Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-24 00:00:00

14 січня 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, припинення стягнення аліментів, зміну розміру аліментів. В своїй заяві позивач зазначив, що між ним та [PERSON] було укладено шлюб, сімейне життя у них не склалося, а тому, шлюб між нами розірвано. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Глобинського районного суду Полтавської області з нього на користь [PERSON] стягувались аліменти на утримання дочки - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 (однієї третьої) частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.01.2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Заочним рішенням суду визначено місце проживання дітей - [PERSON] та [PERSON] з матір`ю - [PERSON] . Постановою Полтавського апеляційного суду було зменшено розмір аліментів, стягуваних з [PERSON] згідно судового наказу Глобинського районного суду Полтавської області. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , та сина - [PERSON] , аліменти урозмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати набрання постановою законної сили до досягнення дітьми повноліття. Починаючи з середини 2021 року його колишня дружина [PERSON] виїхала проживати до м. Одеса, разом з нею виїхав і його син [PERSON] , [INFO] . Його дочка [PERSON] , [INFO] , досягши на той момент 14 років, вирішила залишитися проживати разом з ним, тобто батьком в с. Жуки Глобинського району. Посилаючись на викладене, позивач просив суд припинити стягнення аліментів з [PERSON] згідно постанови Полтавського апеляційного суду від 15.04.2021 року справа № 527/2045/20 в частині стягнення на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили. Стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти у розмірі 1/8 частини від усіх видів її заробітку (доходу) на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , але не менше 50% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, щомісячно з дня подання позову та до досягнення дитиною повноліття. Змінити розмір аліментів, визначений постановою Полтавського апеляційного суду від 15.04.2021 року справа № 527/2045/20, на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , 1/8 частину всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та прохає задовольнити. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилась, не повідомивши суд про причину неявки, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзив на позов, заяви про розгляд справи за її відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 07.09.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який розірвано 06.06.2018 року. Як з`ясовано, сторони мають спільних неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.7-8). Судовим наказом Глобинського районного суду Полтавської області з [PERSON] на користь [PERSON] стягувались аліменти на утримання дочки - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 (однієї третьої) частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.01.2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Заочним рішенням суду визначено місце проживання дітей - [PERSON] та [PERSON] з матір`ю - [PERSON] (а.с.9-10). Постановою Полтавського апеляційного суду було зменшено розмір аліментів, стягуваних з [PERSON] згідно судового наказу Глобинського районного суду Полтавської області. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , та сина - [PERSON] , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати набрання постановою законної сили до досягнення дітьми повноліття (а.с.11-12). Як зазначено позивачем, починаючи з середини 2021 року його колишня дружина [PERSON] виїхала проживати до м. Одеса, разом з нею виїхав і син [PERSON] , [INFO] . Дочка [PERSON] , [INFO] , досягши на той момент 14 років, вирішила залишитися проживати разом з позивачем, тобто батьком в с. Жуки Глобинського району. Нормами чинного цивільного законодавства, зокрема главою 4 підрозділу 1 розділу 2 Цивільного Кодексу України, визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років є малолітньою особою (ст.31 ЦК України), а фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років є неповнолітньою особою (ст.32 ЦК України). Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає (ч.4 ст. 29 ЦК України). У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом (ч.3 ст. 29 ЦК України). Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч.2 ст. 29 ЦК України). Вказані норми кореспондуються із нормами Сімейного Кодексу України. Так, статтею 161 СК України визначено порядок вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини. При цьому, в ч.3 ст.160 СК України закріплено, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України в п.18 Постанови Пленуму 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Як встановлено судом, [PERSON] , [INFO] , досягла чотирнадцяти років, а відтак з цього часу втратила статус малолітньої дитини. Таким чином на момент розгляду даної справи в суді, [PERSON] , [INFO] , досягла 14 років, а тому пред`явлення до суду вимоги одним із батьків щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини не передбачено нормами чинного законодавства. На підтвердження доводів позивача, що донька [PERSON] дійсно проживає разом з ним, останнім надано довідку Глобинської загальноосвітньої школи від 26.07.2021 року, де зазначено, що [PERSON] буде зарахована на навчання до 9 класу вказаної школи; характеристику [PERSON] зі школи; характеристику [PERSON] підписаною старостою с. Жуки; декларацію [PERSON] з сімейним лікарем; акт № 85 від 03.08.2021 року обстеження умов проживання дитини (а.с.13-18). Відповідно до ч. ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. З Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч. З ст. 181, ст. 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом наведених правових норм аліменти присуджуються з метою утримання дитини а користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини. З аналізу норми частини 2 статті 181 СК України випливає, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї. Таке тлумачення цієї норми міститься також в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до положень ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно із ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину або діти проживають із батьком. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Як встановлено судом, проживання доньки [PERSON] разом з батьком [PERSON] , з якого стягнуто аліменти та утримання батьком своєї дитини в зв`язку з цим є суттєвою обставиною, яка є підставою для припинення сплати аліментів на користь [PERSON] . Отже, в зв`язку з тим, що донька [PERSON] перестала проживати з матір`ю, а стала проживати з батьком, що є обставиною, яка має істотне значення, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд приходить до висновку про звільнення позивача від сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки з дня набрання рішенням суду законної сили та стягнення аліментів з відповідачки на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] . Відповідно до ст. 192 СК України у зв`язку з припиненням стягнення аліментів на доньку, необхідно змінити і розмір аліментів визначений постановою Полтавського апеляційного суду від 15.04.2021 року. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При цьому, згідно із частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для штани відповідного віку. У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 81 цього Кодексу. Враховуючи те, що неповнолітня донька проживає разом з батьком, перебуває на його утриманні, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, припинення стягнення аліментів, зміну розміру аліментів, є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved