Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-11 00:00:00

У листопаді 2021 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] до Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про звільнення майна з-під арешту. Позовні вимоги мотивовано тим, що він є власником земельної ділянки площею 7,1757 га, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 2322180400:03:002:1017, яка розташована на території Августинівської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Право власності набуте позивачем на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯЛ № 458078 від 12.04.2012 року, державна реєстрація права власності на земельну ділянку проведена 16.08.2013 року. Зазначає, що змушений звернутися до суду з даним позовом з причини того, що 25.10.2021 року згідно із Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №281144948 дізнався, що на належну йому на праві власності земельну ділянку з кадастровим номером 2322180400:03:002:1017 накладено арешт на підставі постанови, про арешт майна боржника, серія та номер : 56298325, виданий 12.09.2018, видавник: Заступник начальника Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Дениско Світлана Вікторівна. Позивач вказує на те, що не має будь-яких боргових зобов`язань перед відповідачем, оскільки на нього не відкривалося виконавче провадження, відтак, позивач ні є ані боржником, ані стягувачем по будь-якому виконавчому провадженню, натомість накладений відповідачем арешт перешкоджає йому у його законних правах, а саме в обмежені його права розпорядитися своїм майном на свій розсуд. Також позивач вказує, що неправомірні дії державного виконавця, порушують його законні права на володіння належним йому майном та його розпорядження, внаслідок чого призводять до витрат позивачем додаткових незапланованих коштів. Позивач до суду не з`явився, про час та день повідомлявся належним чином, проте представником позивача було надано заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримує, просить задовольнити, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи та не подав відзив, тому на підставі ст. 223, 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (а.с.62). Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. На підставі наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися та повідомлялися завчасно і належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши надані письмові докази по справі, з`ясувавши фактичні обставини справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом установлено, що згідно із державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №458078 від 12.04.2012 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 7,1757 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 2322180400:03:002:1017, яка розташована на території Августинівської сільської ради Запорізького району Запорізької області (а.с.9). Право власності позивача на земельну ділянку площею 7,1757 га цільового призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 2322180400:03:002:1017, яка розташована на території Августинівської сільської ради Запорізького району Запорізької області зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.08.2013 року (а.с.10). Згідно із Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 281144948 від 25.10.2021 року, підстава виникнення обтяження: постанова, про арешт майна боржника, серія та номер: ЗВП 56298325, виданий 12.09.2018, видавник: Запорізький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, накладено арешт на нерухоме майно, належне позивачеві на праві приватної власності, а саме - земельну ділянку площею 7,1757 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 2322180400:03:002:1017, яка розташована на території Августинівської сільської ради Запорізького району Запорізької області (а.с.11-12). На підставі ухвали суду про витребування письмових доказів на адресу суду надійшла від Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) завірена копія постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.09.2018 року прийняту заступником начальника Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Дениско С.В. Відповідно до вищезазначеної постанови вбачається, що позивач, як власник належної йому на праві власності земельної ділянки площею 7,1757 га, цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 2322180400:03:002:1017, яка розташована на території Августинівської сільської ради Запорізького району Запорізької області не є боржником по будь-якому виконавчому провадженню (а.с.35-45). Крім того, суд звертає увагу на те, що на адресу суду відповідач не надав письмових доказів, які свідчили про відкриття по відношенню до позивача виконавчого провадження, внаслідок якого виникла б необхідність накласти арешт на належну позивачеві земельну ділянку, кадастровий номер 2322180400:03:002:1017, яка розташована на території Августинівської сільської ради Запорізького району Запорізької області. За змістом ст. 11,15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.08.76 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Аналогічна позиція щодо належних відповідачів при розгляді позовів про зняття арешту (боржник та особа, в інтересах якої накладено арешт) викладена в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» в п. 16. Відповідно до ст. 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до якої Україна приєдналась 17 липня 1997р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1 Протоколу 1, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним (рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy) [GC], №33202/96, п. 107, ECHR 2000-I). Вимога законності, яка випливає з Конвенції, означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права (рішення у справі «Ентрік проти Франції» (Hentrichv. France) від 22 вересня 1994 року, серія А, №296-A, сс. 1920, п. 42). Відповідно до ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Положення ст. 319 ЦК України передбачають, що власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 321, 383, 386 ЦК України, власник свого майна не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; він має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва; держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд, дослідивши зібрані по справі письмові докази встановив, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, а вказаний арешт перешкоджає позивачеві в повному обсязі реалізувати позивачем право щодо розпорядження належною йому на праві приватної власності земельною ділянкою площею 7,1757 га, цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 2322180400:03:002:1017, яка розташована на території Августинівської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Відповідно до ч. 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено право державного виконавця у процесі здійснення виконавчого провадження накладати арешт на майно боржника в установленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 1 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Отже, Законом України «Про виконавче провадження» встановлено, що - державний виконавець має право накладати арешт на майно боржника лише у встановленому цим Законом порядку. Натомість, зазначу, що Заступником начальника Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Дениско Світланою Вікторівною порушено такий порядок, оскільки нею накладено арешт на нерухоме майно, належне особисто мені. Згідно із ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення Судом встановлено, що позивач не є боржником або стягувачем у будь-якому виконавчому провадженні, відтак, дії державного виконавця - Дениско Світлани Вікторівни в особі - Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) щодо накладення арешту на належну на праві власності земельну ділянку площею 7,1757 га, цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 2322180400:03:002:1017, яка розташована на території Августинівської сільської ради Запорізького району Запорізької області є неправомірними. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства, суди розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Оцінивши наведені обставини справи у відповідності з вимогами ст. 12 ЦПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 56298325, виданий 12.09.2018, видавник: Заступник начальника Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Дениско Світлана Вікторівна, накладеного на нерухоме майно у вигляді земельної ділянки площею 7,1757 га, цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 2322180400:03:002:1017, яка розташована на території Августинівської сільської ради Запорізького району Запорізької області належної позивачеві на праві приватної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 12.04.2012 року, з метою захисту прав власника, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволенню в повному обсязі. З урахуванням задоволення позовних вимог, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі по 908 грн (а.с.7).

Outcome: approved