Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-06 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] , про зобов`язання звільнити житлове приміщення . Позовні вимоги мотивовані тим, що заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23 червня 2008 року у справі № 2-2165/08 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] , встановлено порядок користування житловим приміщенням. Згідно рішення судом вирішено виділити в користування в кооперативній квартирі [ADDRESS] : [PERSON] ізольовану кімнату розміром 17, 5 кв. м ; [PERSON] , [PERSON] , її неповнолітній дитині [PERSON] дві ізольовані кімнати площею 12, 3 кв. м ., залишивши коридор, кухню, ванну кімнату та вбиральню в загальному користуванні. Рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 червня 2008 року у справі № 2-2165/08 набрало законної сили, не скасовано. Також судом було встановлено, що [PERSON] як член житлово-будівельного кооперативу «Авіатор -12» 22 січня 1985 року , перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , отримав свідоцтво на право власності на кооперативну трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Пайові внески у 1990 року була повністю сплачені і на момент розгляду судом тієї справи дане житло було спільною сумісною власністю подружжя. В подальшому шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва . Відповідачі по справі не виконують рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 червня 2008 року у справі № 2-2165/08 суду, порушують порядок користування квартирою, який встановлений рішенням суду, постійно проживають в кімнаті площею 17,5 кв.м. Не сплачують за житлово-комунальні послуги за фактичну площу квартири, що знаходиться в їх користуванні. Розмістили речі по всій квартирі, що обмежує позивача в повноцінному користуванні власністю. У травні 2017 року письмово звертався до [PERSON] з вимогою звільнити кімнату 17, 5 кв. м у квартирі [ADDRESS] , однак відповіді він не отримав та його вимога не була виконана. В самостійному порядку вирішити питання з відповідачами не має можливості, а тому звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою суду від 25 вересня 2021 року цивільну справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. Розгляд справи призначений судом в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачами по справі не подано до суду відзиву на позовну заяву. У відповідності з вимогами ст. 53 ЦПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Згідно ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд, з урахуванням предмету позову, вважає що права неповнолітньої дитини не будуть порушені, у зв`язку з чим підстав для залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору Службу в справах дітей відсутні. 20 травня 2021 року у справі проведено повторний автоматизований розподіл справи та головуючим суддею визначено Головчака М. М. 18 травня 2021 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про відшкодування витрат на ремонт. 02 листопада 2021 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про відшкодування витрат на ремонт повернуто. У судовому засіданні представник [PERSON] - адвокат Федосєєва Т.Ю. підтримала позовні вимоги повністю та надала відповідні пояснення. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляд справи повідомлялися належним чином. Подали до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що були вимушені виїхати на інше місце проживання. Європейський суд з прав людини (далі -ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок ( рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів ( рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06). Відповідачі по справі неодноразово зверталися до суду з клопотаннями про відкладення розгляду справи, однак мали можливість залучити по справі представника. Враховуючи поведінку сторін, що призвела до затягування розгляду справи ,суд визнав неявку такою, що не перешкоджає розглядові справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності , суд прийшов наступного. Суд установив, заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23 червня 2008 року у справі № 2-2165/08 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] , встановлено порядок користування житловим приміщенням. Згідно зазначеного рішення, судом вирішено виділити в користування в кооперативній квартирі [ADDRESS] : [PERSON] ізольовану кімнату розміром 17, 5 кв. м ; [PERSON] , [PERSON] , її неповнолітній дитині [PERSON] дві ізольовані кімнати площею 12, 3 кв. м залишивши коридор, кухню , ванну кімнату та вбиральню в загальному користуванні. Рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 червня 2008 року у справі № 2-2165/08 набрало законної сили, не скасовано, а тому є обов`язковим для виконання. [PERSON] як член житлово-будівельного кооперативу «Авіатор -12» 22 січня 1985 року, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , отримав свідоцтво на право власності на кооперативну трикімнатну квартиру [ADDRESS] . В подальшому шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва . Відповідачі по справі не виконують рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 червня 2008 року у справі № 2-2165/08 суду, порушують порядок користування квартирою, постійно проживають в кімнаті площею 17,5 кв.м. У травні 2017 року позивач письмово звернувся до [PERSON] з вимогою звільнити кімнату 17, 5 кв. м у квартирі [ADDRESS] . Відповідачі стверджували, що ними було зроблено ремонт у кімнаті , яка виділена в користування [PERSON] , а тому вони мають повне право користуватися цією кімнатою. Отже спір між сторонами стосується порушення порядку користування житловим приміщенням, визначеного рішенням суду. Статтею 15 ЦК України визначено , що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення , невизнання або оспорювання . Кожна особа має право на захист свого інтересу , який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства . Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу . Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії , яка це право порушує ( пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України ), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Житлові права позивача підлягають судовому захисту, оскільки він правомірно набув право власності, був вселений до помешкання та в подальшому було визначено порядок користування житловим приміщенням. Змістом права власності є право володіння, користування та розпорядження своїм майном визначене у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Доводи відповідачів щодо втрати права користування житловим приміщенням позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України). Ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Такий висновок суду ґрунтується не лише на законодавстві України, а й на практиці Європейського Суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), де ЄСПЛ вказав, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі, в користь позивача із відповідачів слід стягнути понесені судові витрати по справі пропорційно до задоволеної частини вимог.

Outcome: approved