Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

Позиція позивача та відповідача, процесуальні дії вчинені по справі. Позивач звернулася до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом, в якому просить встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , та [PERSON] , який помер [INFO] в селі Староаврамівка Хорольського району Полтавської області, у період часу з 01 січня 2004 року по 19 липня 2019 року; визнати спільним сумісним майном [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , та [PERSON] , який помер [INFO] в селі Староаврамівка Хорольського району Полтавської області, житловий будинок [ADDRESS] , житлова площа 19, 6 кв.м., загальна площа 38,4 кв.м.; визнати за [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , право власності на Ѕ частку житлового будинку [ADDRESS] , житловою площею 19, 6 кв.м., загальною площею 38,4 кв.м., та складається з наступних будівель і споруд: А-1- житловий будинок, сарай літ. Б, сарай літ.В, погріб літ. Г, колодязь №1, огорожа №2, розташований на земельній ділянці Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області (колишньої Староаврамівської сільської ради). В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона [PERSON] , [INFO] , починаючи з березня 1998 року по січень 2009 року фактично проживала однією сім`єю з [PERSON] в [ADDRESS] , який належить їй на праві приватної власності, де вели спільне господарство та підтримували подружні стосунки. 15 квітня 2008 року на спільні кошти із співмешканцем [PERSON] на його ім`я було придбано житловий будинок [ADDRESS] , житлова площа 19, 6 кв.м., загальна площа 38, 4 кв.м.,та складається з наступних будівель і споруд: А-1- житловий будинок, сарай літ. Б, сарай літ.В, погріб літ. Г, колодязь №1, огорожа №2, розташований на земельній ділянці сільської ради, що підтверджується копією договору купівлі-продажу, посвідченого 15.04.2008 року приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Березою Д.В., зареєстрованого в реєстрі за №512, а також Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 21454175, виданого 30.12.2008 року КП Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації». З січня 2009 року позивач, [PERSON] разом із співмешканцем [PERSON] продовжили проживати однією сім`єю у житловому будинку [ADDRESS] , де вели спільне господарство, мали спільний бюджет та витрати до дня його смерті [INFO] , що доводиться копією свідоцтва про його смерть Серія [NUMBER] . З повідомлення Хорольської державної нотаріальної контори від 10.12.2009 року за № 1551/02-14 слідує, що спадкова справа до майна [PERSON] , 1969 року народження, дата смерті: [INFO] , відкрита 26.11.2019 року на підставі дочки спадкодавця, спадкоємця першої черги за законом, про прийняття спадщини. На даний час між позивачем та відповідачем [PERSON] , яка є дочкою спадкодавця [PERSON] та належить до першої черги спадкоємців за законом, яка прийняла його спадщину, виник спір стосовно володіння, користування та розпорядження вищевказаним нерухомим майном, тому позивач звернулася до суду з даним позовом. Рух справи в суді. Ухвалою суду від 21.12.2019 року відкрито провадження у справі та встановлено загальний порядок розгляду справи. Ухвалою від 28.08.2020 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Заяви учасників процесу по суті справи та клопотання. Відповідач по справі подав відзив на позовну заяву (а.с. 42 ) в якому зазначив, що заявлені позивачем позовні вимоги в позовній заяві не відповідають вимогам чинного законодавства у зв`язку є такими, що не підлягають задоволенню. Аргументи учасників судового процесу в судових засіданнях. Позивач та її - адвокат Винниченко Л.П. в судовому засіданні позов підтримали з підстав викладених у заявах по суті справи та просили задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача адвокат Подорожняк В.В. в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити з підстав викладених відповідачем у заявах по суті справи. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, суду що він знав покійного [PERSON] , так як він був рідним братом його тещі. [PERSON] вживав алкоголь, а [PERSON] хворіла та в неї не було коштів бо все йшло на ліки, а тому теща купила [PERSON] будинок в селі Староаврамівка, щоб той не претендував на будинок їхніх батьків що залишився у спадок у м. Миргород. Вони з тещею весь час допомагали їм, навіть він проводив демонтаж вікон, гроші на які дав [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , показала суду, що вона знає дану родину, а саме [PERSON] та [PERSON] з 1998 року, вони були друзями. [PERSON] разом із [PERSON] купляли разом будинок та вели спільне господарство. [PERSON] вона у них ніколи не бачила. На запитання чому ви не зареєструєте шлюб, [PERSON] відповідав , що " [PERSON] не сміши, моїм дітям цей будинок не потрібен та вони ні нащо не будуть тут претендувати". Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала суду, що вона знає дану родину, а саме [PERSON] та [PERSON] з 1998 року, так як вони з того часу переїхали жити в с. Староаврамівку, їх голова колгоспу влаштував на роботу. Спочатку вони разом проживали у будинку [PERSON] , а потім купили будинок за спільні кошти. [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство, а його дочки [PERSON] вона у них ніколи не бачила та по їх словах не допомагала. Після смерті [PERSON] [PERSON] з будинку не виїжджала. Позиція суду. Суд дослідивши матеріали справи, врахувавши позиції сторін та їх представників, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Фактичні обставини, встановлені судом. Позивач [PERSON] , [INFO] , починаючи з березня 1998 року по січень 2009 року фактично проживала однією сім`єю з [PERSON] в [ADDRESS] , який належить їй на праві приватної власності, де вели спільне господарство та підтримували подружні стосунки. 15 квітня 2008 року на спільні кошти із співмешканцем [PERSON] на його ім`я було придбано житловий будинок [ADDRESS] , житлова площа 19, 6 кв.м., загальна площа 38, 4 кв.м.,та складається з наступних будівель і споруд: А-1- житловий будинок, сарай літ. Б, сарай літ.В, погріб літ. Г, колодязь №1, огорожа №2, розташований на земельній ділянці сільської ради, що підтверджується копією договору купівлі-продажу, посвідченого 15.04.2008 року приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Березою Д.В., зареєстрованого в реєстрі за №512, а також Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 21454175, виданого 30.12.2008 року КП Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» З січня 2009 року позивач, [PERSON] разом із співмешканцем [PERSON] продовжили проживати однією сім`єю у житловому будинку [ADDRESS] , де вели спільне господарство, мали спільний бюджет та витрати до дня його смерті [INFO] , що доводиться копією свідоцтва про його смерть Серія [NUMBER] . З повідомлення Хорольської державної нотаріальної контори від 10.12.2009 року за № 1551/02-14 слідує, що спадкова справа до майна [PERSON] , 1969 року народження, дата смерті: [INFO] , відкрита 26.11.2019 року на підставі дочки спадкодавця, спадкоємця першої черги за законом, про прийняття спадщини. Надаючи правову оцінку встановленим фактам, суд вважає наступне. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно пунктів 5, 7 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі та припинення правовідношення. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожна особа має право на судовий захист. Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини та оцінка доказів, наданих сторонами. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] вказала, що встановлення факту її проживання однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу у зазначений період необхідне для одержання нею права на спадкування за законом після померлого. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. У відповідності до положення ч.1 та ч.2ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ст.1261 та ст.1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ч.1ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. За змістом ч.2ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.21постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності ЦК України. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом. Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спобіг, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інетерсу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відтак, зазначена норма визначає об`єкт захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні чи невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для повновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №1-10/2004 визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам. Таким чином, під способами захисту суб`єктивних цивільних прав/інтересів розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться повновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та охоронюваних законом інтересів. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України випливає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом ніж той, який встановлений договором або законом. Законодавчі обмеження матеріально- правових способів захисту цивільно права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8-9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13. Факт спільного проживання позивача [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, починаючи з 01 січня 2004 року по 19 липня 2019 року., повністю доводиться письмовими доказами:- довідками виконавчого комітету Староаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 03 грудня 2019 року за №1194 та №1195;- актом Староаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 03 грудня 2019 року за № 1196;- копією трудової книжки [NUMBER] , дата заповнення 15 грудня 1987 року на ім`я [PERSON] , з якої слідує, що починаючи з 01.06.2003 року по 23.03.2007 року позивач працювала в СВК « Зоря» Хорольського району Полтавської області телятницею, де отримувала заробітну плату;- копіями свідоцтв про розірвання шлюбу Серія [NUMBER] та Серія [NUMBER] ;- копіями гарантійних талонів на побутову техніку від 30.08.2004 року та від 06.12.2007 року, а також копією сервісного сертифікату від 26.05.2013. Вказані обставини підтверджені показами свідків [PERSON] та [PERSON] , допитаних у судовому засіданні. Відповідно до ч.1ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч.3ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог щодо встановлення факту її проживання із [PERSON] однією сім`єю. Аналізуючи наведене, надані суду письмові докази у їх сукупності, враховуючи фактичні дані, які в них містяться, а також обставини, встановлені в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позивач дійсно проживала більш, ніж п`ять років однією сім`єю як чоловік та жінка зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , вони вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, тобто мали взаємні права та обов`язки більш, ніж п`ять років, у тому числі, - станом на момент смерті спадкодавця, оскільки цей факт підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, та на це вказують відомості зафіксовані в досліджених документах щодо подій в особистому житті позивачки, які повністю узгоджуються між собою як у просторі, так і в часі, а також за колом осіб-учасників таких подій і відносин та підтверджуються поясненнями свідків, а тому усі досліджені судом докази узгоджуються між собою і підтверджують встановлений судом вказаний факт, що має для позивача юридичне значення. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial