Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

Представник позивача ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» - Миц І.В. звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації). Позов мотивований тим, що ПрАТ «СГ «ТАС» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №FO-00104663, предметом якого є страхування транспортного засобу MAN TGX, д.н.з.: [NUMBER] . 01.02.2019 року на дорозі М-05 Київ-Чоп 828 км+750 м відбулася ДТП за участю вищезазначеного застрахованого транспортного засобу під керуванням відповідача, який зазнав механічних пошкоджень. 29.03.2019 року постановою Ужгородського міськрайонного суду відповідача [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП. Враховуючи наявність Договору страхування, представник страхувальника пошкодженого автомобіля MAN TGX, д.н.з.: [NUMBER] звернувся до позивача із заявою про настання події та виплату страхового відшкодування у розмірі 72\~437,02 гривень, що у свою чергу позивачем було зроблено. Представник позивача посилається на ч.1 ст.1191 ЦК України, згідно якої особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Таким чином, представник позивача вважає, що оскільки розмір витрат позивача на виплату страхового відшкодування складає 72\~437,02 гривень, то відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу таку ж саму суму шкоди. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.05.2022 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін) за наявними у справі матеріалами. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У свою чергу, представник відповідача [PERSON] [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву в якому просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у відзиві. Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази по справі, дійшов до наступного висновку. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. \~ \~ \~ \~Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що 24.05.2018 року у ПрАТ «СГ «ТАС» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №FO-00104663, предметом якого є транспортний засіб MAN TGX, д.н.з.: [NUMBER] . Строк дії договору до 24.05.2019 року (а.с. 4). Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.03.2019 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП (а.с. 5). Із вищезазначеної Постанови слідує, що 01.02.2019 року о 20 год. 47 хв., водій [PERSON] на дорозі М-05 Київ-Чоп, 828 км + 750 м керуючи транспортним засобом DAF д.н.з.: [NUMBER] , під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно, допустив наїзд на припаркований автомобіль MAN TGX, д.н.з.: [NUMBER] , в результаті чого транспортні засоби зазнали механічні пошкодження. 04.02.2019 року до ПрАТ «СГ «ТАС» було подано заяву від ФОП [PERSON] про настання події та погоджено суму матеріального збитку в розмірі 72\~437,02 гривні (а.с. 6). Відповідно до Платіжного доручення №79552 від 12.02.2020 року АТ «СГ «ТАС» сплатила ФОП [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 72\~437,02 гривень (а.с. 12). У свою чергу, суд не бере до уваги докази представника відповідача, оскільки вони не засвідчені належним чином. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. До письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку статті 79 Закону України "Про нотаріат". Пунктом 2.1. глави 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України №296/5 від 22.02.2012, визначено, якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком. Якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус. Нотаріус засвідчує справжність підпису перекладача на перекладі тексту документа за правилами, передбаченими пунктом 6 глави 7 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Підпис перекладача на нотаріальному документі виконується ним власноручно у присутності нотаріуса. При засвідченні справжності підпису перекладача, нотаріусу необхідно встановити особу перекладача, а також його кваліфікацію. У Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України прямо не вказано, яким кваліфікаційним вимогам повинен відповідати перекладач, а лише зазначено, що перекладач разом з документом, який встановлює його особу, повинен надати документ, що підтверджує його кваліфікацію. Для перекладу надаються оригінали документів або їх нотаріально засвідчені копії. Документи, викладені на двох і більше окремих аркушах, що подаються для засвідчення вірності перекладу або засвідчення справжності підпису перекладача, повинні бути з`єднані у спосіб, що унеможливлює їх роз`єднання без порушення цілісності, пронумеровані і скріплені підписом відповідної посадової особи та печаткою юридичної особи (у разі наявності), яка видала документ. Переклад робиться з усього тексту документа, в тому числі з печатки і штампу. Найчастіше переклад виконується на окремому аркуші чи аркушах. Він прикріплюється до оригіналу документа, прошнуровується і скріплюється підписом нотаріуса та його печаткою. Відповідно до ст.979\~Цивільного кодексу\~України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. У відповідності зі ст.27\~Закону України\~«Про страхування» та ст.993\~Цивільного кодексу\~України до страховика (Позивач), який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (Відповідач). Відповідно до положень ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.12 ЦК України - особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч.2 ст.14 ЦК України). Як вбачається\~із матеріалів\~справи,\~власником транспортного засобу DAF д.н.з.: [NUMBER] , яким керував відповідач [PERSON] є юридична особа Convoy s.r.o, яка і повинна відповідати за завдану шкоду найманим працівником водієм [PERSON] . За змістом\~ ст.48 ЦПК України, належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. Відповідно до ч.1-3 ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи зміну неналежного відповідача. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. У свою чергу, представником позивача не заявлялося клопотання про заміну неналежного відповідача на належного відповідача. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.2 Постанови від 18.12.2009 року №14\~Про судове рішення у цивільній справі, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до\~ст.2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до\~ст.8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Аналіз зазначених норм права діє підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм (Постанова Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі 6-1737цс15). Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" №6 від 27.03.1992 року та в п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" №4 від 01.03.2013 року, зазначено, що не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у звязку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Зважаючи на\~вищевикладене,\~судом встановлено,\~що відповідач\~ [PERSON] \~є неналежним\~відповідачем,\~позов пред`явлено\~не до\~тієї особи,\~яка має\~відповідати за\~позовом,\~клопотання про\~заміну неналежного\~відповідача на\~належного представником\~позивача не\~заявлялось,\~то суд\~дійшов висновку\~про відмову\~в задоволенні\~позовних вимог. \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed