Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 28 656,94 грн. та судового збору, мотивуючи свої вимоги тим, що 16.07.2013 між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №500392284, відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредит у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в розмірі 34 188,80 грн. у строк з 16.07.2013 до 17.07.2016. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим має заборгованість станом на 05.10.2015 в розмірі 28 656,94 грн. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 09.11.2015 позовну заяву ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без руху, позивачу надано строк для усунунення зазначених недоліків. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 16.12.2015 відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та призначено попереднє судове засідання. 24.05.2016 до суду від відповідача надійшли заперечення, згідно яких вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. 31.07.2015 він отримав листа від ПАТ «Альфа-Банк», який містив повідомлення про передачу справи до колекторського агентства. Також у цьому повідомленні зазначалась сума простроченої заборгованості у розмірі 13 108,47 грн., та строк, протягом якого у разі несплати заборгованості рішення кредитного комітету банку щодо зміни кредитора вступає в силу. 18.04.2016 ним було отримано листа від Колекторської компанії «Вердикт». У листі зазначаються реквізити договору між ним та ПАТ «Альфа-Банк», інформація стосовно адреси проживання, сума частини боргу, яка складає 36438,82 грн. Наявність такої вимоги свідчить про те, що позивач відступив своє право вимоги Колекторській компанії «Вердикт», а тому не має права вимагати від нього сплати боргу, оскільки Законодавство України не передбачає солідарне право вимоги цедентом та цесионарієм. В результаті цесії первісний кредитор (цедент) перестає бути учасником зобов`язання, і замість нього вступає в зобов`язання особа - цесіонарій, тобто в даному випадку Колекторська компанія «Вердикт». Враховуючи зазначене, просить у задоволені позову ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовити в повному обсязі. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 28.09.2016 суддею Барановською З.І. прийнято до свого провадження справу за вищевказаним позовом та призначено судове засідання. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 21.12.2016 клопотання відповідача [PERSON] про витребування доказів задоволено, витребувано у ПАТ «Альфа-Банк» інформацію чи укладався між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «КК «Вердикт», ТОВ «Кредитні ініціативи», ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» договори факторингу про відступлення прав вимог за кредитним договором №500392284 від 16.07.2013, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , якщо так, то надати копії відповідних договорів, завірені належним чином. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 08.12.2017 клопотання відповідача [PERSON] про витребування доказів задоволено, витребувано у ТОВ «Кредитні ініціативи» належним чином засвідчені копії договорів, за якими банком було передано право вимоги боргу, що виник з кредитного договору №500392284 від 16.07.2013, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] та витребувано у ТОВ «Вердикт коллекшин» належним чином засвідчені копії договорів, за якими банком було передано право вимоги боргу, що виник з кредитного договору №500392284 від 16.07.2013, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] . Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 15.05.2018 закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором, призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні та залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «Вердикт коллекшн». Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 13.05.2019 клопотання відповідача [PERSON] про витребування доказів та залучення третьої особи задоволено, залучено до справи в якості третьої особи ТОВ «Фінансова компанія «Веста», замінено третю особу ТОВ «Вердикт коллекшн» на належну третю особу ТОВ «Вердикт Капітал», витребувано у ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Альфа-Банк» засвідчену копію договору факторингу від 21.06.2016 за яким відступлено право вимоги за кредитним договором №500392284 від 16.07.2013, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк», витребувано у ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «Фінансова компанія «Веста» засвідчену копію договору факторингу №2019-1КІ/ВЕСТА від 26.12.2018, укладеним між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «Фінансова компанія «Веста, витребувано у ТОВ «Фінансова компанія «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» засвідчену копію договору відступлення прав вимоги №16-01/19/1 від 16.01.2019, укладеним між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Фінансова компанія «Веста». Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 24.02.2021 замінено позивача по справі ПАТ «Альфа-банк» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал», виключено з числа третіх осіб по справі ТОВ «Вердикт Капітал». 15.06.2021 до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення по справі, відповідно до яких ТОВ «Вердикт капітал»» всупереч ст.80 ЦПК України, не довело суду належними та допустимими доказами факт переходу права вимоги від ПАТ «Альфа-банк» до ТОВ ««Кредитні ініціативи», та від ТОВ «Кредитні ініціативи» до ТОВ «Вердикт капітал» відносно боржника [PERSON] за Кредитним договором. Наявні в матеріалах докази є недопустимими. З огляду на викладене вимоги заявлені в позовній заяві не підлягають задоволенню. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 15.06.2021 за клопотанням відповідача призначена судова економічна експертиза та провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 15.12.2021 відновлено провадження по даній справі та призначено до розгляду. 02.08.2022 від представника відповідача надійшла промова в судових дебатах, аналогічного змісту додаткових пояснень від 15.06.2021. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, згідно якої просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного рішення. В судове засідання відповідач не з`явився, надав до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати у його відсутність, у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В судове засідання представники третіх осіб не з`явилися, повідомлялися належним чином, причина неявки суду не відома, заяви про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходили. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.07.2013 між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №500392284, відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредит у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в розмірі 34 188,80 грн. у строк з 16.07.2013 до 17.07.2016. 13.10.2015 ПАТ «Альфа банк» направив [PERSON] вимогу про дострокове повернення даного кредиту (т.1 а.с.11,12). На адресу відповідача від начальника Управління беззаставного стягнення Департаменту стягнення кредитів Волинець А.В. було відправлено повідомлення про передачу справи до колекторського агенства та погашення заборгованості в розмірі 13 108,47 грн. (т.1 а.с.74,93). На адресу відповідача від колекторської компанії «Вердикт» направлений лист про погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 36 438,82 грн. до 27.04.2016 (т.1 а.с.75,92). 12.07.2016 на адресу відповідача від ПАТ «Альфа-Банк» направлено повідомлення про відступлення прав вимоги, відповідно до якого повідомили відповідача, що між ПАТ «Альфа -Банк» та ТОВ «Кредитні Ініціативи» був укладений договір факторингу від 21.06.2016, за яким ПАТ «Альфа-Банк» відступило своє право вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи» та станом на 21.06.2016 має кредитну заборгованість - 18148,94 грн., заборгованість за процентами та щомісячними комісіями - 13 713,02 грн. (т.1 а.с.88-89). 23.09.2016 на адресу відповідача від ТОВ «Європейської агенції з повернення боргів» направлено ексклюзивну пропозицію оплати боргу за кредитним договором №500392284_КІ від 16.07.2013, згідно якої ТОВ «Європейської агенції з повернення боргів» повідомило про те, що виступає повіреним ТОВ «Кредитні Ініціативи», на підставі договору доручення 1-КА2/КІ від 01.06.2016 з приводу здійснення законодавчо передбачених заходів, спрямованих на стягнення його заборгованості за кредитним договором №500392284_КІ від 16.07.2013. [PERSON] станом на 18.09.2016 має прострочену заборгованість за кредитним договором 42256,23 грн. та він має право часткового прощення боргу, акція до 25.11.2016 (т.1 а.с.90). На адресу відповідача від ТОВ «Вердикт Коллекшн» направлений лист про погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 47 256,23 грн. до 29.08.2017 (т.1 а.с.119). На адресу відповідача від ТОВ «Вердикт Капітал» направлено боргове повідомлення, відповідно до якого відповідача повідомили, що його борг 55 756,23 грн. виник в результаті невиконання грошового зобов`язання за договором №500392284 від 16.07.2013, який укладено з АТ «Альфа- Банк». Згідно умов Договору факторингу №16-01/19/2 від 16.01.2019 право вимоги вказаної заборгованості було відступлене до ТОВ «Вердикт Капітал». Повідомляють, що згідно факторингу, вказана заборгованість була відступлена, первинним кредитором, до ТОВ «Кредитні Ініціативи», після чого борг був відступлений до ТОВ «Фінансова Компанія «Веста», згідно Договору факторингу №2019-1КІ/ВЕСТА від 26.12.2018 (т.1 а.с.176). Тобто згідно витягу з Договору факторингу №2019-1КІ/ВЕСТА від 26.12.2018 між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «Фінансова компанія «Веста» 26.12.2018 укладений договір факторингу відповідно до якого перейшло право вимоги за кредитним договором №500392284 від 16.07.2013 боржник [PERSON] (т.1 а.с.177). Також згідно витягу з Договору факторингу №16-01/19/2 від 16.01.2019 та витягу з реєстру боржників до даного Договору, між ТОВ «Фінасова компанія «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» 16.01.2019 укладений договір факторингу відповідно до якого перейшло право вимоги за кредитним договором №500392284 від 16.07.2013 боржник [PERSON] в розмірі тіло кредиту 18 148,94 грн., проценти 14 407,29 грн., пеня 23 200 грн. до ТОВ «Вердикт Капітал» (т.1 а.с.177-178). Також відповідачу направлено повідомлення про відступлення прав вимоги заборгованості за Договором, укладеним між боржником [PERSON] та ТОВ «Кредитні ініціативи», у зв`язку з укладенням 26.12.2018 між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «Фінансова компанія «Веста» договору Факторингу №2019-1К/Веста у розмірі 55 756,23 грн. (т.1 а.с.184). На виконання ухвали суду про витребування доказів від 13.05.2019 представником АТ «Альфа-Банк» направлені копія договору факторингу від 26.12.2018 між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «Фінансова компанія «Веста» разом з додатками, відповідно до якого перейшло право вимоги за кредитним договором №500392284 від 16.07.2013 боржник [PERSON] в розмірі тіло кредиту 18 148,94 грн., проценти 14 407,29 грн., пеня 23 200 грн. до ТОВ «Вердикт Капітал» (т.1 а.с.209-230). На виконання ухвали суду про витребування доказів від 13.05.2019 представником ТОВ «Вердикт Капітал» направлена копія Договору відступлення прав вимоги №16-01/19/1 від 16.01.2019 (т.2 а.с.4-15). За змістом статей 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. На підставі ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З досліджених судом письмових доказів вбачається, що ПАТ «Альфа Банк» та відповідач обумовили у письмовому вигляді та передбачили порядок та умови отримання кредитних коштів, погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, розмір відсотків, що підлягає сплаті за користування кредитом, розмір платежів за супутні послуги банку, відповідальність у вигляді неустойки (штрафних санкцій) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст.530 ЦПК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі положень статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до змісту статей 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Правові наслідки порушення зобов`язання передбачені ст.611 ЦК України, згідно якої у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За правилами статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зі змісту ст.1078 ЦК України випливає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Згідно ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Враховуючи вказані норми матеріального права, позивач повинен довести суду наявність кредитних правовідносин між первісним кредитором та боржником, наявність договору факторингу між первісним кредитором та новим кредитором, а також правомірність вимог нового кредитора до боржника. Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, позивач надав належні та допустимі докази наявності між позивачем та первісним кредитором ПАТ «Альфа-Банк» договірних відносин з кредитування, наявність договорів факторингу та перехід права вимоги за договором фінансового кредиту на підставі договору факторингу до позивача. Відповідач допустив прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором, не здійснював платежів для погашення кредитної заборгованості ані на рахунки ТОВ «Вердикт капітал», ані на рахунки попередніх кредиторів. У зв`язку з чим, позивачем доведено наявність заборгованості за кредитним договором №500392284 від 16.07.2013 за кредитом в розмірі 18 148,94 грн., за процентами в розмірі 1945 грн. Доказів щодо сплати грошових коштів за кредитним договором, які б спростовували зазначений розрахунок заборгованості, відповідач суду не надав. Крім того, призначена за клопотанням відповідача судова економічна експертиза не проведена, у зв`язку з несплатою останнім послуг експерта. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивач не довів належними доказами перехід права вимоги про стягнення заборгованості за даним кредитним договором, оскільки відповідач отримав повідомлення від ПАТ «Альфа-банк» №F-18892 від 12.07.2016 про відповідальність перед новим кредитором ТОВ «Кредитні ініціативи», у зв`язку з укладенням Договору факторингу від 21.06.2016 за його кредитним договором. Додаток №1 до договору факторингу від 21.06.2016 до матеріалів справи позивачем не надано, проте про фактичне переуступлення права вимоги від ПАТ «Альфа Банк» до позивача за кредитним договором №500392284 від 16.07.2013 свідчить наявність у останнього всіх документів кредитної справи. Щодо вимоги про стягнення заборгованості зі сплати штрафу у розмірі 3 700 грн., суд зазначає наступне. За змістом ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. За таких обставин, в задоволенні вимог щодо стягнення штрафу необхідно відмовити, оскільки штраф позивачем нараховано, виходячи з твердих сум та такий порядок нарахування штрафу законом не передбачений. Щодо вимог про стягнення комісії за управління кредитом у розмірі 4 863 грн. суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. За загальним правилом, передбаченим ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Зі змісту кредитного договору, укладеного між сторонами, вбачається, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, а тому суд застосовує до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів. У рішенні від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції на момент укладення кредитного договору, кредитодавцю заборонялося встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) передбачено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) передбачено, що Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Так як вимога позивача про стягнення з боржника заборгованості з плати за управління кредитом, ґрунтується на нікчемній умові укладеного з кредитодавцем попереднього договору, у цій частині позов задоволенню не підлягає. Даний висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 31.10.2018 по справі №404/1339/15-ц. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність доказів, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково. Ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони, пропорційно розміру задоволених вимог. За таких обставин, з урахуванням принципу пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 854,05 (20 093,94 х 1 218 / 28 656,94) грн.

Outcome: partial