Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: 12.05.2022\~року [PERSON] \~подав до\~Дрогобицього міськрайонного\~суду Львівської\~області позовну\~заяву до\~ [PERSON] про визнання такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням, в якій просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2022 року у провадження судді Дрогобицього міськрайонного суду Львівської області Курус Р.І. передана дана справа. Відповідно до ч.ч.6,7 ст.187 ЦПК України 24.05.2022 року судом отримано відповідь з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області, щодо зареєстрованого місця проживання відповідача фізичної особи, з якого вбачається, що місце реєстрації відповідача с.Головське Турківський район Львівська область. 24.05.2022 року ухвалою Дрогобицього міськрайонного суду Львівської області цивільну справу за позовом [PERSON] \~до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням передано за підсудністю до Турківського міського суду Львівської області. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.06.2022 року у провадження судді Турківського районного суду Львівської області Ференц Р.І. передана дана справа. Предметом позову є визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням. Зазначений спір відповідно до вимог ст.19 ЦПК України належить до компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, оскільки ч.1 ст.19 ЦПК України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ст.23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції. Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності. Підсудність є розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду. Територіальна підсудність є підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа. Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання відповідача, місце заподіяння шкоди, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову тощо. Згідно з ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Ч.ч.9,\~16\~ст.28\~ЦПК України\~передбачено,\~що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи) і позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої ст..30 ЦПК України. Зважаючи на вище вказане, справа підсудна Турківському районному суду Львівської області, оскільки ст.ст.23,27 ЦПК України передбачено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування такої особи. Стислий виклад позиції сторін по справі. Позиція особи, яка подала позов. Позивач в своєму позові зазначає, що він є власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. В житловому будинку зареєстрована колишня дружина, відповідачка по справв, з якою шлюб розірвано, про що підтверджує рішення суду. [PERSON] з 2017 року фактично не проживає, оскільки виїхала з будинку. З врахування вказаного, просить суд визнати визнати [PERSON] такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач підтвердив свої вимоги, просив позовну заяву задовольнити. Позиція відповідача. Відповідач не забезпечив самопредставництво, або при допомозі участі у справі свого представника, будучи повідомленим про місце, дату та час розгляду справи належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленнями про відправку поштового відправлення, причини не прибуття в суд не повідомив. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивачем 12.05.2022 року подано позовну заяву. Позивачем 11.05.2021 року подано заяву про слухання справи у його відсутність. Від позивача інших клопотань і заяв на адресу суду не надходило. Від відповідачки клопотань і заяв на адресу суду не було надіслано. Процесуальні дії у справі. Згідно вимог\~ст.187 ЦПК України\~скеровано запит до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Відповідно до ч.ч.6,7\~ст.187 ЦПК України\~судом 24.05.2022 року отримано відповідь з виконавчого органу реєстрації місця проживання та перебування особи, в компетенцію якого входить реєстрація місця проживання фізичних осіб,\~\~щодо зареєстрованого місця проживання відповідача - з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області. Ухвалою суду від 24.05.2022 року передано справу за підсудністю з Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області до Турківського районного суду. Ухвалою суду від 16.06.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відповідачці визначено строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали, встановлено відповідачці п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання суду відзиву на позовну заяву, надіслання копії такого відзиву та доданих до нього документів позивачу суду, право подати зустрічний позов в строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання до суду відповідь на відзив, а відповідачці - заперечення. Сторонам роз`яснено що суд має право вирішити спір за наявними у справі матеріалами. Судові засідання\~про справі\~призначалися 13.07.2022\~року,\~19.07.2022\~року. Враховуючи неявку учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд керується вимогами ч.1\~ст.223 ЦПК України,\~якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно вимог\~\~ст.131 ЦПК України\~передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному\~ст.129 ЦПК України, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає. Згідно з п. 4 ч. 8\~ст.128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно ст.223 ЦПК України\~ у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд вважає, що немає порушення прав сторін, оскільки справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані щодо своєчасного повідомлення особи про місце і час розгляду справи та якщо не надійшло клопотання про відкладення цього розгляду. 19.07.2022 року по справі постановлено вступну та резолютивну частини рішення. Відповідно до ст..247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутність сторін по справі, суд враховує практику Європейського суду з прав людини стосовно критеріїв розумних строків, поведінку заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу (рішення у справах «Федіна проти України» від 02.09.2010 року, «Смірнова проти України» від 08.11.2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 року тощо), а також приймаючи до уваги рішення ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» яким наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд прийшов до висновку про розгляд справи на підставі наявних у справі даних і доказів. Окрім цього, як зазначив ЄСПЛ у справі "Каракуця проти України" (заява №18986/06; п.57) суд зазначив, що це є обов`язок зацікавленої сторони виявляти особливу уважність, дбаючи про свої інтереси, та вживати необхідних заходів для отримання інформації про рух своєї справи (Teuschler v. Germany, №47636/99; Sukhorubchenko v. Russia, №69315/01, § 48; Gurzhyy v. Ukraine, №326/03.) Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у п.35 рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Подібна позиція цього суду викладена, також у рішеннях у справах "Олександр Шевченко проти України" (заява N 8371/02, п.27, та "Трух проти України" заява N 50966/99), де суд наголосив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Судом при розгляді даної справи враховано позицію Верховного Суду відображену в п.34 постанови від 12.03.2019 року по справі №910/9836/18 де зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи, відповідні до них правовідносини та зміст спірних правовідносин. Згідно свідоцтва серії ВТО №500339 про право на спадщину за заповітом виданого 06.12.2013 року із записом в реєстрі за №2158 приватним нотаріусом Турківського районного нотаріального округу Федаш М.М. було видано право на спадщину [PERSON] на житловий будинок загальною площею 89.6 м.кв., житлова площа 52.6 м.кв., який розташовано за адресою [ADDRESS] після смертів спадкодавця [PERSON] . Згідно витягу з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~про реєстрацію\~права власності,\~виданого 16.12.2013\~року за\~індексним №\~14095899 приватним\~нотаріусом Турківського\~районного нотаріального\~округу Федаш\~М.М. за реєстраційним № 4372714 на підставі свідоцтва серії ВТО №500339 про право на спадщину за заповітом виданого 06.12.2013 року із записом в реєстрі за №2158 приватним нотаріусом Турківського районного нотаріального округу Федаш М.М. було зареєстровано\~право власності в цілому реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 233648946255 на житловий будинок загальною площею 89.6 м.кв., житлова площа 52.6 м.кв., який розташовано за адресою [ADDRESS] за [PERSON] . Згідно рішення Турківського районного суду від 22.09.2020 року по справі №458/861/18 було постановлено рішення, згідно якого розірвано шлюб між [PERSON] і [PERSON] , який зареєстрований 10.02.1999 року Головською сільською радою Турківського району Львівської області згідно актового запису в книзі реєстрації шлюбу за № 02. Згідно будинкової книжки на житловий будинок по [ADDRESS] вбачається, що в такому зареєстрований з 23.02.1991 року [PERSON] , позивач по справі, та з 17.06.1999 року [PERSON] , відповідачка по справі. Довідкою виконавчого комітету селищної ради № 666 від 28.04.2022 року обстеження фактичного місця проживання [PERSON] комісійно було підтверджено той факт, що [PERSON] зареєстрована за адресою по [ADDRESS] , проте з 2017 року фактично не проживає. Вказаними доказами підтверджено той факт, що власником житлового будинку є [PERSON] , позивач по справі, а [PERSON] , відповідачка по справі, як колишня дружина, зареєстрована в такому будинку, однак фактично в ньому не проживає. Спір у даній справі виник у зв`язку із визнанням особи такою, що втратила право користуватися\~житловим приміщенням по причні непроживання такої особи в житловому приміщенні. Встановивши дійсні обставини справи, дослідивши докази позивача на обгрунтування заявлених вимог, суд, вирішуючи спір між сторонами, виходить з наступних мотивів та норм права. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. При ухваленні рішення відповідно до вимог ст..17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики ЄСПЛ» суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. Відповідно до ст..6 Конвенції про захист прав людини \~і основоположних свобод (Рим, 04.XI.1950), яка згідно з частиною першою ст..9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ст..13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Згідно з цивільним процесуальним законом кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч.3\~ ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України). Суд враховує, що практика ЄСПЛ вказує на необхідність оцінювати докази,

Outcome: approved