Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-10 00:00:00

Представник [PERSON] адвокат Штендер М.В. звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , залишилося спадкове майно земельна ділянка (середня земельна частка) площею 2,06 в ум.ка.га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться на території Балицької сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Шегинівська сільська рада Яворівського району Львівської області), згідно Сертифікату на право власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №6458, виданого Балицькою сільською радою Львівської області 27.05.1997р., що підтверджується довідкою №1034, виданою 26.07.2017р. виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області. Зазначав, що спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , зокрема право на спірну земельну ділянку успадкувала її дочка позивачка [PERSON] як спадкоємець першої черги спадкування за законом. Через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу про право на зазначене нерухоме майно (спірну земельну ділянку), просив суд ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] право на дане майно. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак в матеріалах справи міститься ордер на надання правової допомоги, згідно якого її інтереси представляє представник - адвокат Штендер М.В. Також в матеріалах справи міститься заява адвоката Штендера М.В., в якій такий зазначає, що підтримує позовні вимоги своєї довірительки, просить розглядати справу за наявними матеріалами та без участі сторони позивача. Представник відповідача Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не з`явився, проте подав заяву, в якій зазначив, що не заперечує щодо задоволення позовних вимог [PERSON] та просить розглядати дану цивільну справу у його відсутності. Третя особа [PERSON] про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, письмових пояснень не подав, клопотань про відкладення або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Як вбачається із матеріалів справи судова повістка третій особі [PERSON] надсилалась рекомендованим листом з повідомленням за адресою місця його проживання, що міститься в матеріалах справи та така повернулася з відміткою «вручено». Тому на підставі статей 128, 131 ЦПК України суд вважає, що судова повістка третій особі доставлена і він належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання. Представник третьої особи Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області в судове засідання не з`явився, проте надіслав заяву-повідомлення; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 12.04.2022р. №68796637, з якої слідує, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкова справа не заводилась; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 12.04.2022р. №68796658, з якої слідує, що спадкодавцем [PERSON] за життя, а саме 10.02.1995р., складено заповіт, який зареєстровано в реєстрі нотаріальний дій за номером 43, місце посвідчення та місце зберігання: Балицька сільська рада Мостиського району Львівської області. Просив розглядати дану справу у його (представника) відсутності. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Судом встановлено, що [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] . До складу спадщини спадкодавиця [PERSON] входить право на земельну ділянку площею 2,06 в ум.ка.га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться на території Балицької сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Шегинівська сільська рада Яворівського району Львівської області), відповідно до Сертифікату на право власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №6458, виданого Балицькою сільською радою Львівської області 27.05.1997р., зареєстрованого у книзі реєстрації сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за №400. Факт належності спадкодавиці [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №6458 підтверджується матеріалами справи, зокрема довідкою, виданою виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області 26.07.2017 року за №1034. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 12.04.2022р. №68796637, що міститься в матеріалах даної цивільної справи, слідує, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкова справа не заводилась. Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 12.04.2022р. №68796658, підтверджено, що спадкодавицею [PERSON] за життя, а саме 10.02.1995р., складено заповіт, який зареєстровано в реєстрі нотаріальний дій за номером 43, місце посвідчення та місце зберігання: Балицька сільська рада Мостиського району Львівської області. З дослідженого судом заповіту, складеного спадкодавицею [PERSON] , відомо, що спадкодавець усе своє майно в рівних частках заповіла дочці - позивачці [PERSON] та сину - третій особі [PERSON] . Згідно матеріалів справи, зокрема акту, виданого комісією ЛКП «Житловик-С» м.Львів 07.08.2017 року за №ІІ/239, слідує, що [PERSON] , яка померла [INFO] , на час смерті проживала за адресою: [ADDRESS] . На час смерті разом з нею за вказаною адресою проживала її дочка [PERSON] , позивачка по справі. Протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України, [PERSON] не заявила про відмову від даної спадщини. Тобто, в силу ст.1268 ЦК України, [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті спадкодавиці [PERSON] , котра померла [INFO] . Таким чином, суд вважає, що 1/2 частку спадщини, належної спадкодавиці [PERSON] , в тому числі право на 1/2 частину спірної земельної ділянки (середньої земельної частки) успадкувала її дочка [PERSON] в порядку спадкування за заповітом. Інший спадкоємець за заповітом до даної спадщини син спадкодавця [PERSON] [PERSON] не вчиняв дій, спрямованих на прийняття даної спадщини, що підтверджено матеріалами справи. Проаналізувавши положення статей 1222, 1223, 1245 ЦК України, суд приходить до висновку, що 1/2 частину з належної спадкодавиці [PERSON] спадщини, в тому числі право на 1/2 частину спірної земельної ділянки (середньої земельної частки), яку спадкодавець заповідала своєму синові [PERSON] - брату позивачки, який її не прийняв, слід вважати такою, що не охоплена заповітом (не прийнята спадкоємцем за заповітом), а тому право на спадкування цієї частки майна одержують спадкоємці за законом (статті 1261 - 1265 цього Кодексу). Єдиним ж спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті спадкодавиці [PERSON] , який прийняв дану спадщину, є саме дочка спадкодавця - позивачка [PERSON] . Сини спадкодавця [PERSON] [PERSON] та [PERSON] не вчиняли дій, спрямованих на прийняття спадщини. Підсумовуючи вищевказане, суд вважає, що належне спадкодавиці [PERSON] спадкове майно в цілому, в тому числі право на спірну земельну ділянку (середню земельну частку) успадкувала саме її дочка [PERSON] (право на 1/2 частину спірної земельної ділянки (середньої земельної частки) - в порядку спадкування за заповітом, а право на іншу 1/2 частину спірної земельної ділянки (середньої земельної частки) - в порядку спадкування за законом). В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку така не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON] ; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 12.04.2022р. №68796637; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 12.04.2022р. №68796658; копіями свідоцтва про народження та паспорта позивачки [PERSON] ; копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища « [PERSON] » позивачки по справі [PERSON] ; довідкою, виданою виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області 26.07.2017 року за №1034; актом, виданим комісією ЛКП «Житловик-С» м.Львів 07.08.2017 року за №ІІ/239; письмовою заявою [PERSON] від 17.08.2017р.; іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до статті 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Згідно з положенням статті 1222 ЦК України спадкоємцями можуть бути, зокрема, фізичні особи, які є живими на день смерті спадкодавця. У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право особи на спірну середню земельну частку (пай) не може бути вирішено в позасудовому порядку у зв`язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права на вищевказане майно. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст.ст.81, 131 ЗК України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Згідно ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням його цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 N7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. З врахуванням викладеного, зокрема того, що судом достовірно встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавиці [PERSON] ; вона у передбачений законом спосіб (строк і порядок) прийняла дану спадщину; до складу спадщини спадкодавиці [PERSON] входить право на зазначену земельну ділянку (середню земельну частку); право [PERSON] на спірну земельну ділянку (земельну частку) було посвідчено Сертифікатом на право на земельну частку (пай), однак оригінал такого втрачено, суд приходить до висновку, що обраний позивачкою спосіб захисту своїх порушених прав як визнання за нею права на спадкове майно є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самих порушених прав позивача, а тому може бути застосований судом. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за [PERSON] права на спірну земельну ділянку (земельну частку).

Outcome: approved