Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-13 00:00:00

У квітні 2022 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. В обґрунтування позову зазначено, що позивачем у період з 01.12.2017 по 31.10.2021 надавались відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] . За вказаний період відповідач, всупереч вимогам ст. ст. 64, 67, 68\~ЖК України та ст. ст. 322, 526 ЦК України, не виконувала свій обов`язок щодо здійснення оплати за надані послуги у повному обсязі, внаслідок чого у неї перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 36\~475,13 грн. Посилаючись на вказані обставини, Концерн «МТМ» просив стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості у розмірі 36\~475,13 грн., а також судовий збір у розмірі 2481,00 грн. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.04.2022 позовну заяву Концерну «МТМ» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із викликом (повідомленням) учасників справи у судове засідання, призначено судове засідання на 24.05.2022, яке двічі відкладалось у зв`язку із неявкою сторін у справі, востаннє судове засідання було відкладено на 14.07.2022. Цією ж ухвалою встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. 19.05.2022 на адресу суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву, в якому відповідач просить застосувати строки позовної давності щодо стягнення з неї заборгованості з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 36\~475, 13 грн. за період з 01.01.2018 по 01.01.2021; в частині позовних вимог про стягнення з неї заборгованості за період з 01.02.2021 по 01.11.2021 відмовити, у зв`язку із тим, що вона сплатила заборгованість за цей період; судові витрати покласти на позивача. В обґрунтування відзиву зазначено, що 27.12.2017 вона сплатила на користь позивача грошові кошти у розмірі 5029 грн., квитанція №69, призначення платежу плата заборгованості за централізоване опалення за особовим рахунком № [NUMBER] , однак в долученому позивачем до позову розрахунку вказана сума не врахована. З врахуванням наведеного, позовна давність буде рахуватись з наступного місяця, який йде за місяцем оплати, тобто з 01.01.2018 по 01.01.2021, оскільки за цей період позивач до суду не звертався. Позовні вимоги щодо стягнення з неї заборгованості за період з 01.02.2021 по 01.11.2021 у розмірі 7361,69 грн. позивачем заявлено безпідставно, оскільки 01.10.2021 вона сплатила на користь позивача 15\~067,50 грн., а відтак погасила заборгованість, яка виникла за період з 01.02.2021 по 01.11.2021, та здійснила оплату на майбутнє. 14.07.2022 на адресу суду надійшла заява представника позивача [PERSON] про долучення до матеріалів справи оновленого розрахунку суми позову, відповідно до якого, сплачені відповідачем грошові кошти у розмірі 5029 грн. були зараховані позивачем в рахунок оплати заборгованості за попередні періоди, до грудня 2017 року. Інших заяв по суті справи до суду не надходило. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання, призначене на 14.07.2022, не з`явився, у позовній заяві представник Концерну «МТМ» Савел`єва К.О. просила розглядати справу за відсутності представника позивача, на задоволенні позовних вимог наполягає та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. У судове засідання, призначене на 14.07.2022, відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, не з`явилась, про причини неявки до суду не повідомила, заяв про відкладення судового засідання не подавала, а відтак суд, враховуючи те, що відповідачем подано відзив на позовну заяву, тобто її право на подання заперечень проти позовних вимог дотримано у повному обсязі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, врахувавши її позицію по суті позову, викладену у відзиві, оскільки підстав для відкладення судового розгляду справи судом не встановлено. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, у межах заявлених позовних вимог, доходить висновку, що позов Концерну «Міські теплові мережі» підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних обставин. Згідно з п. 1.3 Рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29.01.2009 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». Вказані обставини є загальновідомими у межах міста, а відтак не підлягають доказуванню при розгляді цивільної справи. Отже, Концерн «Міські теплові мережі» є юридичною особою, яка надає послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 за № 630, централізоване постачання гарячої води - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання. Централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами регулюються Законом України від «Про житлово-комунальні послуги», який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов`язки. Пунктом 5 частини третьої статті 20\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» встановлено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У частині першій статті 19\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 20\~цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу Української РСР. У відповідності до п. 18 діючих Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та зареєстрована за вказаною адресою, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи, та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а відтак відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг за вказаною адресою. Для проведення розрахунків по оплаті наданих Концерном «Міські теплові мережі» послуг відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . З позовної заяви та доданих до неї довідки щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та розрахунку суми позову, який долучено представником позивача 14.07.2022, встановлено, що загальна сума заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, які надавалися Концерном «МТМ» за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.12.2017 по 31.10.2021 становить 36\~475,13 грн., та, як зазначає позивач, вказана сума боргу підлягає стягненню із відповідача [PERSON] , яка є власником зазначеної квартири та зареєстрована в ній. Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Оскільки відповідач не виконувала свого обов`язку із своєчасної сплати за надані позивачем послуги з централізованого опалення, не спростувала розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не заперечувала факт не здійснення нею щомісячно та в повному обсязі оплат за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, суд доходить до висновку, що позовні вимоги Концерну «МТМ» про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води є обґрунтованими. При цьому, доводи відповідача з приводу того, що 27.12.2017 вона сплатила на користь позивача грошові кошти у розмірі 5029 грн., квитанція №69, призначення платежу плата заборгованості за централізоване опалення за особовим рахунком № [NUMBER] , однак в долученому позивачем до позову розрахунку вказана сума не врахована, суд вважає безпідставними, оскільки вказана сума грошових коштів врахована позивачем, як сплата заборгованості за попередній період, до грудня 2017 року. Так, згідно розрахунку суми позову, станом на грудень 2017 року у відповідача була заборгованість перед позивачем у сумі 5029 грн. 18 коп. (розділ вхідне сальдо станом на 12.2017), у грудні 2017 року відповідач сплатили суму 5029 грн., якою відповідно погасила заборгованість, за виключенням 18 коп., що виникла до грудня 2017 року. Новий період, за який позивач і просить стягнути заборгованість у рамках вказаної справи, розпочався з грудня 2017 року, що підтверджується відповідним розрахунком, з якого вбачається, що у грудні 2017 року відповідачу було нараховано за надані послуги з централізованого опалення 1 275 грн. 63 коп. та гарячого водопостачання у сумі 66 грн. 89 коп., і саме із цієї суми, включаючи недоплачені 18 коп. боргу за попередній період, позивач розпочав обраховувати нову заборгованість, оскільки жодних платежів до листопада 2021 року відповідач не сплачувала. У відзиві на позовну заяву відповідач просила застосувати строк позовної давної за позовними вимогами про стягнення заборгованості, яка виникла у період з 01.01.2018 по 01.01.2021 включно. Так, згідно розрахунку заборгованості, який суд визнає належним та допустимим доказом, заборгованість за надані у квартиру [ADDRESS] послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.12.2017 по 31.10.2021 становить 36\~475, 13. Тобто, Концерн «Міські теплові мережі» нарахував відповідачу заборгованість за централізоване опалення та постачання гарячої води за період з 01.12.2017 по 31.10.2021. З позовом про стягнення вказаної суми заборгованості позивач звернувся до суду 07.04.2022 (згідно штампу з відміткою суду). Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Як встановлено судом, відповідач зобов`язана щомісяця здійснювати оплату за спожиті житлово-комунальні послуги, а відтак вказані зобов`язання відповідача з оплати житлово-комунальних послуг виникали щомісяця. Розрахунковим періодом для оплати послуг, згідно п. 18 діючих Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, є календарний місяць. Плата за послуги повинна була вноситися не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Тобто, з 21 числа кожного місяця, що слідує за розрахунковим, починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці житлово-комунальних послуг, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №712/8916/17. Пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину. Вказаний закон набрав чинності з 02 квітня 2020 року. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено на всій території України карантин з 12.03.2020, який востаннє було продовжено до 31.08.2022, згідно постанови КМУ № 630 від 27.05.2022. З позовом до суду Концерн «МТМ» звернувся 07.04.2022. Строк позовної давності продовжено з дня набрання чинності змін у Розділі «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо продовження строку позовної давності, з 02.04.2020. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що доводи відповідача з приводу пропуску позивачем строку позовної давності є безпідставними, та доходить до висновку, що позивач пред`явив позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.12.2017 по 31.10.2021 в межах строку позовної давності, оскільки з урахуванням положень п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, Концерн «Міські теплові мережі» мав право на стягнення заборгованості за період з 01.03.2017. Крім того, судом встановлено, що 30.11.2021 відповідачем [PERSON] у рахунок погашення заборгованості було перераховано на користь Концерну «МТМ», згідно квитанції № 1036100864 від 30.11.2021, грошову суму у розмірі 15\~067,50 грн. Вказану обставину суд враховує, як часткове погашення відповідачем боргу за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та відповідно зменшення розміру заборгованості відповідача перед Концерном «МТМ» на загальну суму 15\~067,50 грн. Вказану суму не було враховано представником позивача при розрахунку суми позову, оскільки заборгованість відповідача, про стягнення якої заявлено позовні вимоги, була розраховано до 01.11.2021, у той час як сума погашення була внесена лише 30.11.2021. При цьому, доводи відповідача з приводу того, що сплачуючи заборгованість за надані Концерном «МТМ» послуги у розмірі 15\~067,50 грн. вона сплатила заборгованість за період з 01.02.2021 по 01.11.2021 у розмірі 7361,69 грн., а інші кошти це оплата за наступні періоди, суд не приймає до уваги, оскільки перш ніж здійснювати переплату, відповідач повинна погасити заборгованість, яка утворилась в неї за період з 01.12.2017 по 31.10.2021. За таких обставин, з урахуванням наданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а також з урахуванням сплаченої відповідачем заборгованості, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у період з 01.12.2017 по 31.10.2021, у розмірі 21\~407, 63 грн. (36\~475,13 грн. 15\~067,50 грн.). За таких обставин, позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» підлягають частковому задоволенню, та з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за централізоване опалення та постачання гарячої води у розмірі 21\~407, 63 грн. Крім того, у відповідності з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 1456 грн. 10 коп.

Outcome: partial