Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-20 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення з нього 933 640 грн, що згідно з офіційним курсом НБУ, станом на 22.05.2021, еквівалентно 34 000 дол. США, сплачених нею в якості авансового платежу за придбання квартири [ADDRESS] , згідно з договором про дольову участь у будівництві житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , позиція за генеральним планом 201 від 13.01.2006, а також 84 181,10 грн - 3 % річних, що еквівалентно 3 065, 59 дол. США, станом на 22.05.2021, згідно з офіційніим курсом НБУ 27,46 за 1 дол. Просила збільшити ці суми на момент вирішення справи. В обгрунтування позовних вимог позивачка вказала, що 13.01.2006 між ПП "Піраміда", відповідачем СПД ФО [PERSON] і нею було укладено договір про дольову участь у будівництві житлового будинку. Згідно з умовами договору, вона повинна була отримати у свою власність 3-х кімнатну квартиру [ADDRESS] , попередньо здійснивши плату в розмірі 76 895 дол. США. На виконання своїх зобов`язань, передбачених умовами договору, позивачка 23.07.2007 передала [PERSON] , який діяв від імені свого сина СПД - ФОП [PERSON] , 4 000 дол. США, що було еквівалентно на той час 20 000 гривень. Окрім цього, 28.05.2010 позивачка через нього ж передала грошові кошти в розмірі 30 000 доларів США в якості попередньої плати. Водночас, станом на дату подання позовної заяви, квартиру [ADDRESS] вона так і не отримала. Грошові кошти в розмірі 34 000 дол. США їй не повернуто. На підставі наведеного, посилаючись на те, що договір про дольову участть до цього часу не розірваний, а строк передачі квартири вже давно сплив, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] грошові кошти в розмірі 34 000 долларів США. Окрім цього, зважаючи на те, що відповідач вже майже 11 років безпідставно користується належними їй коштами та не повертає їх їй, позивачка просить стягнути з відповідача 3% річних від даної суми. Дев`ятого липня 2021 року від представника відповідача надійшов відзив, у якому останній просив відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що відповідно до розписки [PERSON] від 23.07.2007, він отримав від позивачки аванс за квартиру в розмірі 20\~000 гривень, а не 4\~000,00 доларів США. Згідно з нотаріально посвідченою заявою [PERSON] , останній отримав від позивачки грошові кошти в розмірі 237\~762,00 грн як частковий розрахунок за договором. Наявність у письмових документах відображення діючого на той момент курсу іноземних валют у співвідношенні до гривні не створює жодних правових наслідків і не може бути підставою для перерахунку гривні в іноземну валюту по діючому на даний час збільшеному курсу. Невиконання договірних зобов`язань відбулося саме з вини позивачки, яка не здійснила повного розрахунку за будівництво квартири, що також встановлено рішенням суду в справі № 712/3758/2012. Додатково вказав на те, що позивачка пропустила строк позовної давності, оскільки вимога про повернення коштів авансового внеску була надіслана нею відповідачу ще 21 грудня 2012 року, і саме з цього часу слід рахувати строк позовної давності. Десятого серпня 2021 року від позивачки надійшла відповідь на відзив, у якій остання зазначила про те, що грошові кошти в розмірі 20\~000 грн згідно з розпискою від 23.07.2007 передавались нею в сумі еквівалентній 4\~000 доларів США, що становили на той час 20\~000 гривень, і ці кошти складали дещо більше 5% суми вартості квартири, визначеної договором в розмірі 76\~895 дол. США. Аналогічно, грошові кошти в розмірі 237\~762 грн передавались в сумі еквівалентній 30\~000 дол. США. Щодо спливу позовної давності, остання зазначила, що договір не припиняв свою дію, оскільки діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Додатково прохала поновити строк позовної давності у разі визнання судом такого пропущеним з огляду на те, що з 2012 року вона намагалася через суди отримати квартиру, так як вважала, що може її повернути, однак після рішення у справі № 308/10237/17 про відмову у задоволенні позову щодо спонукання відповідача до повернення їй квартири, зрозуміла що квартиру їй не повернути. Двадцять п`ятого серпня 2021 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких він зазначив, що згідно з п. 3.1 Договору про дольову участь у будівництві житлового будинку від 13.01.2016, попередня базова вартість об`єкта, що будується, становить суму в національній валюті, еквівалентну 76\~895,00 доларам США, в тому числі ПДВ на момент здійснення розрахунків, а отже розрахунок за об`єкт будівництва мав відбуватися у національній валюті України гривні. Додав, що в силу ст. 261 ЦК України, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, яким є 27 грудня 2012 року - наступний дня після закінчення встановленого самою позивачкою строку для повернення авансових платежів. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовну заяву та просили її задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві з врахуванням додаткових пояснень, викладених у відповіді на відзив та поясненнях. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову з мотивів, зазначених ним у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив. Дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Сьомого грудня 2005 року ПП [PERSON] та ПП "Піраміда" уклали договір підряду № 7/п-05, згідно з умовами якого підрядник зобов`язувався виконати будівництво 66 квартирного житлового будинку по [ADDRESS] . Тринадцятого січня 2006 року між приватним підприємцем [PERSON] , приватним підприємством "Піраміда" та фізичною особою [PERSON] було укладено договір про дольову участь у будівництві житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , позиція за генеральним планом 201. Згідно з п. 2.1 Договору, [PERSON] зобов`язувався прийняти від ПП "Піраміда" виконані роботи за актом та здійснити розрахунок. Пунктом 2.3. Договору визначено, що ПП "Піраміда" зобов`язується передати по закінченні будівництва будинку та здачі його в експлуатацію [PERSON] у власність об`єкт, що будується, протягом 30 днів, надати документи на цей об`єкт, що будується, а також сприяти їй у здійсненні права власності на нього. З пункту 2.5 договору слідує, що [PERSON] зобов`язувалася своєчасно фінансувати будівництво в обумовлених сторонами розмірах, прийняти по закінченню будівництва будинку та здачі його в експулатацію об`єкт, що будується, та усі необхідні документи протягом 30 днів. Згідно з п.п. 3.1 - 3.5 Договору, попередня базова вартість об`єкта, що будується, становить суму в національній валюті еквівалентній 76 895 доларам США. Фінансування здійснюється у такому порядку: аванс у розмірі 5% даної вартості вноситься [PERSON] не пізніше 05.07.2007, а решту суми вона зобов`язується внести протягом 60 календарних днів з моменту здачі квартири в експлуатацію. Всі фінансові операції по сумісній діяльності сторін здійснюються через ПП " [PERSON] " та [PERSON] . Фінансування здійснюється готівкою або у безготівковому порядку шляхом переказу необхідних коштів на розрахунковий рахунок [PERSON] . Пунктом 4.4 Договору визначено, що об`єкт, що будується, вважається переданим з моменту підписання сторонами акту передачі-приймання. Відповідно до п. 6.1 Договору, термін договору - з моменту його підписання і до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань одна перед одною. Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради за № 274 від 25.07.2007 "Про затвердження акту державної приймальної комісії, реєстрації права власності", затверджено акт державної приймальної комісії про введення в експлуатацію закінченого будівництвом 16-квартирного житлового будинку по [ADDRESS] , загальною площею 1850,6 кв. метрів. Пунктом ІІ.13 вказаного рішення визначено, що комунальному підприємству "Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода" на квартиру [ADDRESS] загальною площею 125,3 кв. м. слід завести інвентарну справу, видати свідоцтво на право власності та зареєструвати за [PERSON] . Двадцять третього липня 2007 року [PERSON] , діючий на підставі довіреності від [PERSON] , отримав від [PERSON] аванс за квартиру [ADDRESS] у сумі 20 000 грн, що складає 5% вартості квартири, на підтвердження чого надав розписку. Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради за № 306 від 22.08.2007 задоволено протест прокурора та скасовано п. ІІ Рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 25.07.2007 за № 274 "Про затвердження акту державної приймальної комісії, реєстрації права власності". Двадцятого лютого 2008 року виконавчим комітетом Ужгородської міської ради видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно - квартиру загальною площею 125,3 кв. м, за адресою: [ADDRESS] , згідно з яким право власності на дану квартиру зареєстроване за [PERSON] . Двадцять восьмого травня 2010 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 237 762,00 грн, що згідно з курсом НБУ становило 30 000 доларів США, як частковий розрахунок згідно з п. 3.5 договору про дольову участь у будівництві житлового будинку. Восьмого грудня 2011 року виконавчим комітетом Ужгородської міської ради винесене рішення № 449, яким вирішено скасувати реєстрацію права власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна та свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 20.02.2008 на квартиру [ADDRESS] на підставі рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 17.12.2009 року та видати свідоцтво про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] загальною площею 125,3 кв.м. Двадцять першого грудня 2012 року позивачкою було наділсано заяву відповідачу в якій вона, посилаючись на те, що видане їй свідоцтво на право власності на нерухоме майно від 20.02.2008 року серії [NUMBER] на квартиру [ADDRESS] було скасовано рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 17.12.2009, а також на те, що вона не є власником квартири, просила розірвати договір про дольову участь та вимагала в строк до 26 грудня 2012 року підписати додаткову угоду про розірвання договору про дольову участь та перерахувати поштовим переказом гривневий еквіваленти суми 34\~000 дол. США. Двадцять сьомого грудня 2012 року позивачка подала до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області позовну заяву до [PERSON] та ПП «Піраміда» про розірвання договору про дольову участь у будівництві житлового будинку від 13.01.2006, та стягнення з [PERSON] на її користь 271\~762,00 гривень на відшкодування збитків, завданих розірванням договору. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 26.04.2013 у справі вищевказану позовну заяву залишено без розгляду у зв`язку з неявкою в судове засідання без поважних причин. З протоколу одночасного допиту потерпілої [PERSON] та свідка [PERSON] від 03.09.2013 у кримінальному провадженні № 12013070030002097, відомості про яке 24 травня 2013 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 358 КК України, вбачається, що у ході дачі показань [PERSON] підтвердив, що грошові кошти в сумі 20 000 гривень були отримані ним від позивачки в якості першого внеску. Факт отримання грошових коштів в розмірі 30 000 доларів США, згідно з вказаним протоколом, засвідчено у приватного нотаріуса Селехман О.А. Постановою слідчого Управління СБУ в Закарпатській області майора юстиції Пеци В.В. від 08.09.2014 кримінальне провадження № 12013070030002097, відомості про яке 24.05.2013 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.05.2013 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 358 КК України, за заявою гр. [PERSON] про те, що [PERSON] і [PERSON] , які є службовими особами ТзОВ "Сервус", шахрайським шляхом заволоділи її грошовими коштами в сумі 34 000 дол. США, які потерпіла оплатила в якості авансу за квартиру було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 21.12.2015 року в справі 907/1080/15 за позовом фізичної особи-підприємця [PERSON] до виконавчого комітету Ужгородської міської ради про скасування п.п. 2, 3 рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 08.12.2011 за № 449 «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна», в частині видачі [PERSON] свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] та свідоцтва від 16.12.2011 про право власності на цю квартиру в задоволенні позову повністю відмовлено. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15 березня 2016 року у справі № 907/1080/15 рішення суду першої інстанції скасоване, позовні вимоги задоволені в повному обсязі. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 07 червня 2019 року в справі № 308/10237/17, у задоволенні позову [PERSON] до СПД-ФО [PERSON] і приватного підприємства «Піраміда» про зобов`язання виконати умови договору щодо передачі у власність квартири відмовлено. Рішення набуло законної сили 13.11.2019. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 13.11.2019 у справі № 308/10237/17, зазначене рішення суду залишене без змін. Постановою Верховного Суду від 16 листопада 2020 року касаційну скаргу [PERSON] на зазначені рішення залишено без задоволення. Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.05.2013 у справі № 712/21523/12, у задоволенні позову [PERSON] до виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 22.08.2007 року № 306 в частині скасування пунктів 2 та 11.13 рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 25.07.2007 «Про затвердження акту державної приймальної комісії, реєстрацію права власності» щодо доручення КП «БТІ м. Ужгород» завести інвентарну справу на даний об`єкт, видати свідоцтва про право власності та зареєструвати квартиру [ADDRESS] , загальною площею 125,3 кв. м. за [PERSON] відмовлено. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 грудня 2013 року апеляційну скаргу [PERSON] на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.05.2013 р. у справі № 2-а/1270/12 залишено без задоволення. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 лютого 2014 року у справі № К/800/5196/14 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 травня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 грудня 2013 року у справі 712/21523/12. Постановою Ужгородського місьркайонного суду Закарпатської області від 17.05.2013 у справі № 308/4321/13-а, частково задоволено позов [PERSON] до виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради. Визнано незаконним та скасовано п. 3 рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 449 від 08.12.2011 в частині скасування реєстрації за [PERSON] права власності на об`єкт нерухомого майна та свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 20.02.2008 року на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.09.2014 у справі № 876/9282/13, апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30 червня 2015 року у справі № К/800/57319/14 касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 травня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2014 року без змін. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 12 серпня 2013 року у справі № 308/4488/13-ц позов приватного підприємця [PERSON] до [PERSON] , ПАТ «Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку» та приватного нотаріуса Єгер Наталії Дмитрівни про визнання недійсним іпотечного договору задоволено. Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 05 грудня 2013 року відхилено апеляційну скаргу Крушельницької, рішення суду першої інстанції залишене без змін. Ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня 2014 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено. Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 серпня 2013 року, а також ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 05 грудня 2013 року - скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 вересня 2015 року у задоволенні позову приватного підприємця [PERSON] до [PERSON] , Публічного акціонерного товариства «акціонерний комерційни промислово-інвестиційний банк» та приватного нотаріуса Єгер Наталії Дмитрівни про визнання недійсним іпотечного договору № 140/23-2008 від 10.11.2008 року та виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження квартири [ADDRESS] , виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомостей про дану квартиру відмовлено. Позов третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] про визнання недійсним іпотечного договору № 140/23-2008 та скасування і вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію задоволено частково. Визнано недійсним іпотечний договір № 140/23-2008, укладений 10 листопада 2008 року. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 26 листопада 2020 року, рішення суду першої інстанції залишене без змін. Ухвалою Верховного суду від 26 квітня 2021 року, касаційну скаргу [PERSON] повернено. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі № 308/11968/13-ц від 13 травня 2014 року в задоволенні уточненої позовної заяви приватного підприємця [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків у розмірі 379\~528,00 гривень відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 18 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, частково задоволено позов [PERSON] . Ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 серпня 2015 року рішення апеляційного суду Закарпатської області від 18 листопада 2014 року скасовано, рішення суду першої інстанції залишено в силі. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 14 грудня 2016 року в справі № 308/13219/-ц у задоволенні позову [PERSON] до Прислупської Магдалини, виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання незаконним свідоцтва про право власності на квартиру відмовлено. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.12.2017 року у справі № 308/7108/16-ц, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання співвласником будинку та усунення перешкод як співвласнику будинку в користуванні будинком шляхом визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права власності, визнання незаконним та скасування в частині рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 274 від 25.07.2007 відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] та виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно задоволено в частині вимог щодо визнання права власності фізичної особи-підприємця [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Постановою Закарпатського апеляційного суду від 30 січня 2020 року у справі № 308/7108/16-ц рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 грудня 2017 року в частині задоволення вимог зустрічного позову залишено без задоволення. Постановою Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 308/7108/16-ц рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 грудня 2017 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 30 січня 2020 року в частині вирішення зустрічного позову та розподілу судових витрат скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову ФОП [PERSON] до [PERSON] , виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання права власності на майно відмовлено. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 червня 2019 року в справі № 308/10237/17 у задоволенні позову [PERSON] до СПД-ФО [PERSON] і приватного підприємства «Піраміда» про зобов`язання виконати умови договору щодо передачі у власність квартири відмовлено. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року в справі № 308/10237/17 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 червня 2019 року залишено без змін. Постановою Верховного суду від 16 листопада 2020 року в справі № 308/10237/17 касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 червня 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року залишено без змін. Першого жовтня 2021 року [PERSON] надіслала [PERSON] заяву, в якій просила повернути їй кошти в сумі еквівалентній 34\~000 дол. США, які вона сплатила йому в якості авансового платежу для придбання квартири [ADDRESS] . Заслухавши сторони, оцінивши належним чином докази, зібрані та досліджені у ході судового розгляду справи у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. За змістом ст. 570 Цивільного кодексу України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Згідно з ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Як зазначено в постанові Верховного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17, аванс - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є грошовою сумою, яка перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за роботи, які мають бути виконані, при цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося. Як вбачається з п. 3.2 Договору про дольову участь у будівництві житлового будинку від 13 січня 2006 року, сума в розмірі 5% від вартості об`єкта, що будувався на момент укладення даного договору іменована сторонами авансом. Враховуючи, що грошова сума, яку [PERSON] сплатила відповідачу, не забезпечувала виконання договору про дольову участь, а була грошовою сумою, яка перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків за роботи, пов`язані з будівництвом квартири, вона є авансом. Підставою для повернення авансу є невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс. Як вбачається з рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07 червня 2019 року у справі № 308/10237/17, позивачка не cплатила вартість квартири у встановленому договором розмірі і порядку, допустила порушення договірного зобов`язання по її фінансуванню, а отже в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України, зазначена обставина не підлягає доказуванню. Як зазначено вище, для встановлення підстав для повернення авансу не має значення з чиєї вини відбулося невиконання зобов`язання. Таким чином, у позивачки виникло право щодо повернення авансу з моменту невиконання нею умов договору про дольову участь у будівництві житлового будинку. Оскільки будинок по [ADDRESS] був введений в експлуатацію 25.07.2007 року (дата затвердження виконавчим комітетом Ужгородської міської ради акту державної приймальної комісії про ведення в експлуатацію даного будинку), то невиконання зазначеного зобов`язання позивачкою, враховуючи п. 3.2 Договору, почалось через 60 календарних днів після цієї дати, тобто з 29 вересня 2007 року. Відтак, саме з цієї дати у позивачки виникло право на повернення авансу. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 2 даної статті, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. За ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Зобов`язання щодо повернення авансу договором про дольову участь визначено не було. Разом з цим, як вбачається з норм ЦК України, які регулюють питання поверненя авансового внеску, такий обов`язок боржника випливає з актів цивільного судочинства. Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Таким чином, обов`язок відповідача повернути авансовий внесок виник через сім днів з моменту пред`явлення позивачем такої вимоги до нього. Під такою вимогою, на переконання суду, слід розуміти заяву [PERSON] від 21.12.2012 року, в якій вона просила в строк до 26 грудня 2012 року повернути їй 34\~000 дол. США, які вона заплатила відовідачу як частковий розрахунок згідно з договором про дольову участь у будівництві житлового будинку. Відповідно до ст. 523 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно з ч. 1 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Відповідач такого обов`язку, в строк визначений ЦК України та позивачкою не виконав, інформації про відкликання даної вимоги [PERSON] судом не встановлено. За таких обставин суд дійшов до висновку, що право позивачки на повернення суми авансового внеску є доведеним. Що стосується валюти та розміру грошових коштів, які підлягають поверненню слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. За ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як вбачається з п.п. 3.1, 3.2 Договору про дольову участь у будівництві житлового будинку від 13.01.2006, попередня вартість об`єкта, що будується становить суму в національній валюті, еквівалентній 76\~895 доларам США на момент здійснення розрахунків. Фінансування будівництва здійснюється в такому порядку: аванс у розмірі 5 % від вартості об`єкту, що будується, вказаної у п. 3.1 даного договору, вноситься [PERSON] не пізніше визначеного договором строку, а решту суми остання зобов`язується внести протягом 60 календарних днів з моменту введення квартири в експлуатацію. Таким чином, сторони визначили вартість об`єкта у національній валюті, еквівалентній іноземній валюті. У договорі визначено, що зобов`язання щодо сплати коштів за будівництво визначається, виходячи з вартості об`єкта, що будується, вказаній у п. 3.1 Договору. Дана вартість визначена в національній валюті з визначенням грошового еквіваленту в іноземній валюті. За таких обставин, сума, що підлягає поверненню позивачці, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим на день винесення рішення суду, оскільки інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19). Враховуючи, що станом на 21.07.2022, офіційний курс гривні до долара США склав 29,2549 грн, то з відповідача на користь позивача належить стягнути 994\~666,60 грн, що еквівалентно сумі в іноземній валюті 34 000 дол. США. Що стосується заперечень відповідача про те, що грошові кошти, які він отримав від позивачки, були передані йому саме в гривнях, про що свідчить розписка [PERSON] від 23.07.2007, а не 4000,00 доларів США, як зазначає [PERSON] , а також 237\~762,00 грн згідно з нотаріально посвідченою письмовою заявою від 28.05.2010, а також необхідність застосування до даних відносин норм, що регулюють відносини позики, суд вважає за необхідне звернути увагу, що в розписці від 23.07.2007 [PERSON] зазначено, що сума в розмірі 20\~000 гривень, отримана ним як 5 % вартості квартири, яка згідно з умовами договору становить суму в національній валюті, еквівалентній іноземній валюті (4000 доларів США), а тому і сума, яка підлягає поверненню також повинна визначатись у національній валюті, еквівалентній сумі в іноземній валюті, оскільки це випливає з вимог ст. 533 ЦК України. Сторони не заперечували, що станом на дату передачі даних грошових коштів, сума в розмірі 20\~000 гривень, становила саме 5% від вартості квартири. У заяві від 28.05.2010 також прямо вказано, що сума в розмірі 237\~762,00 грн, яка передається [PERSON] . [PERSON] становить 30\~000 доларів США, станом на дату отримання, є частковим розрахунком за фінансування квартири згідно з договором про дольову участь, а отже, як було встановлено раніше, розрахунки за квартиру здійснювались в національній валюті в еквіваленті до дол. США, відповідно до вартості квартири. Про те, що розрахунки з приводу фінансування будівництва житлового будинку, згідно з договором про дольову участь відбувались в національній валюті в еквіваленті до іноземної валюти (долар США) свідчать і відповідні рішення судів у цивільній справі № 308/11968/13-ц, у яких зазначено, що [PERSON] в обґрунтування своїх вимог за позовом визнавав факт отримання від [PERSON] сум еквівалентних у іноземній валюті в розмірі 34\~000 дол. США, а також просив стягнути з останньої суму збитків за час незаконного отримання нею свідоцтва про реєстрацію права власності на квартиру у вигляді орендної плати за квартиру в сумі, еквівалентній іноземній валюті. Окрім цього, факт отримання відповідачем суми саме в розмірі 34\~000 доларів США встановлений рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 травня 2014 року в справі 308/11968/13-ц, яке залишене в силі Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 серпня 2015 року, а отже ця обставина відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню при розгляді даної справи. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання щодо повернення авансового внеску з 2012 року (невиконана вимога щодо повернення коштів), позивач має право на отримання 3% річних від простроченої суми, за 3 роки, що передували зверненню до суду з врахуванням строку позовної давності за даною вимогою. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення 89 683, 53 грн, що еквівалентно 3 065,59 дол. США - 3% річних від простроченої суми. Таким чином, судом встановлено, що право позивачки, про захист якого вона звернулася в суд, порушене. З приводу заяви відповідача про застосування позовної давності суд констатує наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Як було встановлено вище, право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання у позивачки виникло 29 вересня 2007 року. Крім того, 21 грудня 2012 року позивачка подала відповідачу вимогу, в якій встановила строк виконання вимоги (заяви) до 26 грудня 2012 року. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 264 КК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Двадцять сьомого грудня 2012 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в тому числі про стягнення коштів, внесених нею на виконання договору про дольову участь. Залишення даного позову без розгляду, відповідно до ч. 1 ст. 265 ЦК України, не зупиняє перебігу позовної давності. Таким чином, беручи до уваги дату звернення позивачки до суду з позовною заявою в даній справі - 02 червня 2021 року, суд констатує, що строк позовної давності за основною та додатковою вимогою позивачкою пропущено. За ч. ч. 2- 5 ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Чинним законодавством України не визначено переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому це питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог. Вирішуючи питання про поважність причин пропуску позовної давності, необхідно врахувати, що поважними визнають лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними труднощами для вчинення процесуальних дій у встановлений строк. Такий висновок висловив Верховий Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду № 359/4206/19. Позивачка клопотала перед судом, що у разі встановлення пропущення нею строку позовної давності, визнати поважними причини пропущення позовної давності, з огляду на те, що всі ці роки вона намагалася захистити своє право шляхом отримання квартири, яку вона повинна була отримати згідно з умовами договору про дольову участь, однак остаточно вона зрозуміла, що не зможе її отримати після судових рішень у 2021 році в справі № 308/10237/17. Згідно з п. 6.1 Договору про дольову участь будівництві житлового будинку від 13 січня 2016 року, термін дії договору з моменту його підписання і до повного виконання сторонами своїх зобов`язань одна перед одною. Зазначений договір в установленому законом порядку не розірваний. Як встановлено вище, позивачка не виконала своїх обов`язків, згідно з даним Договором, щодо повного фінансування будівництва будинку, а відповідач в свою чергу, згідно з п.п. 4.2, 4.4 Договору, не підписав акт передачі-приймання квартири. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України. Таким чином договір є чинним, а зобов`язання не припинене за обставинами, визначеними ЦК України. За таких обставин, на переконання суду, у позивачки, станом на початок перебігу позовної давності, виходячи з особливостей договірних відносин, фактичних подій, були наявні передумови щодо можливості захисту свого права в альтернативний спосіб, відмінний від того з яким вона звернулася по суті даної позовної заяви. Зокрема, позивачка вважала, що має право на квартиру, яку вона мала намір отримати згідно з умовами договору про дольову участь. При цьому, з моменту виникнення права вимоги щодо повернення авансового внеску, до дати фактичного звернення до суду з даним позовом, існували судові процеси за позовними вимогами, які безпосередньо були пов`язані з можливістю останньою повернути спірну квартиру. Про дані обставини свідчать ряд досліджених у ході судового розгляду справи судових рішень, судові процеси які розпочались з 2013 року та закінчились у 2021 році. Вимога повернути сплачені нею авансові кошти, позбавила б позивачку розраховувати на повернення квартири, згідно з умовами Договору про дольову участь. Передбачити результати вирішення зазначених спорів, на момент їх виникнення, розгляду і вирішення, враховуючи їх предмет та особливості, у позивачки не було можливості. На переконання суду, ці обставини є поважними причинами пропуску позовної давності, а тому суд прийшов до висновку, що порушене право підлягає захисту. На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що пропущений строк позовної даності належить поновити, позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи висновок суду про задоволення позову, з відповідача на користь позивачки належить стягнути сплачений позивачкою судовий збір у розмірі 10 178,20 гривень.

Outcome: approved