Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовано тим, 31.07.2010 року між [PERSON] та [PERSON] , був укладений шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Виноградівського районного управління юстиції Закарпатської області, складено відповідний актовий запис №91 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 31.07.2010 року. Разом у шлюбі з [PERSON] прожили 10 років . У шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачкою. Чоловік має дарчу за адресою [ADDRESS] де всі 10 років шлюбу, вкладали зароблені нами спільні кошти в ремонт квартири. З серпня 2020 року спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаємопорозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. З серпня 2020 року вони припинили існувати, як подружжя, між ними втрачені сімейні цінності, основи формування взаємоповаги та любові в сім`ї, що призвело до руйнування подружніх відносин. У зв`язку з цим позивач по справі прийняла рішення, що розірвання шлюбу - це єдиний правильний вихід для припинення відносин, які залишились існувати лише формально, оскільки фактичні шлюбні відносини між нею та відповідачем вже давно припинені. Таким чином, подальше наше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим, та суперечить її інтересам, оскільки втрачені всі фізичні і духовні зв`язки між нами, немає почуття любові один до одного. Як передбачено ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки укладання шлюбу здійснюється на засадах взаємної любові та поваги, збереження подружніх відносин неможливо, якщо втрачена їх основа, а тому вказана вище норма надає позивачу право звернутись до суду з відповідним позовом з вимогою про розірвання шлюбу. Підстави, які б перешкоджали звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, передбачених ч.2 ст. 110 Сімейного кодексу України, зокрема, таких як вагітність дружини або ж недосягнення дитиною одного року, - відсутні. Вважає, відсутні також підстави для застосування до сторін, відповідно до ст. 111 СК України, заходів щодо примирення, оскільки спільні відносини між ними\~ повністю припинені, а їх відновлення є неможливим. Спір між подружжям з приводу майна, набутого за час перебування у шлюбі, яке належить на праві спільної сумісної власності, на момент звернення з цим позовом до суду\~ відсутній. Тому вважає за необхідне просити, на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України, постановити рішення про розірвання шлюбу, оскільки наше подальше спільне життя як подружжя є неможливим, а збереження шлюбу суперечить як її інтересам, так й інтересам відповідача, інтересам їх неповнолітнього сина. Щомісячно відповідач посилає на її домашню адресу 1500 грн. на утримання сина. Вважає, що цього не достатньо для повноцінного виховання та утримання дитини. А тому вона самостійно несе всі інші витрати по утриманню неповнолітнього сина, а також одноосібно його виховує. Беручи до уваги, що неповнолітній син, [PERSON] проживає разом із позивачкою, вона право вимоги до відповідача щодо сплати аліментів на утримання дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а у випадку відсутності такої домовленості за рішенням суду /ч.ч. 1, З ст. 181 СК України/. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення суд присуджує аліменти у твердій грошовій сумі ч. 1 ст. 184 СК України. З аналізу вказаної норми Закону, можна зробити висновок, що стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим за наявності певних обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від заробітку (доходу), приблизний перелік яких наводиться у частині 1 даної статті. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Відповідач є працездатним чоловіком має об`єктивні можливості для отримання доходів для утримання себе та спільного сина\~ нарівні із позивачкою. Водночас інших осіб на утриманні, зокрема, неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, відповідач не має. Згідно зі ст. 7 Закону України "Про державний бюджет на 2022 рік" прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років становить до 1 липня становить - 2618 гривень. Таким чином, законодавцем визначено, що 2618 грн. (на момент подачі позову) це мінімум достатній для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Разом з тим, вказана величина є виключно мінімальним розміром забезпечення дитини, що передбачає збереження здоров`я та забезпечення розвитку дітей на мінімальному рівні. Достатність вказаного забезпечення є оцінюваним поняттям, однак, в будь-якому випадку є вищою за встановлену мінімальність. Зважаючи на індивідуальний обов`язок батьків утримувати своїх дітей, беручи до уваги працездатність відповідача, та перебування неповнолітнього сина на моєму повному утриманні, з метою забезпечення дитини достатнім рівнем збереження здоров`я та розвитком, вважає, що доцільним буде присудження аліментів у сумі 2500\~ грн. щомісячно на неповнолітнього сина [PERSON] . Присудження аліментів у мінімальному розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України, як нижча межа забезпечення неповнолітніх дітей платником аліментів та державою, має місце у випадку, коли платник аліментів з об`єктивних причин не в змозі сплачувати більший розмір (наприклад, є непрацездатним, що обмежує можливість отримання доходів; має хронічні захворювання, які потребують значних капіталовкладень; має на утриманні інших дітей або непрацездатних батьків), коли діти мають значно вищий рівень матеріального забезпечення, у зв`язку з наявністю особистого доходу, доходу другого з батьків, з яким вони проживають тощо. За інших умов присудження аліментів у вказаному розмірі є необгрунтованим, та таким що порушує принцип захисту інтересів дітей у справах про стягнення аліментів на їх утримання. У зв`язку з цим просить укладений між сторонами шлюб розірвати та винести рішення про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 2500 грн. на місяць. Відповідачем подано відзив на позов (а.с.22 33), згідно якого щодо розірвання шлюбу відповідач не заперечує. Зазначає, що взмозі сплачувати аліменти у розмірі 1500 грн. на місяць. Підтвердив, що добровільно сплачує аліменти на утримання сина у розмірі 1500 грн. разом з тим зазначив, що не відповідає дійсності що він володіє нерухомим майном за адресою [ADDRESS] . Відповідач постійно зареєстрований за адресою [ADDRESS] , що підтверджується штампом в паспорті з 2004 року. У нього є на утримані мати [PERSON] [INFO] , інвалід другої групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] , серія [NUMBER] , дата видачі 11.06.2007року. Наразі він зараз є безробітним. Раніше займався сезонними заробітком за кордоном, однак у зв`язку з воєнним станом не має можливості виїхати за кордон для заробітку, що підтверджується копією закордонного паспорту про його\~ виїзди за кордон у минулому. Вимога позивача збільшити аліменти більше ніж на 1500 гривень призведе до погіршення і так безпорадного стану, а також унеможливить утримувати матір. Позивачка у судове засідання не з`явилася, однак до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, вимоги позову підтримує (а.с.36). Відповідач про розгляд справи повідомлений (а.с.35), позицію по справі виклав у відзиві. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,\~ суд приходить до наступного висновку.\~\~ Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим,\~ обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:\~ чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;\~ чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;\~ яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;\~ чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;\~ як розподілити між сторонами судові витрати;\~ чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що 31.07.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Виноградівського районного управління юстиції Закарпатської області, складено відповідний актовий запис №91 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 31.07.2010 року (а.с.15). У шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Дитина проживає разом із позивачкою. Одруження виявилось невдалим, причиною розпаду шлюбу виявилося те, що у сторін різні характери та погляди на життя, відсутнє порозуміння та повага, міцної сім`ї сторони не створили шлюб існує тільки формально. Спору про майно, що є спільною власністю сторін та місце проживання дитини на даний час немає. Відповідно до вимог ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік за змістом ст.55 СК України зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини,\~ примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України). Відповідно до вимог ст.112 СК України\~ суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя сторін. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги наявність у сторін неповнолітніх дітей та обставини життя подружжя, з врахуванням того, що сторони шлюбним життям не живуть, що шлюб існує тільки формально, та враховуючи, що подальше збереження шлюбу між сторонами є недоцільним, оскільки у період з часу звернення позивачки до суду та розгляду справи у суді наміри позивачки розірвати шлюб не змінилися,\~\~ суд встановив справжнє прагнення позивачки до розірвання шлюбу, а відтак приходить до переконання, що розірвання шлюбу не суперечить інтересам сторін і їх неповнолітніх дітей, після цього не будуть порушені їх особисті та майнові права, у зв`язку із чим\~ позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини суд виходить з наступного. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст. 141 Сімейного Кодексу України передбачено, що\~ мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.\~ Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:\~ 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд звертає увагу, що згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», (відомості Верховної Ради 2017, № 25, ст.291), а саме: ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також суд враховує, ту обставину, що обов`язок по утриманню дітей лягає на плечі обох батьків, які відповідно до ст.180 СК зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача як аліменти на дитини сторін, суд приймає до уваги встановлені у справі обставини,

Outcome: approved