Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-24 00:00:00

В жовтні 2020 року позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Синельниківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Любимівської сільської об`єднаної територіальної громади Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа: Друга Синельниківська державна нотаріальна контора про визнання права і обов`язків спадкодавця в порядку спадкування за законом. В позові позивачі просили визнати за ними по 1/3 частині за кожним, права і обов`язки спадкодавця в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] на земельну ділянку частку (пай) площею 6,19 га в умовах кадастрових гектарів, яка розташована на території КСП «Перемога» в с. Діброва Синельніківського району Дніпропетровської області, яка була виділена [PERSON] на підставі рішення Синельниківської райдержадміністрації від 22.05.1997 р. № 353-р без визначення меж земельної ділянки та сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0376982 від 28.05.1997 року, з правом реєстрації права власності зазначеної земельної ділянки в органах державної реєстрації. Свої вимоги мотивують тим, що вони, з метою прийняття спадщини після смерті [PERSON] (як батька та чоловіка позивачів відповідно), зверталися із заявою до Другої Синельниківської державної нотаріальної контори, але постановою державного нотаріуса Мельников О.Ж. від 29.09.2020 року їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом по 1/3 частині за кожним, оскільки не було надано документів підтверджуючих право власності за померлим на земельну ділянку (пай), площею 6,19 га в умовах кадастрових гектарах, яка розташована на території КСП «Перемога» в с. Діброва Синельниківського району Дніпропетровської області, тому з метою захисту своїх права та охоронюваних законом інтересів позивачі вимушені звернутися до суду із цим позовом про визнання за ними права і обов`язків спадкодавця в порядку спадкування за законом на зазначену земельну ділянку. Дана цивільна справа надійшла за підсудністю з Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області на підставі відповідної ухвали судді від 02.06.2021 року та після проведення автоматизованого розподілу, надійшла у провадження до судді Бойка О.М., ухвалою якого від 13.09.2021 року справу прийнято до свого провадження та призначено до судового засідання. В судове засідання позивачі надали письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять суд їх задовольнити та розгляд справи здійснювати за їх відсутності. Представник відповідачів, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, до суду не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив та жодних заяв про відкладення розгляду справи не надавав, тому суд ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч.1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів Інші учасники процесу у судове засідання не з`явилися, причини своєї неявки не повідомили, що не перешкоджає можливості суду здійснити розгляд справи без їх участі на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як вбачається із змісту ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за житія спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, якщо спадкоємець будь - яким із перелічених у законі способів прийняв спадщину, а потім помер, то прийнята ним спадщини буде спадкуватися його спадкоємцями в окремій спадковій справі, що заводиться після нього як на особисте майно, так і на майно, яке він прийняв, але не оформив. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що було видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , виданим 21.11.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по Синельниківському району Синельниківського міськрайонного управління юстиції, актовий запис №13. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме земельну ділянку (пай), площею 6,19 га в умовах кадастрових гектарах, яка розташована на території КСП «Перемога» в с. Діброва Синельниківського району Дніпропетровської області, яка була виділена йому на підставі рішення Синельниківської райдержадміністрації від 22.05.1997 року №353-р без визначення меж земельної ділянки та сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0376982 від 28.05.1997 року, копія вказаного рішення та сертифікату наявні в матеріалах справи. Так, позивачка [PERSON] відповідно до повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , яке видане 28.12.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по Синельниківському району Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис за №58, є дружиною [PERSON] . У свою чергу позивачі [PERSON] та [PERSON] є дітьми [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується відповідно свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 28.10.1992 року Мар`ївською сільрадою, Синельниківського району Дніпропетровської області, актовий запис №34 та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 28.12.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по Синельниківському району, Синельниківського міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 36. Таким чином, спадкоємцями за законом на спадкове майно, по 1/3 частині за кожним, після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] та його діти [PERSON] і [PERSON] . З метою прийняття спадщини після смерті [PERSON] позивачі звернулися з відповідною заявою до Другої Синельниківської державної нотаріальної контори, але постановою державного нотаріуса Мельников О.Ж. від 29.09.2020 року їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом по 1/3 частині за кожним, оскільки не було надано документів підтверджуючих право власності за померлим на земельну ділянку (копію постанови наявна в матеріалах справи). Тому з метою захисту своїх права та охоронюваних законом інтересів позивачі вимушені звернутися до суду із цим позовом про визнання за ними права і обов`язків спадкодавця в порядку спадкування за законом на земельну ділянку частку (пай) площею 6,19 га в умовах кадастрових гектарах, яка розташована на території КСП «Перемога» в с. Діброва, Синельниківського району, Дніпропетровської області Частиною 4 статті 55 Конституції України (Основного Закону) передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ст.8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який домінує при застосуванні норм закону. Право на судовий захист прав і свобод людини гарантоване статтями 55 та 129 Конституції України, при цьому ст.22 та ст.64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані чи обмежені та не є вичерпними. У відповідності до ч. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при висуненні проти нього будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий судовий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Однією з основних складових у системі справедливого судочинства є доступ до суду. Згідно ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний захист прав у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які діяли як офіційні особи. Відповідно частини 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З огляду на ч. 1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частинами 1-3 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На підставі ч.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відповідно до ч. 1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частиною 2 статті 328 ЦК України визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Згідно зі ст.81 Земельного кодексу України одним із способів набуття права власності на землю громадян є прийняття спадщини. У відповідності до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення Частиною 1 статті 131 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно ч.1 та п.б ч.2 ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також, право власності на земельну ділянку набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується свідоцтвом про право на спадщину. Згідно з роз`ясненнями пунктів 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердження цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Статтями 1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв)» передбачено, що до осіб, які мають право на земельну частку (пай) відносяться громадяни спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Як розтлумачив Пленум Верховного Суду України у постанові № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», п.23 - у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Разом із цим, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим кодексом звернутися до суду за захистом свої порушених , невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Предметом розгляду цієї справи, згідно позову поданого 12.10.2020 року, ще до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області, є визнання прав та обов`язків спадкодавця щодо нерухомого майна - земельної ділянки розташованої на території Синельниківського району Дніпропетровської області. Відповідно до ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Так, позивачами було вірно обрано спосіб захисту свої прав шляхом звернення до суду за місцезнаходженням нерухомого майна, тобто до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Проте, ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2021 року, зазначену справу, на підставі ст.ст. 30, 31 ЦПК України, було передано за підсудністю до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. Під час постановлення ухвали, суд керувався наступним: «На підставі розпорядження Кабінету міністрів України «Про визначення адміністративних центрів та затвердження території територіальних громад Дніпропетровської області» від 12 червня 2020 року № 709-р, с. Діброва, виключено зі складу Синельниківського району Дніпропетровської області і визначено таким, що входить до складу Любимівської сільської об`єднаної територіальної громади Дніпровського району Дніпропетровської області.» Відповідно до ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються, справа передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом якому вона надіслана. Правом на оскарження вказаної ухвали суду від 02 червня 2021 року позивачі не скористались, що вбачається із матеріалів справи. Так, позивачами, було подане клопотання до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2021 року про розгляд справи без їх участі. Проте, суд звертає увагу на те, що відповідно до листа Ради суддів України № 9рс-466/20-вих. від 22 липня 2020 року до зміни системи судоустрою та приведення її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою шляхом утворення, реорганізації чи ліквідації судів, місцеві загальні суди продовжують здійснювати розгляд справ в межах раніше утворених районів та раніше визначеного адміністративно-територіального устрою. Згідно п. 3-1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17 липня 2020 року № 807-IX, але не пізніше 1 січня 2023 року. Отже, у даному випадку, з огляду на предмет спору та положення ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області не уповноважений відповідно до ст. 30 ЦПК України, розглянути спір щодо нерухомого майна розташованого КСП «Перемога» в с. Діброва Синельниківського району (Дніпровського району) Дніпропетровської області. Правом на оскарження ухвали Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2021 року про направлення справи за підсудністю до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, позивачі не скористались. Саме, тому суд дійшов висновку, що позивачами не вірно було обрано спосіб судового захисту своїх прав судом, визначеним законом, у Дніпропетровському районному суді Дніпропетровської області. При таких обставинах, позовні вимоги позивачів не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст. ст. 8, 55, 124, 129 Конституції України; ст.ст.6, 13 Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод; Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування»; ст.ст.16, 25, 328, 1216, 1217, 1218, 1225, 1268 ЦК України; ст.ст.81, 126, 131 ЗК України,

Outcome: dismissed