Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-14 00:00:00

08.04.2019, [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , треті особи: Рахівська державна нотаріальна контора, Лугівська сільська рада Рахівського району Закарпатської області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування запису в реєстрі речових прав на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що спірний житловий будинок [ADDRESS] до 12 серпня 1999 року належав її батькові [PERSON] . Після його смерті спадкоємцями в рівних частинах заишилися вона та сестра [PERSON] . Сестра померла [INFO] . Спадкоємцем після її смерті є відповідач [PERSON] , як дочка. В управління спадковим майном вона вступила, однак свідоцтво про право на спадщину не оформила і звернулася в Рахівський районний суд з позовом про встановлення факту, що має юридичну силу прийняття спадщини, оскільки в силу ст.529 ЦК України (в редакції 1963 року) є спадкоємцем першої черги і має право на спадщину після смерті свого батька в розмірі 1/2 частиним спадкового майна. До вирішення цієї цивільної справи по суті, державний нотаріус Рахівської ДНК посвідчила свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого відповідачка [PERSON] отримала в спадок, після смерті матері [PERSON] , житловий будинок [ADDRESS] в цілій частині. Як виявилося спадкове майно на яке видане свідоцтво належало заповідачці на праві приватної власності на підставі запису про право власності №25830669 внесеногог 18 квітня 2018 року Делятинчуком А.І. державним реєстратором Рахівської РДА на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжєень 340751546 від 23.04.2018. Однак, питання спадкування житлового будинку [PERSON] , вирішено в судовому порядку, де згідно рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2016 року, відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до Лугівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, третя особа без самостійниих вимог, Рахівське районне управління юстиції Закарпатської області в особі реєстраційної служби про визнання права власності на спадкове майно. На підставі наведеного, просив скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом посвідчене 22.05.2018 державним нотаріусом Рахівської ДНК за реєстровим №1-504, згідно якого [PERSON] отримала у спадок після смерті матері житловий будинок [ADDRESS] в 1/2 частині. Скасувати рішення державного реєстратора від 23.04.2018 про державну реєстрацію права власності в 1/2 частині на нерухоме майно житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] . померлою [INFO] , індексний №4051546 від 23.04.2018. Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, Бліщ О.Б. від 20.05.2019 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 29.07.2019. Надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву. 11.06.2019, відповідачем [PERSON] подано через канцелярію суду відзив на позов. У відзиві, відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнає з наступних підстав. Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 31.05.2018 у справі №305/235/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особаа: Рахівська нотаріальна контора Закарпатської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку - відмовлену повному обсязі. 14 травня 2019 року Закарпатським апеляційним судом вирішено в апеляційну скагу [PERSON] - залишено без задоволення. Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 31.05.2018, залишено без змін. Оскільки, Закарпатським апеляційним судом встановлено, що Державним реєстартором Рахівської районної Державної адміністрації Закарпатської області Делятинчуком А.І, 18 квітня 2018 року було проведено держану реєстрацію права власності на житловий будинок загальною площею, 123 кв.м., житлова площа, 358,4 кв.м. з надвірними спорудами у [ADDRESS] . 22 травня 2018 року [PERSON] в Рахівській державній нотаріальній конторі отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадковий житловий будинок [ADDRESS] . Тому, [PERSON] являється власником спадкового майна 1/1 частини житлового будинку [ADDRESS] . Така реєстрація є чинною. Таким чином, Закарпатським апеляційним судом вірно встановлено, що на спірне майно існують правовстановлюючі документи. Звертає суду увагу на те, що апеляційним судом Закарпатської області було встановлено, що суд першої інстанції помилково вважав Лугівську сільську раду належним відповідачем, тоді як [PERSON] права і обов`язки, якої стосується у справі не брала участі. Тому, лише з цих підстав було скасоване рішення першої інстанції. Самі свідчення свідків про отримання позивачкою деяких меблів із спадкового будинку, не можуть вважатися прийняттям спадщини, оскільки вони достовірно не підтверджують, що ці дії були вчинені в строк, встановлений для прийняття спадщини. Також доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, про реєстрацію (технічний паспорт, реєстраційний талон) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються нотаріусом з врахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і за відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Не може визнаватися фактичним вступом в управління спадщиною організація та проведення спадкоємцем поховання спадкодавця, оскільки такі дії не стосуються спадкового майна. Позивач не надала до суду жодних доказів того, що вона фактично вступила в управління спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Оскільки доказів на підтвердження факту вступу в управління та володіння спадковим позивач суду не надала, підстав вважати, що вона вступила у володіння та управління спадковим майном за ст.549 ЦК УРСР, немає, тому немає підстав для визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом та правилами ЦК УРСР. Тобто факт прийняття спадщини за правилами ст. 549 ЦК УРСР не доведений, отже, спадщина фактично не прийнята. Згідно ксерокопій з погосподарської книги №03 за 1996-2000 рр. Лугівської сільської ради Рахівського району головою господарства був батько скаржниці, [PERSON] та серед перерахованих членів господарства зазначено лише нині померлу (доньку голови господарства) [PERSON] . Звернутає увагу суду, що цією ж ксерокопією з погосподарської книги № 03 за 1996-2000 рр., підтверджується факт відсутності прописки або складу членів сімї громадянки [PERSON] . За своє життя [PERSON] не складав заповітів чи будь - яких інших гдокументів, оскільки з ним постійно проживала нині померла донька спадкодавця, її мати [PERSON] . Тому її мати стала правонаступником, так як надалі продовжувала проживати до дня своєї смерті у житловому будинку [ADDRESS] , що стверджується довідками Лугівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №539 від 03.07.2015 та №658 від 16.07.2015. Крім цього, згідно з погосподарської книги №04 за 2006-2010 рр. Лугівської сільської ради Рахівського району головою господарства стала нині померла [PERSON] . Тобто, на час виникнення правовідносин записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності і цим самим підтверджується той факт, що її мама вступила в управління спадковим майном. Після смерті матері [PERSON] , яка сталася [INFO] , вона, [PERSON] прийняла спадщину на належне їй майно вигляді житлового будинку [ADDRESS] , оскільки за своє життя, мати згодом зробила заповіт в її користь. У травні 2018 року, вона, як спадкоємець за заповітом, звернулася із відповідною заявою про реєстрацію нерухомого спадкового майна (спадкового будинку), та видачу мїй свідоцтва про право власності на житловий будинок [ADDRESS] до Рахівської нотаріальної контори Закарпатської області. З вище наведеного, вважає, що [PERSON] намагається позбавити її спадкового будинку, що вбачається зловживання [PERSON] процесуальними правами. На підставі наведеного, просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі. 17.02.2020, позивачем [PERSON] подано через канцелярію суду клопотання про уточнення позовних вимог, додаткове обгрунтування підстав позову, уточнення процесуального статусу осіб залучених до участі в справі з уточненням їх назви та витребування оригіналів документів. У поданому клопотанні позивачка зазначила, що згідно запису №340 погосподарського обліку Лугівської сільської ради Рахівського рйону Закарпатської області, спірний житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , був збудований в 1962 році її батьком [PERSON] та мамою [PERSON] та був зареєстрований за ними в погосподарській книзі сільської ради. В 1985 році померла мама. Після смерті матері в будинку залишився проживати батько. Вона проживала в іншому будинку, що безпосередньо межує з будинком батьків. Між їхніми дворогосподарствами не було встановлено ніякої межі, та не було паркану. Її сестра, [PERSON] , мама відповідачки [PERSON] , проживала разом з сім`єю в м. Рахові, але була зареєстрована в батьківському будинку. Оскільки, вона проживала поряд з батьком, після смерті мами, у всьому допомагала батькові вести спільне господарство, доглядала за будинком, разом обробляли земельну ділянку, то вона користувалась будинком нарівні з батьком і в них не було ніяких непорозумінь або суперечностей, вони жили в мирі і злагоді. [INFO] батько помер. Після його смерті в основному за спадковим будинком та і дворогосподарством доглядала вона, мала вільний доступ до будинку, мала ключі від нього, користувалась ним, обробляла земельну ділянку. Сестра [PERSON] продовжувала проживати м. Рахові, інколи навідувалась в гості, також обробляла земельну ділянку. Вони з нею також перебували в нормальних родинних стосунках. Спадковий батьківський будинок вважався їх спільним, вони обидві мали ключі, користувались ним спільно як своїм власним. Вони жили дружно і ніхто з них не поспішав оформляти спадщину в нотаріальній конторі, вони навіть не подавали заяви про прийняття спадщини, оскільки обидві фактично вступили в управління спадковим майном і вважались такими, що прийняли спадщину. В 2013 році, сестра [PERSON] померла. І з того часу у неї з дочкою сестри, відповідачкою справі, почались непорозуміння та судові спори за спадкове майно батьків. Почалось все заповіту, який нібито склала її сестра в лікарні на ім`я відповідачки. Хоча в неї є інші відомості щодо складання цього заповіту, однак вона не стала його оспорювати, оскільки відповідачка і так є спадкоємцем за законом після своєї мами. Як їй пізніше стало відомо, відповідачка в 2015 році звернулася в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно, оскільки не могла оформити спадщину після смерті матері, у зв`язку з відсутністю правовстановлювальних документів на житловий будинок та відсутністю його державної реєстрації. Не залучила її до участі в справі і взагалі не поставила її до відому, таємно отримала рішення Рахівського районного суду від 05.08.2015, яким за нею визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] в цілому. Вважаючи таке рішення суду незаконним та несправедливим, так як її безпідставно позбавили спадкових прав вона оскаржила його в апеляційному порядку. 27.10.2016 року апеляційний суд Закарпатської області скасував вказане незаконне рішення Рахівського районного суду і в позові відмовив. Рішення апеляційного суду залишено в силі постановою Верховного Суду від 28.10.2018, а касаційна скарга [PERSON] залишена без задоволення. Тоді відповідачка [PERSON] , побачивши, що через незаконні рішення суду у неї не вийде прихватити спадковим житловим батьківським будинком, вирішила заволодіти будинком, слідуючи недобросовісним порадам посадових осіб, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно та нотаріату та з їх допомогою і їх протиправними діями, яким була відома вся ситуація навколо спірного будинку. Вони слідуючи своїй жадібності, готові піти на все і на порушення закону щоб допомогти добрій людині. Особливо постарався в цій справі державний реєстратор Делятинчук Андрій Іванович, тому що всі дії, вчинені в послідуючому державним нотаріусом Пріц О.І. були похідними від первинної реєстрації прав нерухомого майна. 18.04.2018 року відповідачка [PERSON] з метою незаконного заволодіння реєстрації Рахівської державної адміністрації Закарпатської області з заявою про державну реєстрацію прав на спірний житловий будинок [ADDRESS] , за своєю померлою мамою [PERSON] , з тим, щоб в послідуючому мати змогу оформити спадщину за заповітом в Рахівській державній нотаріальній конторі, оскільки такий порядок реєстрації за спадкодавцем передбачено законом. Для цього вона надала державному реєстратору Делятинчуку Андрію Івановичу наступні документи: витяг і Спадкового реєстру, серія та номер: 23956060, виданий 15.06.2010 державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори; технічний паспорт, серія та номер 68, виданий 28.08.2013 техніком з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] ; довідку про склад спадкоємців, серія та номер 60, видану 01.07.2015 державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Кицка М.М.; виписку з погосподарської книги, серія та номер 282, видану 23.02.2018 Лугівською сільською радою. На підставі заяви відповідача [PERSON] та доданих до неї вищевказаних документів державним реєстратором Сектору з питань державної реєстрації Рахівської районної державної адміністрації Делятинчуком Андрієм Івановичем 23.04.2018 прийнято рішення по державну реєстрацію прав на житловий будинок [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 708177421236), індексний номер, 40751546 в цілому за померлою в 2013 році [PERSON] . При цьому, державний реєстратор Делятинчук А.І. провів нову державну реєстрацію речових прав на вказане нерухоме майно, не дивлячись на те, що йому було достеменно відомо, що до цього вже було проведена реєстрація прав на житловий будинок, на підставі рішення Рахівського районного суду про визнання права власності на спадкове нерухоме майно, яка була припинена у зв`язку зі скасуванням рішення суду апеляційним судом, і про наявність спору між спадкоємцями з приводу вказаного спадкового майна, на яке ним проводиться повторна реєстрація. Крім того, зазначене рішення державного реєстратора Делятинчука А.І. про державну реєстрацію речових прав на спадкове нерухоме майно та вчинення на підставі цього рішення запису про реєстрацію права власності на житловий будинок за померлою [PERSON] є незаконним, виходячи з наступного. Особливістю державної реєстрації речових прав на нерухоме майно в даному випадку є дві обставини: по-перше державна реєстрація прав відбулась на об`єкт нерухомості, закінчений будівництвом до 05.08.1992 і, по-друге, така реєстрація здійснена не на особу, яка звернулась за проведення реєстраційної процедури, а на спадкодавця, що передбачено та врегульовано діючим законодавством. Мама відповідачки [PERSON] ніколи не була і не могла бути власником спірного житлового будинку, а запис в 1999 році, після смерті батька, головою дворогосподарства свідчить про набуття нею права власності на будинок. Таким правом її наділив одноосібно державний реєстратор Делятинчук А.І . Тому, державна реєстрація речових прав на житловий будинок на спадкодавця [PERSON] державним реєстратором Делятинчуком А.І. проведена безпідставно, з грубим порушенням законодавства, є незаконною й підлягає скасуванню. Отримавши витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на спадковий житловий будинок [ADDRESS] , відповідачка [PERSON] звернулася в Рахівську державну нотаріальну контору за отриманням свідоцтва про право спадщину за заповітом після смерті своєї матері [PERSON] . 22.05.2018 державним нотаріусом Рахівської нотаріальної контори, Пріц О.І. було оформлено та видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, серія та номер: 1-504, згідно якого відповідач [PERSON] набула право власності на житловий будинок [ADDRESS] після смерті матері [PERSON] в 1/1 цілій частині. Тоді ж нотаріусом, як суб`єктом, що наділений реєстраційними повноваженнями було проведено відповідні реєстраційні дії щодо речових прав на нерухоме майно, а саме: 22.05.2018 зроблено запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності №26276041 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом про реєстрацію речових прав на спадковий будинок [ADDRESS] . На підставі прийнятого нотаріусом рішення, індексний номер 41235421 від 23.05.2018 про внесення відповідного запису про виникнення права приватної власності на імя [PERSON] на спадкове майно, та одночасним внесенням до державного реєстру прав запису про припинення права власності на об`єкт нерухомості за [PERSON] . Зрозуміло, що дії державного нотаріуса Пріц О.І. по видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та проведення відповідних реєстраційних дій були похідними від незаконних дій державного реєстратора Делятинчука Андрія Івановича по проведенню реєстрації прав на нерухоме майно за спадкодавцем як власником спадкового майна, і у зв`язку з цим також вважаються незаконними і також підлягають скасуванню. Крім того, зазначила, що державний нотаріус Пріц О.І. була добре обізнана, що в період оформлення спадщини за заповітом, відносно спадкового будинку є судовий спір з 2017 року за її позовом до відповідача [PERSON] , у якій Рахівська державна нотаріальна контора була залучена, як третя особа і справа вирішена по суті Рахівським районним судом тільки 31.05.2018 (справа №305/235/17). Тобто видачу свідоцтва про право на спадщину було зроблено 22.05.2018, а суд мав відбутись 31.05.2018, про що була повідомлена Рахівська державна нотаріальна контора. Крім того, державний нотаріус Пріц О.І. вже відмовляла відповідачу [PERSON] в оформленні спадщини згідно постанови №54, від 06.07.2015, із-за відсутності правововстановлюючих документів на будинок. На підставі наведеного просила залучити до участі у розгляді справи в якості співвідповідачів: Сектор з питань державної реєстрації Рахівської районної державної адміністрації та Рахівську державну нотаріальну контору. Крім того, у клопотанні просила витребувати у сектора з питань державної реєстрації Рахівської районної державної адміністрації оригінали реєстрової справи, що зберігається в паперовому або електронному варіанті, що послужили підставою для прийняття рішення та вчинення запису від 23.04.2018, індексний номер - 4051546 про державну реєстрацію права власності в цілій частині на нерухоме майно: житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] , померлою [INFO] . Витребувати від Рахівської державної нотаріальної контори оригінал для огляду в суді та належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи №156/2018 про видачу свідоцтва про право на спадщину відповідачу [PERSON] після смерті матері [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за №1-504. Уточнені позовні вимоги викласти в наступній редакції. Визнати незаконними та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене 22.05.2018 державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Пріц Оленою Іванівною, реєстровий №1-504, згідно якого відповідач [PERSON] набула право власності на житловий будинок [ADDRESS] , в цілому, після смерті її матері [PERSON] , померлої [INFO] , а також скасувати відповідний запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на даний житловий будинок, в цілій частині, за відповідачкою [PERSON] , зробленого державним нотаріусом Пріц Оленою Іванівною на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер-41235421 від 23.05.2018. Визнати недійсним та скасувати рішення державного реєстратора Сектору з питань державної реєстрації Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області, Делятинчука Андрія Івановича від 23.04.2018, індексний номер 4051546 та запис про державну реєстрацію права власності, в цілій частині, на нерухоме майно житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] , померлою [INFO] . 26.02.2020, представником відповідача, [PERSON] , адвокатом Гудз Ю.Ю. подано через канцелярію суду додаткові письмові пояснення. У додаткових письмових поясненнях, адвокат Гудз Ю.Ю., зазначив, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували обставини зазначені нею у клопотанні про уточнення позовних вимог. Зокрема позивачем не надано жодних доказів, що вона фактично вступила в оперативне управління та володіння спадковим майном. Вважає, що [PERSON] приховує факт, що вона 07.02.2017 зверталася до Рахівського районного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] , третя особа Рахівська Державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на частину житлового будинку. Рішенням суду, яке набуло законної сили, [PERSON] було відмовлено у задоволенні позову. Таким чином вважає, що позивач [PERSON] не довела жодної з обставин, на які вона посилається в позові, в тому числі зміненому, а навпаки, докази у справі свідчать про безпідставність та надуманість претензій [PERSON] на предмет спору, тому просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 24.04.2020, представником відповідача, [PERSON] , адвокатом Гудз Ю.Ю. подано через канцелярію суду клопотання про приєднання письмових доказів. На підставі розпорядження Рахівського районного суду Закарпатської області №58 від 09 листопада 2020 року призначено повторний авторозподіл справи за №305/654/19. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана судді Рахівського районного суду, Закарпатської області Марусяк М.О. для прийняття до провадження Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області Марусяк М.О. від 16.11.2020, справу прийнято до свого провадження. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 09 годину 30 хвилин 09.03.2021. Ухвалою суду від 22.07.2021, залучено до участі в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Рахівська державна нотаріальна контора, Лугівська сільська рада Рахівського району Закарпатської області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування запису в реєстрі речових прав на нерухоме майно - Богданську сільську раду Рахівського району Закарпатської області, як правонаступника третьої оссоби без самостійних вимог на предмет спору, Лугівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області. Відкладено підготовче засідання на 14 год. 00 хв. 26 жовтня 2021 року. 29.10.2021, позивач [PERSON] подала через канцелярію суду клопотання, в якому відмовилася від клопотання від 17.02.2020 в частині залучення в якості співвідповідачів: Сектор з питань державної реєстрації Рахівської районної державної адміністрації та Рахівську державну нотаріальну контору. Оскільки Сектор з питань державної реєстрації Рахівської районної державної адміністрації, ліквідовано, просила витребувати з Рахівської РДА вказані в клопотанні документи. В решті клопотання підтримує. Ухвалою суду від 29.10.2021, задоволено клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів. Витребувано від Рахівської районної державної адміністрції Закарпатської області, оригінал для огляду в суді та належним чином завірену копію реєстрової справи, що зберігається в паперовому або електронному варіанті, що послужили підставою для прийняття рішення та вчинення запису від 23.04.2018, індексний номер - 4051546 про державну реєстрацію права власності в цілій частині на нерухоме майно: житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] , померлою [INFO] . Витребувано від Рахівської державної нотаріальної контори Південно-Західного управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ), оригінал для огляду в суді та належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи №156/2018 про видачу свідоцтва про право на спадщину відповідачу [PERSON] після смерті матері [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за №1-504. Оголошено перерву у підготовчому засіданні до 10 год. 00 хвилин 11 січня 2022 року. Ухвалою суду від 30.05.2022, підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні в залі Рахівського районного суду Закарпатської області за адресою: м. Рахів, вул. Карпатська, №15, Закарпатської області на 15 липня 2022 року. Представник позивача, адвокат Репарюк О.В. у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позовній заяві та клопотанні про уточнення позовних вимог. На задоволенні уточнених позовних вимог наполягає. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнала. Просила відмовити у задоволенні позову з підстав наведених у відзиві та письмових поясненнях наданих її адвокатом Гудзом Ю.Ю. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, Рахівської державної нотаріальної контори, у судове засідання не з`явився. Завідувач Рахівської ДНК, Пріц О.І. 30.05.2022 подала через канцелярію суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Позовні вимоги не підтримує. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, у судове засідання не з`явився. Про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що [INFO] , у віці 88 років, помер громадянин [PERSON] (він же [PERSON] ), що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24.03.2016. Після смерті громадянина [PERSON] , відкрилася спадщина на все належне йому майно, в тому числі, і на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності громадянина [PERSON] ( [PERSON] ) на вказане нерухоме майно підтверджується випискою з погосподарської книги №03 на 1991-1995 роки Лугівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області станом на 19.07.2018, з якої вбачається, що житловий будинок загальною площею 72 кв.м, житловою площею 45 кв.м. з господарськими спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,26 га перебували у користуванні [PERSON] ( [PERSON] ). Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов`язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, оскільки до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Країні (УРСР) із 1979 року, в яких при визначення року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку, тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Оскільки спадщина за померлим [PERSON] ( [PERSON] ), відкрилася [INFO] , отже цивільні правовідносини слід врегульовувати положеннями Розділу VІІ Спадкове право ЦК УРСР (в редакції 1963 року). У відповідності до частин 1,2 статті 524 ЦК УРСР (в ред.1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Судом встановлено, що за період свого життя [PERSON] ( [PERSON] ) заповітів не складав. У відповідності до ч.1 ст.529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] ( [PERSON] ) спадкоємцями першої черги за законом були його діти: дочка [PERSON] , позивач по справі та дочка, [PERSON] . Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно з положеннями ст.ст.549, 554 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (ст. ст. 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до частини першої статті 549 ЦК УРСР, прийняття спадщини могло підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Разом з тим, самі свідчення свідків про отримання позивачкою деяких меблів із спадкового будинку, не можуть вважатися прийняттям спадщини, оскільки вони достовірно не підтверджують, що ці дії були вчинені в строк, встановлений для прийняття спадщини. Також доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічний паспорт, реєстраційний талон) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються нотаріусом з врахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і за відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Не може визнаватися фактичним вступом в управління спадщиною організація та проведення спадкоємцем поховання спадкодавця, оскільки такі дії не стосуються спадкового майна. Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази, що спадкоємці першої черги за законом [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину, яка відкрилася після смерті їх батька [PERSON] ( [PERSON] ). Зокрема з довідки №782 виданої 01.08.2018 виконкомом Лугівської сільської ради, вбачається, що згідно погосподарської книги №3 на 1996-2000 роки в будинку [ADDRESS] , станом на 12.08.1999 були зареєстровані власник будинку [PERSON] , [INFO] та його дочка [PERSON] , [INFO] . Однак, дочка [PERSON] станом на 12.08.1999 проживала у м. Рахів, до будинку батька переїхала у 2001 році. Факт непроживання громадянки [PERSON] на момент відкриття спадщини разом зі спадкодавцем [PERSON] підтверджується також довідкою виконкому Лугівської сільської ради №904 від 12.07.2019 та актом обстеження №2 від 10.07.2019. Також, під час вирішення справи №305/235/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Рахівська державна нотаріальна контора Закарпатської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, судом було встановлено, що позивач [PERSON] не надала суду жодних доказів того, що вона фактично вступила в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Оскільки доказів на підтвердження факту вступу в управління та володіння спадковим майном [PERSON] суду не надала, підстав вважати, що вона вступила у володіння та управління спадковим майном за ст.549 ЦК УРСР, немає, тому немає підстав для визнання за нею права власності на майно в порядку спадкування за законом та правилами ЦК УРСР. Тобто факт прийняття спадщини [PERSON] за правилами ст.549 ЦК УРСР не доведений, отже, спадщина фактично не прийнята. Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 31.05.2018, відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Рахівська державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку. Вказане рішення залишено в силі Постановою Закарпатського апеляційного суду від 14 травня 2019 року та постановою Верховного Суду від 25 березня 2020 року. У відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, факт неприйняття спадщини позивачкою [PERSON] після смерті батька [PERSON] ( [PERSON] ), у відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України, доказуванню не підлягає, оскільки був встановлений під час розгляду цивільної справи №305/235/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Рахівська державна нотаріальна контора Закарпатської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку. Поряд з цим, судом встановлено, що [INFO] померла громадянка [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25.01.2013. Спадщина за померлою [PERSON] , відкрилася [INFO] , отже цивільні правовідносини слід врегульовувати положеннями Книги шостої "Спадкове право" ЦК України (в редакції 2004 року). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Судом встановлено, що 11 червня 2010 року, [PERSON] , склала заповіт, відповідно до якого, на випадок своєї смерті, заповіла усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що вона матиме за законом право - [PERSON] . Вказаний заповіт є чинним та ніким не скасований, що стверджується, що стверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №52011105 від 22.05.2018 виданою Рахівською державною нотаріальною конторою. При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно звертається увага на зміну редакції ч.4 ст.331 і ч.4 ст.334 ЦК України та інших норм цивільного законодавства і застосовується редакція закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. Судом встановлено, що після смерті громадянки [PERSON] , відкрилася спадщина на все належне їй майно, в тому числі, і на житловий будинок [ADDRESS] . Право власності громадянки [PERSON] на вказане нерухоме майно підтверджується випискою з погосподарської книги №04 на 2006-2010 роки Лугівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області станом на 23.02.2018, з якої вбачається, що житловий будинок загальною площею 81 кв.м, житловою площею 66 кв.м. з господарськими спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,26 га перебували у користуванні [PERSON] . На підставі вказаної виписки із погосподарської книги, держапвний реєстратор Рахівської районної державної адміністрації, Делятинчук Андрій Іванович , виніс рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 40751546 від 23.04.2018, яким зареєстрував право власності в цілій частині за [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] . Та обставина, що житловий будинок [ADDRESS] належав на праві приватної власності в цілій частині [PERSON] встановлена і під час розгляду справи №305/235/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Рахівська державна нотаріальна контора Закарпатської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку. Таким чином, вказана обставина, у відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України, доказуванню не підлягає. Стаття 1268 ЦК України проголошує, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що відповідач, [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину, у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, після смерті своєї матері [PERSON] , оскільки на момент відкриття спадщини проживала разом зі спадкодавцем та протягом строку встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не заявила про відмову від неї, що стверджується довідкою виконавчого комітету Лугівської сільської ради №615 від 23.07.2015. 22 травня 2018 року державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори, Пріц О.І. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом по спадковій справі №156/2018, зареєстроване в реєстрі за №1-504, згідно якого державний нотаріус посвідчила, що на підставі заповіту, посвідченого черговим лікарем приймального відділення Рахівської районної лікарні 11 червня 2010 року за реєстром №1, спадкоємцем майна [PERSON] , а саме житлвоого будинку [ADDRESS] є її донька [PERSON] , [INFO] . Звертаючись з позовом до суду про скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом та скасування рішення державного реєстратора в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на спірний житловий будинок в цілій частині за [PERSON] , позивач, [PERSON] посилається на те, що незаконними діями державного реєстратора та державного нотаріуса порушується її право на спадщину, яку вона отримала після смерті батька [PERSON] . При цьому, позивачка вважає, що [PERSON] не мала право оформляти право власності за собою в цілій частині на житловий будинок [ADDRESS] , оскільки наявне рішення суду, яке набуло законної сили, яким відмовлено [PERSON] у задоволенні позову про визнання права власності на спадкове майно. Судом встановвлено, що у 2015 році відповідачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до Лугівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог: Рахівське районне управління юстиції Закарпатської області в особі реєстраційної служби про визнання права власності на спадкове майно. Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 05.08.2015 по справі №305/1389/15-ц, позов задоволено. Визнано за [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] , мешканкою [ADDRESS] , право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2016 року, апеляційну скаргу [PERSON] , задоволено. Рішення Рахівського районного суду від 5 серпня 2015 року, скасовано. Відмовлено у задоволенні позову. Вказане рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2016 року залишено без змін постановою Верховного Суду від 28 березня 2018 року. Поряд з цим, згідно мотивувальної частини рішення Апеляційного суду Закарпатської області, з яким погодився Верховний Суд, підставою для скасування рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 05.08.2015 по справі №305/1389/15-ц стало те, що суд першої інстанції помилково вважав Лугівську сільську раду належним відповідачем у контексті даного спору, оскільки рада не є учасником спірних правовідносин ані в контексті спадкування, ані з огляду на належність майна іншій особі. Отже, Лугівська сільська рада не є належним відповідачем за позовом, тоді як [PERSON] права і обов`язки якої стосується справа, не брала участі в справі. Виходячи з викладеного, суд першої інстанції не мав належних підстав для визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок [ADDRESS] , разом з надвірними спорудами, тож суд прийшов до хибного та передчасного висновку про задоволення позову. Відтак, пред`явлення та вирішення позову до неналежного та необхідного для вирішення спору відповідача є обов`язковою підставою для скасування рішення суду. Тому на підставі ст.309 ч.1 п.4 ЦПК України, рішення суду першої інстанції слід скасувати та відмовити в позові з процесуальних підстав, у зв`язку з пред`явленням його до неналежного відповідача, що не позбавляє позивача права на звернення до суду із самостійним позовом до особи, яка має відповідати за цим позовом. У зв`язку з наведеним, суд вважає безпідставним посилання позивача та її представника на рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 05.08.2015 по справі №305/1389/15-ц, як на підставу для скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом та скасування рішення державного реєстратора в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на спірний житловий будинок в цілій частині за [PERSON] , оскільке таке ухвалено з процесуальних підстав, що не позбавляє право [PERSON] оформити спадщину після смерті своєї матері [PERSON] . При розгляді цивільної справи, суд, керується положеннями статей 77-79 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідності до положень статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: dismissed