Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача 3% річних в сумі 67 418,62 грн. та інфляційні втрати в сумі 133 889,33 грн. обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач не виконав у добровільному порядку постанову Київського апеляційного суду від 16.01.2019 і станом на день звернення до суду з даним позовом залишилась непогашеною заборгованість у розмірі 880 305,21 грн. На підставі ст. 625 Цивільного кодексу України позивач просить суд стягнути з відповідача штрафні санкції. 04.01.2022 до суду надійшла відповідь відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про підтвердження місця реєстрації відповідача за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 27.04.2022 справу прийнято до провадження судді Червонописького В.С. та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 01.07.2022 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судові засідання не з`явився, своїм правом на подачу відзиву не скористався, про час та місце розгляду справи повідомлявся двічі належним чином шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Суд вважає, що відповідач належним чином повідомлялася про дату та час судового розгляду справи, отже суд, з урахуванням положень ч. 4 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, за згодою позивача розглядає справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Представники відповідачів у судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до вимог ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, шляхом направлення судових повісток за відомими суду адресами місцями знаходження. Відзиву на позовну заяву та заперечень щодо позовних вимог до суду не направили. Треті особи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення розгляду справи були повідомлені належним чином. Письмових пояснень щодо позову до суду не направили. З урахуванням положень ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити, за результатами її розгляду, заочне рішення. Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 80 Цивільного процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1, 5 та 6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Баришівського районного суду від 29.05.2018 у справі №355/680/17 задоволено позов про стягнення заборгованості, пені 3% та інфляційних за договором позики задоволений частково і стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 10.01.2014 року в сумі 330 000 грн. 00 коп., пеню в розмірі 250 000 грн. 00 коп., 3% річних в сумі 28 560 грн. 82 коп., інфляційні в сумі 259 532 грн. 39 коп., а всього 868 093 грн. 21 коп. Постановою Київського апеляційного суду від 16.01.2019 у справі №355/680/17 скасовано рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені в сумі 250 000 грн. та постановлене в цій часині нове рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] пеню в сумі 330 000 грн. На виконання судових рішень 12.02.2019 видано виконавчий лист, який мною 20.03.2019 подано до примусового виконання і на його підставі було відкрите виконавче провадження №5867722. У зв`язку з відсутністю у відповідача відсутність у нього іншого майна приватним виконавцем було передано на-реалізацію до Державного підприємства «СЕТАМ» належний [PERSON] на праві власності житлового будинок з господарськими будівлями і спорудами, місцезнаходження якого: [ADDRESS] . Реалізація нерухомого майна проводилась Державним підприємством «СЕТАМ» 25.07.2019, 15.08.2019 та 05.09.2019. Електронні торги з реалізації вищезазначеного арештованого нерухомого майна, яке належить відповідачу, не відбулися. Ціна третіх електронних торів нерухомого майна становила 67 788,00 грн. 03.10.2019 приватним виконавцем було винесено постанову про передачу майна стягувачу в рахунок часткового погашення боргу та видано відповідний акт про передачу майна позивачу в рахунок часткового погашення боргу. На час передачі зазначеного майна 03.10.2019 сума невиконаного зобов`язання за судовими рішеннями складає 880 305,21 грн. (сума основного боргу за рішенням суду 948 093,21 грн.- ціна майна на останніх торгах 67 788,00 грн.), яке не виконане на час подання позову. Таким чином відповідачем [PERSON] залишається невиконаним постанова Київського апеляційного суду від 16.01.2019 у справі №355/680/17. Залишається непогашеною заборгованість у розмірі 880 305 грн. 21 коп. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор-прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин судом повинні враховуватися висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18)зроблено висновок, що «за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до щодо стягнення з [PERSON] про стягнення 3% та інфляційних втрат підлягають задоволенню. З відповідача підлягає стягнення на користь позивача сплачений судовий збір за поданий позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved