Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-10 00:00:00

Позивач 12 серпня 2020 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, у якому просила стягнути з відповідача на її користь шкоду, спричинену внаслідок ДТП в розмірі 91\~282,41 грн., з яких: 71\~282,41 грн. матеріальна шкода, 20\~000,00 грн. моральна шкода; судовий збір у розмірі 912,83 грн. Позов мотивований тим, що 16 вересня 2019 року о 18 годині [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ-21140, н/з [NUMBER] , рухаючись в м. Дніпро, на перехресті вул. Київська та вул. С. Параджанова, своєчасно не вжив заходів щодо зменшення швидкості руху аж до зупинки, внаслідок чого скоїв наїзд на автомобіль AUDI, н/з [NUMBER] , під керуванням позивача. Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2019 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до висновку експерта-автотоварознавця від 07 листопада 2019 року вартість матеріального збитку склала 104\~607,98 грн., а вартість відновлювального ремонту 167\~365,02 грн. Відповідно до акту виконаних робіт від 14 листопада 2019 року вартість ремонту склала 165\~847,40 грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була. МТСБУ здійснило позивачу виплату страхового відшкодування в розмірі 94\~564,99 грн. Відповідач повинен відшкодувати загальну вартість робіт, пов`язаних з відновлювальним ремонтом, в сумі 71\~282,41 грн. Внаслідок неправомірних дій відповідача позивач зазнала моральної шкоди, яка полягає у пошкодженні належного позивачу транспортного засобу, що змінило життєві й виробничі стосунки позивача. Моральну шкоду позивач оцінює в 20\~000,00 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, натомість її представник адвокат Беззубкін С.М. просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Ткачук В.А. у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи сповіщались належним чином. У судовому засіданні 07 лютого 2022 року представник відповідача позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення матеріальної шкоди, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди не визнав. Представник третьої особи Моторного (транспортного) страхового бюро України у судове засідання не з`явився, письмово просив розглядати справу без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та зібрані у справі докази, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 16 вересня 2019 року о 18 годині [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ-21140, н/з [NUMBER] , рухаючись в м. Дніпро, на перехресті вул. Київська та вул. С. Параджанова, своєчасно не вжив заходів щодо зменшення швидкості руху аж до зупинки, внаслідок чого скоїв наїзд на автомобіль AUDI, н/з [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (а.с. 123). Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. в дохід держави (а.с. 123). В силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до висновку № 6992/1 експерта-автотоварознавця [PERSON] від 07 листопада 2019 року вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля AUDI, н/з [NUMBER] , в результаті ДТП склала 104 607,98 грн., а вартість відновлювального ремонту 167 365,02 грн. (а.с. 59-79). Згідно актів\~виконаних робіт\~№ ИН00012570 від 14\~листопада 2019\~року,\~№ АЛ00227022 від 14 листопада 2019 року, № 149564 від 18 листопада 2019 року вартість ремонту склала 165\~847,40 грн. Вказані кошти були сплачені позивачем (а.с. 100, 106-110). На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була. МТСБУ здійснило позивачу виплату страхового відшкодування в розмірі 94 564,99 грн. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Отже, позивач, отримавши від страховика страхове відшкодування, якого недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди, має право на відшкодування відповідачем різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, одержаною ним від страховика. Вказаний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 грудня 2018 року по справі № 477/2154/16-ц (61-19561св18). Таким чином, розмір фактичного завданого позивачу матеріального збитку (165 847,40 грн.) перевищує розмір страхового відшкодування (94 564,99 грн.) на 71\~282,41 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інше. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. У справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року Європейський суд зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків та обставин справи. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., ратифікована 17.07.1997р.). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», № 12868/05, рішення від 10.12.2009р.; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004р.) Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Внаслідок ДТП позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у моральних стражданнях у зв`язку із пошкодженням належного їй транспортного засобу, позивач тривалий час була позбавлена можливості користуватися своїм автомобілем, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, з урахуванням засад рівності, розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 812,83 грн. (81\~282,41 грн. х 912,83 грн. : 91 282,41 грн. = 812,83 грн.). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: partial