Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Гайворонської міської ради про стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей. Позов мотивовано тим, що рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 04.04.2019 року, яке набуло законної сили 07.05.2019 року, розірвано шлюб укладений між позивачем та відповідачем, який був зареєстрований 07.06.2003 року відділом РАЦС Балаклавського районного управління юстиції м. Севастополь, актовий запис № 87. Під час шлюбу в подружжя народились двоє дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу, сторони проживають окремо. Починаючи з 2020 року й по даний час неповнолітні діти проживають разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] та перебувають на повному його утриманні. При цьому діти навчаються в навчальному закладі КЗ «Гайворонський ліцей №2 «Гайворонської міської ради Кіровоградської області». Неповнолітніх дітей позивач утримує та виховує самостійно. Мати дітей, відповідачка, участі в їх утриманні не приймає, хоча зобов`язана утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Враховуючи викладене, наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі ј всіх видів її заробітків (доходів) щомісячно. 19.09.2019 року позивач уклав шлюб із [PERSON] . Від шлюбу із [PERSON] позивач має доньку - [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із ним за адресою: [ADDRESS] . При цьому неповнолітні діти від першого шлюбу, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають разом із новою родиною позивача в його житловому будинку, який знаходиться в задовільному стані, облаштований меблями та речами першої необхідності. Діти мають всі умови для належного проживання, окремі кімнати та забезпечені всім необхідним, їм створені комфортні умови життя. Натомість відповідачка, мати неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з дітьми не проживає, участі у вихованні не бере. Діти знаходяться на повному утриманні позивача, який має стабільний дохід від роботи за кордоном. Неповнолітній [PERSON] навчається в КЗ «Гайворонський ліцей №2» Гайворонської міської ради в дев`ятому класі. Неповнолітній [PERSON] є учнем 8 класу в КЗ «Гайворонський ліцей №2» Гайворонської міської ради. Відтак, неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] тривалий час проживають біля свого батька, разом із його новою родиною, мають належні умови проживання, усім необхідним забезпечені в повній мірі. Таким чином, виходячи із найкращого забезпечення прав та інтересів неповнолітніх дітей, наявні правові підстави для визначення судом місця проживання неповнолітніх дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] разом із батьком, [PERSON] , [INFO] за місцем проживання останнього за адресою: [ADDRESS] . Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися. Представник позивача надіслав на електронну адресу суду заяву з клопотанням розглянути справу без участі позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надіслала на електронну адресу суду відзив на позовну заяву в якому просить розгляд справи проводити без її участі, а також зазначає, що не заперечує щодо визначення місця проживання дітей разом з батьком. Крім того, зауважує, що позивачем, при подачі позову, було повідомлено суду факти та обставини, які не відповідають дійсності. Позивач зазначає, що з 2020 року діти проживають з ним та перебувають на його утриманні. Проте, це не відповідає дійсності, оскільки після розірвання шлюбу діти проживали разом з нею та перебували на її утриманні. На той час позивач в добровільному порядку сплачував аліменти на утримання дітей і лише з вересня 2021 року діти проживають з батьком. Також позивач спотворює факти щодо її дійсної участі в утриманні дітей. Зокрема, відповідач не повідомив суд про те, що вона, за їх усною домовленістю, кожного місяця здійснює грошові перекази на картку позивача, що підтверджується скрінами про переказ коштів на картки ПриватБанку та МоноБанку відповідача. Крім того, зауважує, що навіть зараз, в такий тяжкий час для нашої країни (військова агресія російської федерації проти України), перебуваючи тимчасово за кордоном, вона працює та щомісячно здійснюю перекази в сумі 6000 грн. При цьому, вона постійно (24/7) перебуває на зв`язку з дітьми, вони кожного дня спілкуються за допомогою месенджерів, а тому їй не байдужа подальша доля її дітей. Таким чином, доводи позивача щодо її участі в утриманні дітей не відповідають дійсності та спростовуються долученими до даного відзиву письмовими доказами. Беручи до уваги, перш за все, інтереси їх спільних дітей, відповідач не заперечує щодо їх проживання з батьком за адресою, зазначеною в позові. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів, просить суд врахувати факт добровільної сплати нею коштів на утримання дітей, в розмірі погодженому з позивачем, щоб уникнути подвійного стягнення за аналогічний період. Представник третьої особи служби у справах дітей Гайворонської міської ради в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з клопотанням про розгляд справи без участі представника служби. Разом з даною заявою суду надано висновок служби у справах дітей Гайворонської міської ради щодо визначення місця проживання дітей від 07.07.2022 року № 01-32/55. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зважаючи на те, що судом були застосовані всі можливі заходи, передбачені законом, для забезпечення доказів у справі і їх витребуванні, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 04.04.2019 року, розірвано шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 07.06.2003 року відділом РАЦС Балаклавського районного управління юстиції м. Севастополь, актовий запис №87, що підтверджується копією рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 04.04.2019 року (а.с. 6). Під час шлюбу в подружжя народились двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копій свідоцтв про народження (а.с 7-8). На утриманні позивача, який мешкає в [ADDRESS] , знаходяться: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] , та дружина [PERSON] , [INFO] , що вбачається довідки від 01.06.2022 року № 1457 виданої Гайворонською міською радою Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 11). Згідно довідки від 01.06.2022 року № 172 виданої КЗ «Гайворонський ліцей №2» Гайворонської міської ради Кіровоградської області [PERSON] навчається у 8-Б класі даного комунального закладу (а.с. 12). Згідно довідки від 01.06.2022 року № 171 виданої КЗ «Гайворонський ліцей №2» Гайворонської міської ради Кіровоградської області [PERSON] навчається у 9-Б класі даного комунального закладу (а.с. 13). Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з господарсько - побутовими будівлями та спорудами, та земельна ділянка під даним будинком, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , дані обставини підтверджуються копією договору купівлі-продажу житлового будинку з господарсько - побутовими будівлями та спорудами від 04.02.2015 року (а.с. 14-15), копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.02.2015 року (а.с. 16), копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.05.2015 року (а.с. 17), копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.05.2015 року (а.с. 18) та копією договору про поділ майна подружжя від 20.08.2019 року (а.с. 19-20). З висновку служби у справах дітей Гайворонської міської ради щодо визначення місця проживання дітей від 07.07.2022 року № 01-32/55 вбачається наступне. Після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають разом із батьком за адресою: [ADDRESS] та перебувають на повному його утриманні. Діти навчаються в навчальному закладі КЗ «Гайворонський ліцей №2» Гайворонської міської ради. Спеціалісти служби у справах дітей міської ради провели обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] та бесіду з його синами. Під час перевірки встановлено, що будинок в якому проживає сім`я [PERSON] доглянутий, знаходиться в доброму стані, кімнати затишні, облаштовані сучасними меблями та побутовою технікою. Батько створює всі належні умови для проживання та розвитку своїх синів. Діти забезпечені одягом, взуттям, продуктами харчування. [PERSON] та [PERSON] мають окремі кімнати, забезпечені комп`ютерною технікою. Під час спілкування зі спеціалістами служби у справах дітей міської ради [PERSON] та [PERSON] виявили своє бажання проживати разом з батьком. Стосунки в сім`ї дружні та доброзичливі. Дружина [PERSON] . [PERSON] та сини [PERSON] і [PERSON] ладять між собою, в сім`ї панує взаємоповага та взаєморозуміння. Питання доцільності проживання дітей разом з батьком розглядалося на засіданні комісії захисту прав дитини Гайворонської міської ради. Враховуючи викладене служба у справах дітей Гайворонської міської ради дійшла висновку, що проживання [PERSON] та [PERSON] разом з батьком [PERSON] є доцільним та відповідає інтересам дітей. Щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України (далі - СК України) питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дітей у разі визначення місця проживання дітей з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дітьми, турботу відносно дітей та участь у вихованні дітей і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дітей щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Враховуючи вищезазначене, згідно поданих документів, висновку служби у справах дітей Гайворонської міської ради, беручи до уваги інтереси дітей та визнання відповідачем позову в даній частині, суд вважає доцільним проживання дітей з позивачем. За таких підстав позов у даній частині підлягає задоволенню. Щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як було встановлено судом, відповідач являється матір`ю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а тому, у відповідності до ст. 180 СК України, зобов`язана їх утримувати до досягнення ними повноліття. Згідно із ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно ч. 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. На час розгляду справи 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років складає 1372 грн. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, суд лише за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Як вбачається з п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Доказів наявності домовленості між батьками про сплату аліментів на дітей суду не надано. Отже, суд приходить до висновку, що звернення позивача із позовною вимогою про стягнення аліментів на утримання дітей є підставним. Крім того, відповідно до статей 187, 189 СК України аліментами є грошові кошти на утримання дитини, які можуть сплачуватися добровільно, або стягуватися примусово, а саме: відраховуються за добровільно поданою одним з батьків заявою з його заробітної плати, пенсії, стипендії; сплачуються добровільно одним з батьків на підставі укладеного між батьками договору про сплату аліментів; стягуються з одного з батьків на підставі виконавчого напису нотаріуса у разі невиконання ним свого обов`язку за договором про сплату аліментів; стягуються з одного з батьків за рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Також ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. З аналізу положень Сімейного Кодексу України, Цивільного процесуального Кодексу України не передбачено обов`язку суду при визначенні розміру аліментів у частці від доходу її матері, батька зараховувати суми добровільно виплачених грошових коштів одним із батьків на користь іншого як аліментів на дитину. Добровільна допомога одного з батьків (у цій справі матері) щодо утримання дитини, яка разом з ним не проживає, не звільняє від обов`язку щодо сплати аліментів на користь того з батьків з ким проживає та у кого на утриманні перебуває дитина. У разі, коли ухвалено судове рішення про стягнення аліментів з одного з батьків на користь іншого, вирішення питання щодо зарахування грошових коштів на утримання дитини, сплачених боржником в добровільному порядку, до розміру аліментів, відноситься до компетенції органів або особи, яка здійснює примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів. А у разі виникнення спору - суду. Тому доводи відповідача, що вона добровільно сплачує кошти на утримання дітей не заслуговують на увагу, оскільки добровільна допомога одного з батьків щодо утримання дитини, яка разом з ним не проживає, не звільняє від обов`язку щодо сплати аліментів. Крім того, суд не приймає до уваги доводи відповідача, що вона кожного місяця здійснює грошові перекази на картку позивача, на підтвердження яких надала «скріншоти» про переказ коштів на картки ПриватБанку та МоноБанку, оскільки з них не можливо встановити хто відправник та отримувач коштів, призначення платежу. Враховуючи викладене, суд погоджується з позивачем та вважає за необхідне визначити аліменти, які підлягають стягненню з відповідача в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, до моменту досягнення дітьми повноліття, оскільки позивач заявив такі вимоги та це відповідає вимогам Закону. За таких підстав позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Стаття 430 ЦПК України передбачає випадки обов`язкового і факультативного негайного виконання рішення суду. Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Outcome: approved