.2022, що підтверджено ордерами на надання правничої допомоги серія ВА № 1031527 та серія ВА № 1031528 відповідно, до відповідача Долинської міської ради Кропивницького району Кіровоградської області, в якому (позові) просили: - визнати право власності за [PERSON] на 1/2 частку житлового будинку з будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , який фактично прийняв спадщину за заповітом, посвідченим 06.10.1981 державним нотаріусом Долинської державної нотаріальної контори Таран М.Т. та зареєстрованим в реєстрі за № 1121, але за життя не оформив своїх спадкових прав після смерті [PERSON] , померлої [INFO] ; - визнати право власності за [PERSON] на 1/2 частку житлового будинку з будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , який фактично прийняв спадщину за заповітом, посвідченим 06.10.1981 державним нотаріусом Долинської державної нотаріальної контори Таран М.Т. та зареєстрованим в реєстрі за № 1121, але за життя не оформив своїх спадкових прав після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що [INFO] помер їх чоловік, батько [PERSON] . За життя він не оформив право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який йому заповіла [PERSON] , яка померла [INFO] . Посилалися на те, що [PERSON] на час смерті [PERSON] та після її смерті до часу своєї смерті проживав у зазначеному будинку, а тому, відповідно до умов ст. 549 ЦК УРСР фактично прийняв спадщину. Однак у видачі свідоцтв про право на спадщину на зазначений житловий будинок їм було відмовлено, оскільки відсутній документ на підтвердження факту прийняття спадщини [PERSON] . Ухвалою від 18.04.2022 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом з постановленням здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження і розпочато підготовче провадження у справі із призначенням підготовчого судового засідання з повідомленням (викликом) учасників справи. Ухвалою від 23.05.2022 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні. Крім того, задоволено клопотання представника позивачів про виклик свідків [PERSON] та [PERSON] , а також витребувано копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Відповідач, якого було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, що підтверджується підписом представника останнього від 22.06.2022 у розписці про вручення повістки, яка міститься у матеріалах справи, - участь у судовому засіданні свого представника не забезпечив, клопотання про відкладення судового засідання від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. За наведених вище обставин та положень цивільного процесуального законодавства суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у суду матеріалів справи. Представник позивачів у судовому засіданні повідомила про підтримання позивачами поданої ними позовної заяви обґрунтовуючи свою позицію аналогічно викладеному у позові, просила позов задовольнити у повному обсязі. Позивачі у судовому засіданні підтримали позицію висловлену їх представником. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , повідомила, що позивачі є її знайомими з 1974-1975 років. Надала покази про те, що вона була знайома з сім`єю [PERSON] , зокрема з [PERSON] , який приблизно з 1980 року і до своєї смерті проживав за адресою: [ADDRESS] . У будинку ще проживала бабуся [PERSON] , яку вона вважала ріднею сім`ї [PERSON] . Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , повідомив, що позивачі є його сусідами. Надав покази про те, що він був знайомий з сім`єю [PERSON] , зокрема з [PERSON] , який приблизно з кінця 70-х років і до своєї смерті проживав за адресою: [ADDRESS] . У будинку ще проживала бабуся [PERSON] , за якою доглядала сім`я [PERSON] та [PERSON] займався її похованням. Заслухавши позивачів та їх представника, допитавши свідків, дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулися позивачі, враховуючи позиції учасників справи, висловлені ними у процесуальних заявах по суті справи, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, - суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Поряд з цим, відповідно до положень ч. 1 - ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами у розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Положеннями ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Так, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено такі обставини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . За життя [PERSON] мала у приватній власності житловий будинок з будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується архівною довідкою обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» № 80619 від 22.03.2022. За життя [PERSON] було складено заповіт від 06.10.1981, посвідчений державним нотаріусом Долинської державної нотаріальної контори Таран Н.Т., яким [PERSON] заповіла належний їй житловий будинок з будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] [PERSON] . За даними інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 68698964 від 14.03.2022 інформація щодо [PERSON] про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину - відсутня. Відповідно до даних домової книги щодо зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] , за вказаною адресою, зокрема, були зареєстровані: [PERSON] з 10.06.1981 та [PERSON] , 1944 року народження, з 23.06.1982, що також підтверджується витягом № 1386 від 11.04.2022 «Центр надання адміністративних послуг» (ЦНАП) Долинської міської ради. При цьому, судом відзначається, що [PERSON] фактично проживав за зазначеною адресою з [PERSON] на момент смерті останньої - [INFO] та до часу своєї смерті [INFO] (свідоцтва про смерть серія [NUMBER] ), що підтверджено свідками [PERSON] та [PERSON] у судовому засідання, покази яких є узгодженими між собою та не суперечать обставинам справи встановленим судом, а тому визнані судом достовірними. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Відповідно до відомостей зі спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] № 295 із заявами від 10.07.2007 про прийняття спадщини та видачею свідоцтв звернулися: дружина померлого - [PERSON] , [INFO] , (свідоцтва про одруження серія [NUMBER] ); син померлого - [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження серія [NUMBER] ). З урахуванням наявних у матеріалах спадкової справи заяв про відмову від спадщини та відсутності заповіту - інші спадкоємці відсутні. [PERSON] та [PERSON] було отримано свідоцтва про прийняття спадщини за законом по 1/2 частині майна спадкодавця, а саме, земельної ділянки та грошового вкладу. Поряд з цим встановлено, що постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 14.03.2022 державного нотаріуса Долинської державної нотаріальної контори Кіровоградської області Фоміних В.В. відмовлено [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що належав [PERSON] у зв`язку із ненаданням доказів на підтвердження прийняття спадщини [PERSON] . Зазначені вище, встановлені судом обставини сторонами у справі не заперечувалися. З огляду на наведені вище правовідносини між сторонами, з приводу яких виник спір, судом відзначається таке. Пленумом Верховного Суду України у п. 1 постанови № 7 від 30.05.2008, крім іншого, визначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Положеннями ст. 524 ЦК УРСР (який був чинним на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] ) передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК УРСР (у редакції чинній на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] ). Згідно з ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (у редакції чинній на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] ) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до положень ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР (у редакції чинній на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] ) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до умов ст. 549 ЦК УРСР (у редакції чинній на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] ) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом п. 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31.10.1975 № 45/5, у редакції чинній на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , яка втратила чинність на підставі Наказу Мін`юсту № 18/5 від 14.06.94, - свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Цивільного кодексу УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому окладному страхуванню або збори; квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. З урахуванням викладеного суд констатує, що [PERSON] , як спадкоємець за заповітом від 06.10.1981 після смерті [INFO] [PERSON] успадкував житловий будинок з будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , шляхом фактичного вступу протягом шести місяців з дня відкриття спадщини в управління та володіння зазначеним спадковим майном, що підтверджено даними домової книги, витягом ЦНАП № 1386 від 11.04.2022 та показами свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Положеннями ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положеннями ст. 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України). Відповідно до умов ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Положеннями ст. 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] у рівних частинах та прийняли спадщину після його смерті, зокрема у вигляді права на житловий будинок з будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , які [PERSON] успадкував за заповітом після смерті [PERSON] . Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, захистити право позивачів на спадкування за законом, тобто захистити їх майнове право, яке не визнається іншою особою у зв`язку із відсутністю документа, який засвідчує право власності спадкодавця, іншим чином аніж шляхом визнання права власності на спадкове майно неможливо, і такий спосіб захисту не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За таких обставин, враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] після смерті їх чоловіка, батька [PERSON] є його спадкоємцями за законом у рівних частинах, прийняли спадщину у вигляді житлового будинку з будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , однак це не визнається іншими особами за відсутністю документа, що засвідчує право власності спадкодавця, при цьому судом встановлено, що [PERSON] успадкував зазначене майна за заповітом після смерті [PERSON] , якій це майно належало за життя, - суд дійшов висновку, що вимога позивачів про визнання права власності на зазначене нерухоме майно по 1/2 частині за кожним у порядку спадкування є обґрунтованою та доведеною, а тому така вимога підлягає задоволенню, що не суперечить чинному законодавству і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав та інтересів фізичної особи. Питання розподілу судових витрат у частині сплати судового збору слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якими, крім іншого, передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує значення справи для сторін, а тому, враховуючи у даному випадку, значення справи для позивачів та з урахуванням не пред`явлення останніми вимоги про стягнення витрат, понесених по сплаті судового збору, - суд дійшов висновку, що понесені позивачами судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 2066,02 грн., слід вважати фактично понесеними позивачами.

Outcome: approved