Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

18 лютого 2022 року [PERSON] звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовною заявою до Дочірнього підприємства «Шосткаторф» Державного підприємства «Сумиторф» про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 21.11.2016 по 07.12.2016 та з 10.04.2019 по 22.06.2021 в розмірі 32 248 грн 50 коп. та середнього заробітку за час проходження військової служби за період з 08.12.2016 по 09.04.2019 та з 22.06.2021 по 31.01.2022 в розмірі 36 017 грн 46 коп. В обгрунтування позову зазначає, що з 21.11.2016 він був призначений виконуючим обов`язки директора Дочірнього підприємства «Шосткаторф» Державного підприємства «Сумиторф» за сумісництвом з посадовим окладом 0,25 відсотків відповідної мінімальної заробітної плати. У період з 08.12.2016 по 09.04.2019 та з 22.06.2021 по 31.01.2022 позивач проходив військову службу за контрактом у лавах Збройних Сил України та в цей час за ним зберігалися місце роботи, посада та середній заробіток. Разом з тим, всупереч приписам закону, з 21.11.2016 по 31.01.2022 позивачу не виплачувалась ані заробітна плата, ані середній заробіток під час проходження військової служби. 18 лютого 2022 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження про розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення осіб, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали та направлена відповідачу за місцем його реєстрації. Станом на 18 липня 2022 року відзив на позов від відповідача до суду не надійшов. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі, також не надходили. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 21.11.2016 [PERSON] , [INFO] , за сумісництвом призначено на посаду виконуючого обов`язки директора Дочірнього підприємства «Шосткаторф» Державного підприємства «Сумиторф» з посадовим окладом 0,25 відсотки відповідної мінімальної заробітної плати (наказ ДП «Сумиторф» № 5/2 від 21.11.2016) /а.с. 7/ Відповідно до витягу з наказу військового комісара Глухівського об`єднаного міського військового комісаріату [PERSON] від 05.12.2016 № 77 /а.с. 9/ [PERSON] , згідно наказу Міністра оборони (по особовому складу) від 23.11.2016 № 1106 прийнятого на військову службу за контрактом, 07.12.2016 виключено з військового обліку Глухівського об`єднаного міського військового комісаріату та вручено припис № 55 про вибуття для проходження військової служби. Наказом командира військової частини [NUMBER] від 09.04.2019 [PERSON] звільнено з військової служби у запас з 09.04.2019 /а.с.10/. 23.04.2019 в.о. директора ДП «Сумиторф» [PERSON] уповноважив [PERSON] представляти інтереси ДП «Сумиторф» у відносинах з підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності, в тому числі у відносинах з державним реєстратором, з усіма правами та обов`язками , передбаченими діючим законодавством /а.с.8/. Як вбачається з витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] від 22.06.2021 № 376 /а.с.11/ [PERSON] прибув для подальшого проходження військової служби, з 22.06.2021 він зарахований на всі види забезпечення та приступив до виконання службових обов`язків. Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, а саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Відповідно до частини третьої статті 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Позивач стверджує, що з 21.11.2016 по 31.01.2022 йому не виплачувалась ані заробітна плата, ані середній заробіток за час проходження військової служби. Таким чином, у відповідача перед ним виникла заборгованість по заробітній платі за період з 21.11.2016 по 07.12.2016 та з 10.04.2019 по 22.06.2021 в розмірі 32 248 грн 50 коп. та середнього заробітку за час проходження військової служби за період з 08.12.2016 по 09.04.2019 та з 22.06.2021 по 31.01.2022 в розмірі 36 017 грн 46 коп. Частина 1 ст. 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 даної статті учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Частина 2 ст. 13 ЦПК України визначає, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідач в даній справі не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позов із зазначенням своїх заперечень проти позову, доказів на їх підтвердження. Відтак, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. При цьому, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд погоджується з розрахунком, наданим позивачем, який є обґрунтованим. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у сумі 992,40 грн судового збору.

Outcome: approved