Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка звернулася\~до Катеринопільського\~районного суду\~Черкаської області\~з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~В обгрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що відповідач з січня місяця 2021 року та по даний час в зазначеному будинку не проживає та не з`являється, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Катеринопільської селищної ради № 17 від 14.02.2022 року. У зв`язку з тим, що за вказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них, чим об`єктивно порушуються права позивачки, тому вона змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. \~ \~ \~ \~Ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 30.03.2022 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, призначено підготовче судове засідання. \~ \~ \~ \~Ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 16.06.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити позов з підстав, наведених у позовній заяві та пояснила, що з січня місяця 2021 року [PERSON] за вказаною адресою не проживає. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач повідомлялася про розгляд справи належним чином. Відзив не подав, у зв`язку із чим, суд, враховуючи відсутність заперечень позивачки, відповідно до ст.ст. 280 - 282 ЦПК України\~ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Водночас, у ст. 41 Конституції України визначено, що закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Приписами ч. 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно\~до ст.ст.\~379,\~380\~ЦК України,\~житлом фізичної\~особи є,\~зокрема,\~житловий будинок,\~яким є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. \~ \~ \~ \~Положеннями ч. 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. \~ \~ \~ \~Згідно зі ст. 391 ЦК України \~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ч.ч.\~4,\~5\~ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань. Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим питання про збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами на більш тривалий строк вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил\~статті 89 ЦПК України щодо\~оцінки доказів. Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Відповідно до\~статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні\~більше шести\~місяців та\~відсутність поважних\~причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені\~статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач довів. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Указане відповідає роз`ясненням, наданим судам у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», відповідно до якого у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї\~тощо) суд може продовжити пропущений строк. Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 22.11.2018 року у справі № 760/13113/14-ц, нагадав, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей\~71,\~72 ЖК\~Української PCP, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Окрім того, суд бере до уваги, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мак Кенн проти Сполученого Королівства» від 13.05.2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02.12.2010 року). Втручання держави є порушенням\~статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 року). Спірні\~правовідносини,\~що виникли\~між сторонами,\~регулюються положеннями\~статті 405\~ЦК України\~відповідно до\~положень якої\~члени сім`ї\~власника житла,\~які проживають\~разом з\~ним,\~мають право\~на користування\~цим житлом\~відповідно до\~закону. Житлове\~приміщення,\~яке вони\~мають право\~займати,\~визначається його\~власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що [PERSON] згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.12.2020 року є власником житлового будинку загальною площею 52,4 кв.м., житлова площа 33,8 кв.м., який розташований за адресою [ADDRESS] . Відповідно до довідки від 04.02.2022 року за № 47, виданої Виконавчим комітетом Катеринопільської селищної ради Кайтанівського Старостинського округу [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований в будинку за адресою [ADDRESS] з січня 2021 року в с. Кайтанівка не проживає. Місце проживання та перебування його не відоме. Відповідно до довідки від 18.06.2022 року за № 164, виданої Виконавчим комітетом Катеринопільської селищної ради Кайтанівського Старостинського округу [PERSON] проживає та є власником будинку та домогосподарства, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] з 18.11.2010 року. Крім неї в будинку зареєстровані: [PERSON] - мати; [PERSON] - син, зареєстрований але на даний час не проживає; [PERSON] - співмешканець, який зареєстрований з 2018 року, але з січня 2021 року по даний час не проживає. У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами [PERSON] пояснили, що [PERSON] більше одного року в будинку не проживає, речей які належать [PERSON] вони не бачили та не знають де він проживає. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] понад встановлений законом термін без поважних причин не проживає в будинку, із заявами до уповноважених органів про причини своєї відсутності не звертався, обов`язок по сплаті комунальних послуг не несе, перешкод в користуванні житловим приміщенням йому ніхто не чинив, відтак останній втратив право користуватися цим житлом, що дає підстави суду визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved