Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що у нього з відповідачкою [PERSON] [INFO] народилась донька [PERSON] . В подальшому, 18 серпня 2007 року він уклав шлюб з [PERSON] . Однак, рішенням Шевченківського районного суду Запорізької області від 09 квітня 2009 року шлюб між ними було розірвано. Позивач зазначав, що після розірвання шлюбу прізвище дружини - [PERSON] . В позові також позивач вказував на те, що починаючи з 2020 року він разом з донькою проживав у м.Запоріжжі, а на даний час вони тимчасово проживають в [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що змушені були тікати від військових дій з місця свого проживання та реєстрації м.Запоріжжя. Оскільки на даний час мати дитини, відповідачка по справі, не приймає будь-якої участі у вихованні доньки, ніде не працює, не має самостійного доходу, він вимушений звернутися до суду з даним позовом та просить визначити місце проживання доньки з ним. Позивач вважає, що доньці краще буде з ним, позаяк він має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про те, що просить справу розглянути без її участі, не заперечує проти того, щоб їхня неповнолітня донька проживала разом з батьком [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. У судовому засіданні встановлено, що у сторін по справі [PERSON] та [PERSON] є дитина донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Рішенням Шевченківського районного суду Запорізької області від 09 квітня 2009 року шлюб між сторонами було розірвано. Також в матеріалах справи наявна заява [PERSON] доньки сторін по справі, в якій вона зазначає про те, що починаючи з 2020 року і до початку війни вона проживає разом зі своїм батьком, а в подальшому, з березня 2022 року на території Закарпатської області в смт.Великий Березний. Також в заяві зазначає, що її мати - [PERSON] ніякої участі у її вихованні не приймає протягом тривалого часу, не цікавиться її особистим життям. Тому вона бажає і в подальшому проживати разом з батьком [PERSON] . Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів. Поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей (ч. 3\~ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Відповідно до\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване\~ст. 33 Конституції України. Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Принцип статті 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що випливає як зі змісту\~статті 141 Сімейного кодексу України, Так зі змісту Конвенції про права дитини, тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, рівно як і батько дитини, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини батьки можуть реалізувати свої права шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.\~\~ Враховуючи всі обставини справи в сукупності, з огляду на визначений Декларацією прав дитини принцип, діючи винятково в інтересах дитини, враховуючи вік дитини, приймаючи до уваги особисті якості матері та батька, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, інші обставини, суд вважає, що місцем проживання дитини слід визначити за місцем проживання батька, що буде відповідати її інтересам та вимогам закону. При цьому визначення місця проживання дитини з батьком не позбавляє матір права виховувати дитину, утримувати її та спілкуватися з нею, а батько не повинен чинити матері у цьому перешкод. Отже, за встановлених у судовому засіданні обставин,суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити.

Outcome: approved