Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~із позовом\~про захист\~прав споживачів\~шляхом стягнення\~грошових коштів.\~Позовні вимоги\~обґрунтовує тим,\~що 27\~грудня 2018\~року між\~ним,\~позивачем,\~відповідачем 1\~та третьою\~особою укладено\~попередній договір\~купівлі-продажу\~квартири,\~відповідно до\~п.2.1.\~якого предметом\~є укладення\~сторонами в\~майбутньому договору\~купівлі-продажу\~об`єкта,\~а саме\~1-кімнатної\~житлової квартири\~в будинку\~за будівельною\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~що знаходиться\~в 10\~під`їзді на\~7\~поверсі,\~за будівельним\~номером [ADDRESS] ,\~загальна проектна\~площа 50,57\~(п`ятдесят\~цілих,\~п`ятдесят сім\~сотих)\~кв.\~м.\~В п.\~4.3.\~сторони договору\~погодили,\~що покупець\~зобов`язується сплатити\~продавцю забезпечувальний\~платіж,\~що дорівнює\~сумі коштів,\~яка у\~національній валюті\~України -\~гривні складає:\~859\~690,00\~грн.\~(вісімсот\~п`ятдесят дев`ять\~тисяч шістсот\~дев`яносто)\~гривень 00\~копійок,\~що за\~курсом НБУ\~на день\~укладення цього\~Договору становило:\~31\~527,\~68\~доларів США\~(тридцять\~одна тисяча\~п`ятсот двадцять\~сім)\~доларів США\~68\~центів.\~Перший забезпечувальний\~платіж у\~розмірі 436\~284,61\~грн.,\~що за\~курсом НБУ\~на день\~укладення договору\~становить:\~16\~000,00\~доларів США\~покупець мав\~сплатити до\~31\~грудня 2018р.,\~а другий\~у розмірі\~423\~405,39\~грн.,\~що за\~курсом НБУ\~на день\~укладення договору\~становить:\~15\~527,68\~доларів США,\~до 15\~березня 2021р.\~На виконання\~умов попереднього\~Договору купівлі-продажу\~квартири ним,\~позивачем,\~передано на\~користь відповідача\~2\~кошти в\~розмірі:\~436\~284,61\~грн.\~(чотириста\~тридцять шість\~тисяч двісті\~вісімдесят чотири)\~гривні 61\~копійка,\~що еквівалентно: 16\~000,00\~доларів США\~(шістнадцять\~тисяч доларів\~США 00\~центів), які [PERSON] \~вніс на\~рахунок ТОВ\~«КУА «Оптимум»,\~що підтверджується\~Актом звіряння\~взаємних розрахунків\~за період:\~27.12.2018р.\~між ТОВ\~«КУА «Оптимум»\~і [PERSON] \~за попереднім\~Договором купівлі-продажу\~квартири.\~Згодом,\~відповідач 2\~видав позивачу\~розписку від\~19.02.2021р.,\~якою підтвердив\~те,\~що отримав\~від нього,\~позивача,\~кошти в\~сумі:\~436\~284,61\~грн. на виконання укладеного між ТОВ «КУА «Оптимум» та [PERSON] попереднього Договору купівлі-продажу квартири від 27.12.2018р., про що також пізніше було зроблено відповідний запис на акті звіряння взаємних розрахунків від 27.12.2018р. Однак, станом на день подання цього позову забудовники не виконали свого обов`язку із будівництва житлового будинку. У зв`язку із невиконанням відповідачами взятих на себе зобов`язань із будівництва житлового будинку, наявності судових спорів щодо земельної ділянки на якій мало відбуватись будівництво, скасуванням містобудівних умов та обмежень, а також численних позовів покупців нерухомості до відповідачів та третьої особи у цій справі, він, позивач, вирішив звернутись за захистом своїх порушених прав та інтересів із цим позовом до суду. Відтак, просить стягнути солідарно з відповідачів грошові кошти в сумі 484 835 (чотириста вісімдесят чотири тисячі вісімсот тридцять п"ять) гривень 91 коп., на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 30.12.2021 року провадження у справі відкрито та призначено у справі підготовче засідання. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 22.04.2022р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В чергове судове засідання учасники судового процесу не прибули, хоч належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Представник позивача подала заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задоволити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник треьої особи подала заяву про розгляд справи за її відсутності, при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України,\~розгляд справи\~проведено судом\~за відсутності\~осіб,\~які беруть\~участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч.1 ст.4 цього кодексу, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 27.12.2018 року між ТОВ «Компанія з управління активами «Оптимум», що діє за рахунок та в інтересах Пайового не диверсифікованого венчурного інвестиційного фонду закритого типу "Львівська Мрія - Інвест", позивачем [PERSON] та ТОВ «Енерджі Плюс Україна» укладено попередній договір купівлі-продажу квартири. Відповідно до дно пунктів 2.1, 2.2 предметом цього договору є укладення сторонами в майбутньому договору купівлі-продажу об`єкта - однокімнатної житлової квартири в будинку, що знаходиться в 10 (десятому) під"їзді на [ADDRESS] , загальна проектна площа 50, 57 (п"ятдесят цілих п"ятдесят сім сотих) кв.м., та сторони зобов`язалися в майбутньому укласти в належній формі та підписати основний договір, до підписання якого відповідач 1 забезпечить введення будинку в експлуатацію та після оформлення та реєстрації права власності за відповідачем 1 на об`єкт, передає об`єкт у власність позивачу в порядку, що встановлений цим договором. Сторони погодили, що вартість (ціна продажу) об`єкта за основним договором дорівнює розміру забезпечувального платежу, що має бути сплачений позивачем згідно з розділом 4 цього договору. Відповідно до акту звіряння взаємних розрахунків за період 27 грудня 2018 року, підписаного відповідачем 1 та позивачем, останнім 27.12.2018р. сплачено грошову суму в розмірі 436 284 (чотириста тридцять шість тисяч двісті вісімдесят чотири) гривень 61 коп. На підтвердження внесення першого забезпечувального платежу, в матеріалах справи міститься розписка від 19.02.2021р. відповідача [PERSON] , який згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є кінцевим бенефіціарним власником ТОВ "КУА "Оптимум", відповідно до якої він, відповідач, підтвердив факт передачі грошових коштів в сумі 436 284 (чотириста тридцять шість тисяч двісті вісімдесят чотири) гривень 61 коп. на виконання попереднього договору купівлі - продажу квартири від 27.12.2018р. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.635 ЦК України, попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Необґрунтоване ухилення однієї із сторін від укладання основного договору, передбаченого попереднім договором, може бути підставою для відшкодування другій стороні збитків, завданих простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства (частина друга статті 635 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. У постанові Верховного Суду від 14.04.2020р. по справі №495/2442/16 висловлена правова позиція, згідно якої під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Відтак, зважаючи на те, що відповідачами безпідставно набуто кошти позивача, які станом на день розгляду справи йому не повернуті, умови договору, відповідно до яких кошти були передані, відповідачами не виконані, суд вважає, що відповідачі зобов"язані повернути позивачу кошти в сумі 436 284 (чотириста тридцять шість тисяч двісті вісімдесят чотири) гривень 61 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. У відповідності до ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільнює винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. За умовами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п. 37 Постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/10156/17 здійснено наступний висновок щодо застосування норм права в разі порушення позадоговірного зобов`язання, що виникло на підставі ст. 1212 ЦК України, наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В матеріалах справи міститься розрахунок 3% річних по сплаті коштів, відповідно до якого інфляційні нарахування на суму боргу, за період з 01.01.2021р. по 17.11.2021р. складає 37040 (тридцять сім тисяч сорок) гривень 56 коп., які слід стягнути з відповідачів. Суд вважає аргументи позивача обгрунтованими та такими, що підтверджені належними та достатніми доказами у справі. Для спростування доводів позову відповідачі не скористалися своїм правом подати відзив на позовну заяву, жодних належних і допустимих доказів, визначених законом, суду не представили. В матеріалах справи відсутні будь - які докази, які свідчать про те, що позивачу повернені грошові кошти, як і відсутні докази, що позивачем безпідставно заявлені позовні вимоги, щодо їх повернення. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Абз. 4 п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). Відповідно до ч.1\~ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викаденого,

Outcome: approved