Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

29.04.2022 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, та просила суд стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання їх сина аліменти в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, в обґрунтування позовної заяви зазначила наступне. Згідно позовної заяви, сторони з жовтня 2019 року по 25.08.2021 рік проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] від даних стосунків у сторін народився син [PERSON] . Позивачка стверджує, що дитина проживає разом з нею, батько дитини відмовляється добровільно виконувати свій батьківський обов`язок щодо матеріального утримання дитини, батько працездатний, враховуючи вищевикладене, позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів. Ухвалою Малиновського районного суд м. Одеси від 06.05.2022 року відкрито провадження у вищевказаній справі. 30.05.2022 року представник відповідача подав до суду заяву про залишення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів без руху. 06.06.2022 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог - у разі якщо позивачка не доведе, що дитина проживає разом із нею, та задовольнити позов частково, а саме: стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, у разі - якщо позивачка доведе, що дитина проживає разом із нею. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07.06.2022 року у задоволенні клопотання представника [PERSON] [PERSON] про залишення позову без руху, відмовлено з огляду на те, що делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. У зв`язку з чим, суд визнав, що представник відповідача порушує Конституцію України та намагається привласнити функції судді собі, шляхом подачі вказаного клопотання. Ухвалою Малиновського районного суд м. Одеси від 07.06.2022 року підготовче провадження у справі закрито та призначено слухання справи по суті. 13.06.2022 року представник відповідача подав до суду заяву про відвід судді. Ухвалою Малиновського районного суд м. Одеси від 13.06.2022 року, суд визнав заяву представника [PERSON] [PERSON] про відвід судді Малиновського районного суду м. Одеси Бобуйка Ігоря Анатолійовича необґрунтованою, та передав її на розгляд іншого судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому\~частиною першою\~статті 33 цього Кодексу. Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Мирончук Н.В. від 14.06.2022 року у задоволенні заяви представника відповідача про відвід судді відмовлено в повному обсязі. 06.07.2022 року представник позивачки в судове засідання з`явилась, просила позовні вимоги задовольнити. 06.07.2022 року представник відповідача в судове засідання з`явився, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог - у разі якщо позивачка не доведе, що дитина проживає разом із нею, та задовольнити позов частково, а саме: стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, у разі - якщо позивачка доведе, що дитина проживає разом із нею. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою\~статті 263 ЦПК України,\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з жовтня 2019 року по 25 серпня 2021 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Даний факт сторонами не оспорювався. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, що видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №7, серії [NUMBER] . За змістом\~статті 180 СК України,\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до частини третьої\~статті 181 СК України,\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частин першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII\~(78912), у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними\~чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України\~\~від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно до\~ст. 150 СК України\~батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч. 3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , з 06.01.2021 року зареєстрований за адресою реєстрації батька, а саме: у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою про реєстрації місця проживання особи, що видана Департаментом надання адміністративних послуг. Проте, представник відповідача зазначив у судовому засіданні, що не дивлячись на місце реєстрації дитини, [PERSON] разом із батьком не проживає, місце проживання дитини батьку не відомо, позивачка не повідомила відповідачу адресу фактичного проживання дитини, Дані твердження містяться, також у відзиві на позовну заяву, надану до суду представником відповідача. Згідно ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~160\~СК України,\~якщо мати\~та батько,\~які проживають\~окремо,\~не дійшли\~згоди щодо\~того,\~з ким\~із них\~буде проживати\~малолітня дитина,\~спір між\~ними може\~вирішуватися органом\~опіки та\~піклування або\~судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Отже, судом встановлено, що сторони дійшли згоди, що дитина проживає разом з матір`ю, оскільки відповідач до органу опіки та піклування чи до суду з метою визначення місця проживання дитини не звертався, доказів того, що мати самочинно без його згоди змінила місце проживання дитини до суду надано не було. Отже, суд приходить до висновку, що спору між сторонами щодо місця проживання дитини не було і відповідач лише намагається уникнути, визначеного Конституцією України, обов`язку утримувати свою дитину. Стосовно умов представника відповідача, які зазначені у відзиві та були заявлені представником відповідача у судовому засіданні, де він просив відмовити у задоволенні позовних вимог - у разі якщо позивачка не доведе, що дитина проживає разом із нею, та задовольнити позов частково, а саме: стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, у разі - якщо позивачка доведе, що дитина проживає разом із нею, суд роз`яснює наступне. Предмет позову це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію. Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. ЦПК України не надає суду такого права, як вихід за межі позовних вимог з власної ініціативи, оскільки норми матеріального права не повинні суперечити нормам процесуального права, якими суд керується при вирішенні спору (стаття 3 ЦПК України). Суд звертає увагу, представника відповідача, що предметом даної справи є стягнення аліментів на утримання дитини, позовних вимог що визначення місця дитини до суду сторонами звернено не було, суд не може виходити за межі позовних вимог та встановлювати місце проживання дитини, яке сторонами було визначено за взаємною згодою. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Згідно зі\~статтею 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач працює на посаді заступника директора ТОВ «ОУШЕНГОЛД», його заробітна плата складає: з січня по грудень 2021 року 7400,00 гривень щомісяця, з січня по травень 2022 року 8200,00 гривень щомісяця, що підтверджується довідкою про доходи №1773957502731779 від 25.05.2022 року. Відносно тверджень, відповідача, що на його утриманні перебувають: інший син позивача - [PERSON] , [INFO] , та його батько, суд ставиться критично, оскільки суду належних та допустимих доказів цьому надано не було, а судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях. Також, судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06.12.2010 року у цивільній справі №2-7846/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] , з відповідача щомісячно стягується на утримання [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 з усіх його доходів щомісячно, починаючи з 12.02.2010 року. Суд роз`яснює позивачці, що батьки мають рівні обов`язки з надання утримання дітей, прожитковий мінімум на дитину відповідного віку батьки забезпечують порівну, та враховуючи те, що позивачкою не було надано суду ніяких доказів того, що стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, дозволить йому сплачувати аліменти у розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку (доходів), а стан здоров`я та матеріальне становище дитини потребує 1/2 частки доходів батька дитини, не навела суду інших обставин, що мають істотне значення для справи, а тому суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості та з урахуванням того, що на утриманні відповідача перебуває його мати, приходить до висновку про необхідність у частковому задоволенні позову, а саме про призначення суми аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів. Суд звертає увагу [PERSON] , що одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов`язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201). Частиною першою\~статті 183 СК України\~визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно до ст.191\~СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 141 ч.1,6\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial