Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №CL-101439 від 29.03.2018 у розмірі 117\~469,73 грн; стягнути судові витрати з оплати судового збору. В обґрунтування вимог вказано, що 29.03.2018 між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №CL-101439, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит в розмірі 100\~000,00 грн. Відповідно до п. 1 кредитного договору, банк надає позичальнику грошові кошти на умовах поворотності, строковості та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. Кредит видається виключно на цілі, визначені в цьому кредитному договорі. Відповідно до п. 2.1, 2.2, 2.3 сума видачі кредиту складає 100 000,00 грн, строк кредитування складає 60 місяців терміном до 28.03.2023. Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, проте, всупереч умов кредитного договору, позичальник не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення заборгованості. В порядку ст. 512, 514 ЦК України, 20.06.2019 між банком та ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» було укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №06/19-2, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №CL-101439 від 29.03.2018 перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Згідно з додатком №1 до договору відступлення права вимоги №06/19-2 від 20.06.2019, у позичальника існує заборгованість у розмірі 117469,73 грн, що складається з суми простроченого основного боргу за кредитом - 95 795,25 грн; суми прострочених процентів - 21 674,48 грн. У позові вказано, що позичальник порушив зобов`язання за кредитним договором, що є підставою для стягнення з неї вищевказаної заборгованості. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 29.01.2021 відкрито провадження у даній справі, розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 19.03.2021 до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач вказала, що відповідно до виписки ПАТ «Кредобанк» від 16.02.2021, у період з 29 березня по 20 червня 2019 року нею здійснено погашення кредиту на суму 26\~262,02 грн, при цьому, відповідно до змісту позовної заяви, тіло кредиту зменшилось лише на 4204,75 грн. Також відповідач зазначає, що не банк, не позивач не повідомляли [PERSON] про дострокове припинення кредитного договору №CL-101439 від 29.03.2018, оскільки термін дії договору визначено до 28.03.2023. Крім того, при укладенні договору №06/19-2 від 20.06.2019, не було надано розрахунку заборгованості за кредитним договором №CL-101439 від 29.03.2018. Банк, у зв`язку з достроковим припиненням договору, повинен був здійснити перерахунок нарахованих відсотків за час фактичного користування кредитом, однак цього зроблено не було. Відповідачем зауважено, що до позовної заяви не додано додатку №1 до договору відступлення прав вимоги та розрахунку заборгованості. На підставі викладеного, відповідач вважає позов необґрунтованим та просить відмовити у його задоволенні. До відзиву відповідачем додане клопотання про поновлення строку на подання відзиву, яке обґрунтоване тим, що копію ухвали про відкриття провадження у справі вона отримала 12.02.2021, однак у зв`язку з хворобою з 15.02.2021, вона не мала можливості подати відзив у встановлений строк. Ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 29.01.2021 встановлено відповідачу\~строк\~15\~днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі для подачі відзиву на позов та надання доказів в обґрунтування заперечень, якщо такі докази не надані позивачем. Як вбачається зі змісту рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копію ухвали про відкриття провадження у справі від 29.01.2021 разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідач отримала 10.02.2021, отже, строк для подачі відзиву закінчився 25.02.2021 (а.с. 44), однак відзив було подано до суду 19.03.2021. За приписами ч.1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. За правилами частини 2 цієї ж статті встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Як вбачається з копії листків непрацездатності, у період з 24.02.2021 по 24.03.2021 відповідач хворіла, таким чином, строк для подачі відзиву пропущений [PERSON] з поважних причин, тому підлягає поновленню, а відзив приймається до матеріалів справи. Представник позивача у судове засідання не з`явився, щодо дати, часу та місця розгляду справи повідомлявся належним чином, надіслав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явились, щодо дати, часу та місця розгляду справи повідомлялись належним чином, представник відповідача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, у якій також казано, що відповідач проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні. Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасників справи заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі наявних матеріалів справи. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 29.03.2018 між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №CL-101439, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит в розмірі 100\~000,00 грн. Відповідно до п. 1 кредитного договору, банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується кредит на цілі, вказані в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. Кредит видається виключно в цілі, визначені в цьому кредитному договорі. Відповідно до п. 2.1, 2.2, 2.3, 4.1 кредитного договору, сума видачі та валюта кредиту - 100 000,00 грн, дата видачі кредиту - 29.05.2018, строк кредитування складає 60 місяців терміном до 28.03.2023. За користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 44,99 % (а.с. 18-22). Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої\~статті 11 ЦК України). Відповідно до ч.1, 2\~ст. 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1\~ст. 626 ЦК України). Частиною 1\~ст. 1054 ЦК України\~встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до частини першої\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених\~статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі\~статтею 514 цього Кодексу\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 20.06.2019 між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу №06/19-2 із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами (далі-договір факторингу), відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №CL-101439 від 29.03.2018 перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (а.с. 22-27). Згідно з додатком №1 до договору факторингу №06/19-2 від 20.06.2019, клієнт відступає фактору (передає у власність фактора), а фактор набуває (приймає у власність) від клієнта права вимоги в повному обсязі до [PERSON] за кредитним договором №CL-101439 від 29.03.2018 у розмірі 117469,73 грн, що складається з суми основного боргу за кредитом - 95 795,25 грн; суми процентів - 21 674,48 грн (а.с. 28). За статтею\~1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до\~статті 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно зі\~статтею 1080 ЦК України\~презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. За правилом\~статті 1082 ЦК України\~боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Отже, за змістом наведених положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. Однією з засад цивільного судочинства є його диспозитивність. Так, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч.ч. 1, 2, 8 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Первинний кредитор та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на власний розсуд визначили момент виникнення у фактора права вимоги. Так, в абзаці 8 п. 1.1 договору факторингу, сторони визначили, що ціна відступлення означає суму грошових коштів, яка підлягає сплаті (надається в якості фінансування) фактором клієнту за набуття прав вимоги (під відступлення прав вимоги) та яка визначена в п. 4.1 цього договору. Відповідно до п. 3.1. договору факторингу №06/19-2, клієнт відступає фактору (передає у власність фактора) права вимоги в повному обсязі за плату та під фінансування від фактора, а фактор з дня, наступного за днем укладення цього договору, (а щодо прав вимоги, які виникнуть в майбутньому після цього, - з дня їх виникнення) набуває (приймає у власність) від клієнта права вимоги в повному обсязі та здійснює їх оплату (надає фінансування) клієнту. Відповідно до п. 4.1. договору факторингу №06/19-2, суми, в яких фактор зобов`язаний здійснити оплату (надати фінансування) клієнту за (під) відступлення прав вимоги на умовах цього договору щодо кожної із заборгованостей, визначені в додатку №1 до цього договору (а.с. 22-27). Дослідивши надані позивачем докази на обґрунтування позовних вимог, судом встановлено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виконання умов пункту 3.1. договору, відповідно до якого клієнт відступає фактору (передає у власність фактора) права вимоги в повному обсязі за плату та під фінансування від фактора, а фактор з дня, наступного за днем укладення цього договору, набуває (приймає у власність) від клієнта права вимоги в повному обсязі та здійснює їх оплату (надає фінансування) клієнту. У матеріалах справи відсутні належно засвідчені копії повного тексту договору факторингу (наявна копія не містить повного викладу п. 4.1 договору), усіх додатків до нього та доказів оплати - здійснення фінансування клієнта, тому суд доходить висновку, що позивачем не було належним чином доведено факт виникнення права вимоги, що відступається за укладеним договором. Аналогічні за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 01.02.2018 у справі №2-127/11; від 17.01.2020 у справі №916/2286/16; 23.09.2020 у справі №185/1054/16-ц. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивачем не доведено перерахування суми фінансування на рахунок клієнта за відступлені права вимоги, тому суд позбавлений правової можливості зробити висновок щодо переходу права вимоги до позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. За таких підстав, судові витрати, згідно зіст. 141 ЦПК України,\~покладаються напозивача, з урахуванням відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed