Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

18 листопада 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що між ним та АТ «Альфа-Банк» 2 липня 2013 року був укладений договір банківського вкладу (депозиту) № ДФЛ-343500/24 та 5 липня 2013 року - договір банківського вкладу (депозиту) № ДФЛ-344109/24. Згідно вказаних договорів сума вкладів (депозитів) складає 2150 Євро та 1200 доларів США. Він (позивач) передав в управління банку, а банк прийняв грошові кошти на строк до фактичної дати отримання вкладником коштів і банку зі сплатою процентів у розмірі 2% річних у Євро та 3,5 % річних у доларах США. 31жовтня 2020 року позивач звернувся до банку із письмовою заявою про повернення вкладів (депозитів) через касу банку у валюті вкладу. Відповідач письмової відповіді не надав та гроші не повернув. Зазначив, що договорами передбачено, що повернення вкладу та нарахованих процентів здійснюється банком шляхом видачі коштів готівкою через касу банку або безготівкового перерахування на його власний поточний рахунок. Відповідно до договору банк зобов`язується на його вимогу повернути вклад та виплатити нараховані проценти на умовах і в строки, встановлені договором. Він неодноразово звертався до відділення банку, але у досудовому порядку належні йому кошти отримати не вдалося. Також зазначив, що внаслідок порушення його прав, йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях і яку він оцінює в 20000 грн.. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму вкладу в розмірі 2150 Євро та 1200 доларів США; відсотки да договорами в сумі 313,05 Євро та 305,76 доларів США; моральну шкоду в розмірі 20000 грн. та витрати на поштове відправлення. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 2 лютого 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с. 11). Відповідачу наданий строк для надання відзиву. 26 січня 2022 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву (а.с. 15-17), в якому просив відмовити в задоволення позову, посилаючись на те, що 16 липня 2013 року АТ «Альфа-Банк» повернув позивачу вклади за договорами № ДФЛ-343500/24 від 2 липня 2013 року в розмірі 2150 Євро, № ДФЛ-344109/24 від 5 липня 2013 року в розмірі 1200 доларів США та нараховані відсотки за весь період розміщення депозитів. В підготовчому засідання сторони відсутні, про час і місце розгляду справи в підготовчому засіданні повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26 квітня 2022 року закрито підготовче провадження по даній справі, призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні сторони відсутні, про час і місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог Закону, про причини неявки суд не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що 2 липня 2013 року між позивачем та АТ «Альфа-Банк» була укладена угода на розміщення вкладу № ДФЛ-343500/24 («Ощадний»), відповідно до якого банк відкрив вкладнику депозитний рахунок № [NUMBER] та прийняв від вкладника внесені ним в порядку передбаченому цією угодою на розміщення вкладу грошові кошти в розмірі 2150 євро (а.с. 5, 6). Пунктом 1.2 угоди встановлено, що вклад є вкладом на вимогу і вноситься на невизначений час шляхом внесення вкладником суми вкладу готівкою через операційну касу банку або шляхом безготівкового перерахування на депозитний рахунок. Вкладник зобов`язується перерахувати суму вкладу на депозитний рахунок в дату набуття чинності угоди на розміщення вкладу. Відповідно до п. 1.3. угоди на суму вкладу банк щомісяця нараховує проценти у розмірі 2,00 відсотків річних. Повернення суми вкладу та/або часткове повернення вкладнику грошових коштів з депозитного рахунку здійснюється за його письмовим зверненням , що складається за формою, встановленою банком шляхом видачі відповідної суми грошових коштів через операційну касу банку або шляхом перерахування відповідної суми грошових коштів на поточний/картковий рахунок вкладника, відкритий у банку (п. 2.2 угоди). 5 липня 2013 року між позивачем та АТ «Альфа-Банк» була укладена угода на розміщення вкладу № ДФЛ-344109/24 («Ощадний»), відповідно до якого банк відкрив вкладнику депозитний рахунок [NUMBER] та прийняв від вкладника внесені ним в порядку передбаченому цією угодою на розміщення вкладу грошові кошти в розмірі 1200 доларів США (а.с. 3, 4). Пунктом 1.2 угоди встановлено, що вклад є вкладом на вимогу і вноситься на невизначений час шляхом внесення вкладником суми вкладу готівкою через операційну касу банку або шляхом безготівкового перерахування на депозитний рахунок. Вкладник зобов`язується перерахувати суму вкладу на депозитний рахунок в дату набуття чинності угоди на розміщення вкладу. Відповідно до п. 1.3. угоди на суму вкладу банк щомісяця нараховує проценти у розмірі 3,50 відсотків річних. Повернення суми вкладу та/або часткове повернення вкладнику грошових коштів з депозитного рахунку здійснюється за його письмовим зверненням, що складається за формою, встановленою банком шляхом видачі відповідної суми грошових коштів через операційну касу банку або шляхом перерахування відповідної суми грошових коштів на поточний/картковий рахунок вкладника, відкритий у банку (п. 2.2 угоди). Як зазначив у позовній заяві позивач, він звернувся 31.10.2020 до банку із заявою про повернення вкладів (депозитів) через касу банку у валюті вкладу, що підтверджується описом вкладення та повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 9). Матеріали справи не містять відповіді АТ «Альфа-Банк» на таке звернення. Разом з тим, згідно виписок по особовому рахунку позивача за період з 02.07 2013 по 17.07.2013 та 05.07 2013 по 17.07.2013, доданих відповідачем до відзиву, вбачається, що 16.07.2013 АТ «Альфа-Банк» було повернуто позивачу кошти за угодою № ДФЛ-343500/24 від 02.07.2013 в розмірі 2150 євро та відсотки в розмірі 1,43 євро (а.с. 19-20) та за угодою № ДФЛ-344109/24 від 05.07.2013 в розмірі 1200 доларів США та відсотки в розмірі 1,17 доларів США (а.с. 21-22). Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника з`являється право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов`язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника). Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (ст. 1068 ЦК України). Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року № 516 передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Главою 3 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої 01.06.2011 року № 174 передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видавати з каси банку клієнтам тільки придатні до обігу банкноти (монети). Банк (філія, відділення) здійснює видачу з операційної каси готівки іноземної валюти за такими видатковими касовими документами, зокрема, за документами на отримання переказу в готівковій формі, установленими відповідною платіжною системою, - фізичним особам (п. 3.4.). Згідно п. 3.5. банк (філія, відділення) перед видачею готівки у видаткових касових документах (заява на видачу готівки, видатковий касовий ордер, грошовий чек) перевіряє таке: повноту заповнення реквізитів на документі; наявність підписів відповідальних осіб банку (філії, відділення), яким надано право підпису касових документів, і тотожність їх зразкам; належність пред`явленого паспорта громадянина України (або іншого документа, що посвідчує особу та відповідно до законодавства України може бути використаний на території України для укладення правочинів) отримувачу, відповідність даних паспорта громадянина України (або іншого документа, що посвідчує особу та відповідно до законодавства України може бути використаним на території України для укладення правочинів) тим даним, що зазначені в касовому документі (для нерезидентів - номер (та за наявності - серію) паспорта (або іншого документа, що посвідчує особу та відповідно до законодавства України може бути використаний на території України для укладення правочинів), дату видачі та орган, що його видав, громадянство); у разі отримання готівки за довіреністю - відповідність оформлення довіреності на отримання готівки вимогам законодавства України; наявність підпису отримувача. Операції з виплати готівки іноземної валюти з поточних, вкладних (депозитних) рахунків або фізичним особам за переказами без відкриття поточних рахунків здійснюються через операційну касу за наявності цієї валюти в повній сумі (п. 3.11.). Залишок іноземної валюти менший, ніж номінальна вартість мінімальної банкноти, що перебуває в обігу, купується у фізичної особи та продається фізичній особі за гривню за курсом, установленим банком на час здійснення касової операції. Банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення видачі готівки один примірник видаткового касового документа (заява на видачу готівки, видатковий касовий ордер, інше). Видатковий касовий документ, крім реквізитів, передбачених пунктом 1.3 глави 1 цього розділу, має містити відбиток печатки (штампа) банку (філії, відділення) (п. 3.13.). Банк (філія, відділення) після закінчення касового обслуговування клієнтів підраховує суми за касовими документами, за якими проведені касові операції, і звіряє їх та залишок готівки в операційній касі з даними бухгалтерського обліку (п. 3.19). Як зазначив у відзиві на позовну заяву відповідач під час окупації АР Крим збройними силами російської федерації АТ «Альфа-Банк» не зміг вивезти оригінали бухгалтерських документів, які зберігалися в відділеннях АТ «Альфа-Банк» на території АР «Крим», проте надав суду виписки по особовому рахунку позивача за період з 02.07 2013 по 17.07.2013 та 05.07 2013 по 17.07.2013, згідно яких вбачається, що 16.07.2013 АТ «Альфа-Банк» було повернуто позивачу кошти за угодою № ДФЛ-343500/24 від 02.07.2013 в розмірі 2150 євро та відсотки в розмірі 1,43 євро та за угодою № ДФЛ-344109/24 від 05.07.2013 в розмірі 1200 доларів США та відсотки в розмірі 1,17 доларів США (а.с. 19-20, 21-22). Вказане позивачем доказами в розрізі положень ст. ст. 76-80 ЦПК України не спростовано. Крім того, доказів несанкціонованого зняття коштів з рахунку позивача матеріали справи не містять. Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. Правовою позицією Верховного Суду України по справі № 6-2128цс16 від 13.03.2017 року закріплено, що аналіз норм матеріального права свідчить про те, що вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг. Конституційний Суд України у рішенні від 11.07.2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Справедливість, добросовісність та розумність, згідно з п. 6 ст. 3 ЦК України, є одними із засад цивільного законодавства. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. З урахуванням викладеного суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення суми вкладу в розмірі 2150 євро та 1200 доларів США, а також відсотків за договорами, оскільки відповідач повернув йому вказані кошти. Оскільки вимога [PERSON] про стягнення з відповідача моральної шкоди є похідною від основної його вимоги про стягнення суми вкладу, то вказана вимога позивача також задоволенню не підлягає. Позивач при подачі заяви до суду був звільнений від сплати судового збору, спір вирішений не на його користь, то у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України судові витрати з розгляду даної справи слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed