Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-10 00:00:00

У липні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог від січня 2021 року, просить суд зняти з реєстрації місця проживання громадян: 1. [PERSON] , [INFO] , 2. [PERSON] , [INFO] , 3. [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , а також виселити вказаних осіб з житлового будинку за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 16.07.2008 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNN0G100000073, згідно якого АТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу кредит у розмірі 17 754,83 доларів США строком до 16.07.2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали договір іпотеки, згідно якого Відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 44,80 м.кв., житловою площею 19,90 м.кв., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , Договором іпотеки передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у вказаному будинку (предметі іпотеки) інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. АТ КБ «Приватбанк» вказує, що відповідачем, всупереч вимог договору іпотеки, порушено його обов`язок та у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані: 1. [PERSON] , [INFO] , 2. [PERSON] , [INFO] , 3. [PERSON] , [INFO] .. Таким чином, АТ КБ «Приватбанк» вважає, що мешканці, які були зареєстровані з порушенням вимог законодавства у вищезгаданому житловому будинку, що є предметом іпотеки, не мають права користуватись житловим будинком, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом. Відповідач [PERSON] у травні 2021 року подала відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі, і зазначає такі підстави: -відсутність доказів, що підтверджують вимоги, викладені в позовній заяві; -відповідач не вважає, що наявність зареєстрованих осіб негативно відобразиться на ціні предмету іпотеки; -у позовній заяві не вказано, яким чином реєстрація її та її неповнолітніх дітей погіршує майнові права позивача; -відсутність доказів, що боржник не виконує, або неналежно виконує основне зобов`язання; -доводи позивача, що факт реєстрації особи у іпотечному майні без дозволу іпотекодержателя, є доказом порушення права іпотекодержателя на реалізацію предмета іпотеки майбутньому, не заслуговують на увагу; -обставини, на які посилається позивач, не є передбаченими законом підставами для визнання відповідача та її неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням. -позивач взагалі не надав підстав та обґрунтування вимоги щодо виселення. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради надав суду висновок у якому вважав не доцільним задоволення позову, з підстав, визначених позивачем, звернув увагу на порушення позивачем прав дітей (а.с. 66-68). Ухвалою суду від 16 листопада 2020 року відкрите загальне позовне провадження у справі (а.с.25). Ухвалою суду від 09 березня 2021 року прийнято на розгляд заяву про уточнення позовних вимог (а.с. 48-49). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, просить задовольнити у повному обсязізадовольнити у повному обсязі та не заперечувала проти заочного розгляду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 16 травня 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником прав та обов`язків якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNN0G100000073, відповідно до якого позивач надав відповідачеві кредит на строк до 11 травня 2027 року у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 17 754,83 доларів США шляхом видачі готівки через касу зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с.5-7). З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 16 липня 2008 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладений договір іпотеки № DNN0G100000073, зареєстрований в реєстрі за № 46 (а.с.10-12). Згідно з п. 35.3. Договору іпотеки, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором Іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно (предмет іпотеки), а саме житловий будинок загальною площею 44,8 м.кв., житловою площею 19,90 м.кв., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належить іпотекодавцю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05 квітня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1842. Відповідно, будинок за адресою [ADDRESS] , який належить на праві приватної власності [PERSON] , є предметом іпотеки, виступає як забезпечення його зобов`язання за споживчим кредитом, наданим йому ЗАТ КБ «ПриватБанк» в іноземній валюті - доларах США. У даному будинку зареєстровано місце постійного проживання відповідача [PERSON] , [INFO] з неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , (а.с.13, 24). За положеннями ст. 47 Конституції України кожен має право на житло Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та рішення суду. Згідно із частиною першою статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ст. 51 Конституції України). Абзацом 5 ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та ч. 1 ст. 379 Цивільного кодексу України, надано визначення поняттям «місце проживання» та «житла фізичної особи». Так, місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Відповідно до абз. 11 ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Наказом МВС України від 22.11.2012 р. № 1077 затверджено Порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів (надалі - Порядок № 1077). Відповідно до п. 2.3 Порядку № 1077 відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вносяться до заяви одного з них. Особа, яка досягла 14-річного віку, подає заяву про реєстрацію місця проживання особисто. При проживанні батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода другого з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним. У разі якщо місце проживання другого з батьків зареєстровано в межах обслуговування адміністративно-територіальної одиниці територіального підрозділу, яким розглядається заява про реєстрацію місця проживання дитини, інформація перевіряється цим територіальним підрозділом або надається адресно-довідковим підрозділом відповідного територіального органу ДМС. Відомості про реєстрацію дитини, яка не досягла 14 років, вносяться до картки реєстрації того з батьків, з ким реєструється місце проживання дитини, та до адресної картки. До адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС надсилаються відомості про реєстрацію місця проживання того з батьків, з ким реєструється місце проживання дитини, у графу 14 цих відомостей вноситься інформація про дитину (прізвище, ім`я, по батькові, стать, дата і місце народження). Згідно зі ст. 9 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець повинен своєчасно повідомляти іпотекодержателя про будь-яку загрозу знищення, пошкодження, псування чи погіршення стану предмета іпотеки, а також про будь-які обставини, що можуть негативно вплинути на права іпотекодержателя за іпотечним договором. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У свою чергу відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Доказів невиконання вищевказаних договорів відповідачем, розірвання чи припинення їх дії до моменту звернення до суду з цим позовом, а так само звернення стягнення на предмет іпотеки вказаного іпотечного майна, позивачем суду не надано. Крім того, позивачем не доведено, та не надано належних доказів у підтвердження того, що відповідач, а також її неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , року народження, мають будь-яке інше майно у власності. Позивачем не спростовано того факту, що відповідачі використовують спірне житло, яке є іпотечним майном, як місце постійного проживання. Позивачем не доведено підстави та суспільна необхідність втрати відповідачами права користування житловим будинком, який належить відповідачу [PERSON] на праві власності. Позивачем не доведено, що реєстрація у будинку за адресою [ADDRESS] , членів сім`ї іпотекодавця, серед яких є неповнолітні діти, порушує права позивача, перешкоджає йому у реалізації, у передбачений законом спосіб, прав іпотекодержателя. Також суд звертає увагу, що ні Цивільний кодекс України, ні Закон України «Про іпотеку» не містять норм, які б обмежували право членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. Безпідставними є посилання на п. 20.12 договору іпотеки від 16.07.2008 року, згідно якого визначений обов`язок іпотекодавця не надавати документи у відповідні державні органи з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без згоди на це іпотекодержателя. Оскільки такий пункт договору іпотеки не переважає конвенційний статус житла та пріоритет інтересів дитини. Доводи про те, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмета іпотеки, тому така реєстрація є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду, не заслуговує на увагу, оскільки відсутній спір між органом, який здійснює реєстрацію, та позивачем щодо зняття з реєстрації відповідачів. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем обрано невірний спосіб захисту цивільних прав та інтересів, оскільки при вирішенні питання щодо позбавлення особи права користування житловим приміщенням, на підставах, передбачених Законом України «Про іпотеку», необхідно керуватися вимогами статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статтею 109 ЖК УРСР. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про зняття з реєстрації відповідачів та їх виселення, не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed