Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

У лютому 2022 року заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування заяви посилався на те, що він народився в Узбецькій РСР. З початку 1991 року він переїхав проживати на територію України. У червні 1993 року він зареєстрував шлюб, який в подальшому було розірвано. Паспорт зразка СРСР втратив у 1995 році, а тому паспорт громадянина України отримати не може. У зв`язку з викладеним, заявник просить встановити факт постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року. В судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на те, що з вересня 1992 року постійно проживає на території України, проте не може отримати паспорт громадянина України, оскільки паспорт зразка СРСР у 1995 році втратив. Представник заінтересованої особи - Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Лавренков О.В. у судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував, пояснивши, що заявником не надано належних доказів його проживання на території України станом на 24.08.1991. Вислухавши заявника, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. У відповідності до ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України. Як вбачається з викладеного вище, підставами для оформлення належності особи до громадянства України необхідно встановити її постійне проживання на території України саме станом на 24.08.1991 або на 13.11.1991. З наданих заявником доказів (військового квітка, свідоцтва про розірвання шлюбу від 06.01.1994, актом про проживання особи від 08.02.2022), жодним чином не вбачається, що він чи його батьки станом на день проголошення незалежності України чи вступу у силу Закону України "Про громадянство України" проживали на території України. Крім того, у судовому засіданні заявником було надано пояснення, що на території України від проживає з вересня 1992 року. За таких обставин, заявником не доведено обставин, які б свідчили про його належність до громадянства України, а тому підстав для задоволення заяви, суд не вбачає.

Outcome: dismissed