Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 20.08.2021 відкрито провадження по справі. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №023952, [PERSON] , 18.02.2021 о 15 год. 40 хв. в м.Києві по пр. Романа Шухевича, 3, керував транспортним засобом «Volkswagen Jetta», державний номер [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «FAW X40», державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався попереду. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Таким чином [PERSON] порушив п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 27.04.2021, визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124КУпАП та ст. 130 КУпАП, на підставі 36 КУпАП України остаточне адміністративне стягнення призначено шляхом поглинання менш суворого стягнення більш суворим у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян (10,200грн) з позбавленням права керування транспортним засобом на строк один рік. Згідно рахунку-фактуруи №J8200041127 від 24.02.2021, виконаного Іноземним підприємством «АІС-АВТОЦЕНТР» зазначено, що вартість відновленого ремонту автомобіля «FAW X40», державний номер [NUMBER] становить 199551,92грн. [PERSON] звернулася до Моторно (транспортного) страхового бюро України з заявою про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, оскільки на момент настання страхового випадку власником автомобіля «Volkswagen Jetta» державний номер [NUMBER] не був застрахований транспортний засіб.Моторне (транспортне) страхове бюро України виплатили [PERSON] грошові кошти в розмірі 114386,75грн, що підтверджується листом про прийняття рішення. Отже, сума відшкодування завданої матеріальної шкоди становить 85165,17грн. У зв`язку з викладеним позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 85165,17грн; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 30000,00грн. Представник позивача - адвокат Головань Оксана Іванівна 22.11.2021 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. 06.07.2022 до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи своєчасно сповіщений у встановленому законом порядку, а саме судовою повісткою, направленою рекомендованим листом за адресою реєстрації відповідача, що підтверджується відомостями Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області ( [ADDRESS] ), однак до суду повернувся конверт з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Також, відповідач [PERSON] повідомлявся за адресою зазначеною в позовній заяві ( [ADDRESS] ), однак до суду повернувся конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання». До того ж відповідача було повідомлено через офіційний сайт веб-портал «Судова влада України». Відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та не подано відзиву на позовну заяву. У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №023953, [PERSON] , 18.02.2021 о 15 год. 40 хв. в м. Києві по пр. Романа Шухевича, 3, керував транспортним засобом «Volkswagen Jetta», державний номер [NUMBER] потрапив у ДТП та керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, не чітка мова, хитка хода, почервоніння шкіри обличчя. Водій у встановленому законом порядку від проходження огляду на визначення стану сп`яніння відмовився у присутності двох свідків. Таким чином [PERSON] порушив п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №023952, [PERSON] , 18.02.2021 о 15 год. 40 хв. в м. Києві по пр. Романа Шухевича, 3, керував транспортним засобом «Volkswagen Jetta», державний номер [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «FAW X40», державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався попереду. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Таким чином [PERSON] порушив п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 27.04.2021 визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124КУпАП та ст. 130 КУпАП, на підставі 36 КУпАП України остаточне адміністративне стягнення призначено шляхом поглинання менш суворого стягнення більш суворим у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян (10,200грн) з позбавленням права керування транспортним засобом на строк один рік. У відповідності з ч. 4 та ч.6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Стаття 8 Закону України «Про страхування» регламентує, що страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно із ст. 3 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. У відповідності до ст. 6 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 21.1. ст. 21 «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Пунктом 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до п. 39.2.1 ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», одним із основних завдань МТСБУ є: здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом. На момент настання страхового випадку власником автомобіля «Volkswagen Jetta» державний номер [NUMBER] не був застрахований транспортний засіб відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». [PERSON] звернулася до Моторно (транспортного) страхового бюро України з заявою про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП. Згідно рахунку-фактуруи №J8200041127 від 24.02.2021, виконаного Іноземним підприємством «АІС-АВТОЦЕНТР» зазначено, що вартість відновленого ремонту автомобіля «FAW X40», державний номер [NUMBER] , становить 199551,92грн, що підтверджується актом виконаних робіт J8200001533 від 31.07.2021, квитанцією № 09-1366633/1/С від 09.08.2021 на суму 199551,92грн. Моторне (транспортне) страхове бюро України виплатили [PERSON] грошові кошти в розмірі 114386,75грн, що підтверджується листом про прийняття рішення. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За змістом ст. 28 вищезазначеного закону, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. За приписами ч. 1 ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ст. 1192 ЦК України суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Отже, у позивача виникло право вимоги до безпосереднього заподіювача шкоди, а тому з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає виплата в якості відшкодування завданих матеріальних збитків у розмірі 85165,17грн = 199551,92грн (вартість відновлювального ремонту автомобіля) - 114386,75грн (відшкодування шкоди потерпілій стороні Моторно (транспортним) страховим бюро України). Таким чином аналізуючи встановлене вище, суд вважає що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягають задоволенню. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов до такого. Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з положеннями частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, що її завдала за наявності її вини. Відповідно до роз`яснень, наданих у пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди, ЦК не встановлює ні мінімального, ні максимального розміру відшкодування моральної шкоди. Безумовно, моральну шкоду неможливо компенсувати в повному обсязі, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового вираження щиросердечного болю, честі, гідності особи, тому будь-який її розмір буде мати суто умовне вираження. Критерії оцінки, якими можна керуватися при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, різноманітні. Головне - щоб за їх допомоги можна було вимірити глибину і тривалість страждань (для людей). Оскільки відшкодування моральної шкоди є компенсацією за втрати немайнового характеру, вона відшкодовується одноразово. Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства. Позивач [PERSON] обґрунтовуючи заявлені вимоги щодо відшкодування моральної шкоди зазначила, що внаслідок ДТП позивач отримала фізичну та психологічну травму, а саме: струс мозку, забій поперекового відділу хребта, постійний головний біль, лікування та постільний режим на дві неділі, душевні страждання, що підтверджується записами в медичній картці амбулаторного хворого, листком непрацездатності серії АЛГ №837897, оглядом сімейного лікаря КНП «Центру первинної медико-санітарної допомоги №2 Подільського району м. Києва». Отже суд приходить до висновку, що позивачу дійсно було заподіяно моральну шкоду, внаслідок ДТП, стороною позивача доведено обсягу моральних страждань, а тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості є наявність підстав для відшкодування моральної шкоди у розмірі 30000,00грн. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення управах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. На підставі ст.141 ЦПК України, оскільки суд позовні вимоги задовольнив частково, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в розмірі 908,00грн.

Outcome: approved