Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

27.10.2021 позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що у 1990 році між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. Вказує, що на протязі останнього року сімейне життя поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, вказує, що відповідач веде спосіб життя, який не сумісний з її уявленням про спільне життя подружжя, відсутні спільні погляди на життя, різні життєві цінності та інтереси. Позивач зазначає нещодавно вони перестали вести спільне господарство та майже не спілкуються. У зв`язку з цим позивачем прийнято рішення про звернення з позовом до суду. Ухвалою від 12.11.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 30). Ухвалою від 16.06.2022, занесеною до протоколу судового засідання, явку позивача та відповідача, інтереси яких представляли адвоката Палієнко А.В. та [PERSON] , було визнано обов`язковою, розгляд справи відкладено. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник повністю підтримали позов. Позивач просить розірвати їх шлюб з відповідачем. Додатково позивач пояснила, що складний для неї період у подружньому житті розпочався близько десяти років назад. Вказує, що чоловік живе власним життям, мало приділяє їй уваги, вдома майже не буває, має стосунки з іншими жінками. Близько п`яти років вона знаходиться дома, пішла з роботи разом з чоловіком під керівництвом якого працювала, є домогосподаркою. Спільне життя звелося до того, що вони ночують під одним дахом в різних кімнатах, бачаться за обідом, майже не спілкуються. Відповідач привозить продукти, з яких вона готує їжу. Вона визнає, що матеріально залежна від чоловіка, проте вважає, що так не має продовжуватися, відчуває себе нещасною протягом тривалого часу, проте на краще нічого не змінюються, і з часу її звернення до суду не змінилося. Вона вважає, що розірвання шлюбу дасть їм обом свободу, змінить їх власне життя на краще. Вона не може продовжувати сімейні стосунки, оскільки вони втратили відчуття любові один до одного, хоча поважає чоловіка як батька їх спільних доньок. Відповідач [PERSON] та його представник проти задоволення позову заперечували, просили відкласти судовий розгляд. Відповідач не заперечує, що протягом подружнього життя зустрічався з іншими жінками, багато часу проводив у компанії друзів, тобто вів спосіб життя, який відповідав його становищу та матеріальному стану, також багато часу приділяв роботі, дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, оплачував хатніх працівниць та робітників, щоб дружина не займалася цими роботами. Водночас вказує, що дружина росла в родині єдиною дитиною, її виростили егоїсткою, що в неї теж була проблема - вживання алкоголю. Він не заперечував, коли дружина вирішила перейти до власної кімнати. Він помітив зміну її стану, виявив в неї ознаки захворювання, направив до свого лікаря, і дружина також почала лікуватися від депресії. Так, відповідач суду пояснив, що з жовтня 2021 року лікується від депресивного стану та має продовжувати лікування до осені. Йому було відомо, що дружина звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, визнає, що заходів на збереження шлюбу не вживав. Він вважає, що в даний момент не може вирішувати сімейні проблеми. Він не спить, не знаходить собі місця вдома, шукає можливості якось покращити свій стан в компанії друзів. Вважає, що завершення лікування надасть йому можливість вирішити пов`язані з розлученням питання щодо розподілу майна, матеріального забезпечення дочок і дружини, і вони зможуть розвестися у відділі РАЦС. Представник відповідача [PERSON] вважав, що сторони пов`язують тривалі подружні відносини, а тому деякі розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства не випливають на подальше спільне проживання. Він підтримує заяву про надання строку на примирення. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 03 листопада 1990 року у відділі ЗАГС Московського РВК м.Києва було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис за № 1673, прізвища після державної реєстрації шлюбу у чоловіка та дружини - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] (а. с. 16). Сторонам визнано, що від шлюбу вони мають двох спільних повнолітніх доньок. Як визначено ч.2 ст.1 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За змістом ч.4 цієї статті сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до положень ч.4 ст.4 Сімейного кодексу України, кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя. Поняття шлюбу визначено ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України, за змістом якого шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. За змістом ч. 9,10 ст.7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Так, за змістом п.3 ч.2 ст.18 Сімейного кодексу України способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 110 Сімейного кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Згідно ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Частиною 2 визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони проживають в одному будинку, витрати по утриманню якого та на придбання продуктів харчування, як визнано сторонами, несе відповідач. Водночас, відповідачем не оспорюється, і визнано той факт, що подружніх стосунків вони з дружиною не підтримують, мало спілкуються, кожен живе власним життям. Також відповідачем не заперечується той факт, що йому було відомо про звернення позивача до суду, та що ніяких дій для їх примирення з дружиною та збереження сім`ї він не робив. Крім того, на переконання суду, заперечення відповідача проти розірвання шлюбу зводяться до того, що на даний час в силу продовження лікування від депресивного розладу, він не може вирішувати пов`язані з розірванням шлюбу питання поділу спільно нажитого майна. Пояснення сторін в суді були вільними, суд вважає позицію сторін усвідомленою, обґрунтованою наведеними обставинами спільного подружнього життя, а тому такою, що має враховуватися судом при ухваленні рішення. Жодних належних і допустимих доказів того, що внаслідок вказаних відповідачем обставин звернення за медичною допомогою до лікаря щодо депресивного розладу, позивач та відповідач не можуть, обмежені у здатності, усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, суду надано не було. Так, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що очевидним є той факт, що подружжя втратили почуття любові один до одного. Крім того, критичні зауваження відповідача в адресу позивача свідчать і про відсутність у відповідача належної поваги до її особистості, знецінення її вкладу у сімейне життя як дружини та матері їх спільних дітей. Фактично, відповідач не заперечує того факту, що позивач почувається нещасною у їх теперішніх стосунках. Встановлені судом обставини: відсутність взаєморозуміння та любові один до одного, зведення подружніх відносин до співіснування під одним дахом, небажання сторін працювати над стосунками, відсутність протягом тривалого часу, зокрема, з моменту звернення з позовом до суду у жовтні 2021 року, змін на краще, свідоме і категоричне небажання позивача перебувати у шлюбі з відповідачем - дають суду підстави дійти висновку, що сім`я подружжя фактично розпалась, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача, оскільки порушує її право на припинення шлюбних відносин та право на сім`ю в розмінні положень Сімейного кодексу України. Так, суд враховує вимоги ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, за змістом якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Заперечення представника відповідача щодо можливості збереження шлюбу за вищевказаних встановлених судом обставин суд вважає необґрунтованими і недоведеними. Підстави для надання додаткового строку для примирення відсутні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 гривень (а.с. 1) слід стягнути з відповідача на її користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved