Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. Наприкінці серпня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що 22 листопада 2019 року між нею та АТ «Ідея Банк» був укладений договір кредиту та страхування №Z07.00611.005982652. За цим договором АТ «Ідея Банк» зобов`язався надати кредит у розмірі 68492 гривні 24 копійки. [PERSON] зобов`язалась до 22 листопада 2021 року повернути кредит шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі 4802 гривні 47 копійок, а також сплатити відсотки за користування кредитом за змінюваною процентною ставкою. Крім цього, під час користування кредитом АТ «Ідея Банк» надає [PERSON] послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості за надання яких встановлена плата у розмірі 2,15% річних. [PERSON] вважає вказану умову договору про сплату комісії з обслуговування кредитної заборгованості несправедливою та такою, що суперечить ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». У зв`язку з цим, [PERSON] просила визнати недійсним п.1.5 договору кредиту та страхування №Z07.00611.005982652 від 22 листопада 2019 року, а також покласти на АТ «Ідея Банк» обов`язок здійснити зарахування грошових коштів, сплачених як плата за погашення кредитної заборгованості, в рахунок погашення суми заборгованості за кредитним договором. ІІ. Ставлення учасників справи до пред`явленого позову. Позивач надала до суду заяву, якою просила розглянути справу без її участі за наявними матеріалами справи. Представник відповідача Трофімова Л.А. надала відзив на позовну заяву, яким просила відмовити у задоволенні пред`явленого позову у повному обсязі. В обґрунтування цього вказала, що згідно паспорту споживчого кредиту додатку №1 до договору кредиту та страхування №Z07.00611.005982652 від 22 листопада 2019 року передбачені платежі за додаткові та супутні послуги. Тому в Графіку щомісячних платежів за кредитним договором правомірно зазначена плата за обслуговування кредиту. АТ «Ідея Банк» не встановлював комісії за ведення справи, договору, обліку заборгованості споживача, за прийняття платежів від позичальника тощо, про що помилково вказала позивач. Представник третьої особи Джафаров Д.Е. направив до суду письмові пояснення на позовну заяву, якими просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2021 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.30-31). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2022 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.64). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2022 року за клопотанням позивача у АТ «Ідея Банк» був витребуваний розрахунок суми заборгованості та здійснених платежів за кредитним договором (а.с.66-67). IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що 22 листопада 2019 року між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» був укладений договір кредиту та страхування №Z07.00611.005982652. За умовами якого АТ «Ідея Банк» надав [PERSON] кредит у розмірі 74999 гривень строком на 24 місяці з 22 листопада 2019 року по 22 листопада 2021 року зі сплатою змінюваної процентної ставки (а.с.5-6). Згідно з п.1.5 цього договору під час користування кредитом АТ «Ідея Банк» надає [PERSON] послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості за надання яких встановлена плата як «інші послуги Банку» комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в Банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку та сплачується згідно тарифів Банку у розмірі 2,15% щомісячно. АТ «Ідея Банк» виконав свої зобов`язання за договором та перерахував на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі обумовленому в договорі. V. Норми права та практика Верховного Суду, якими суд керується при вирішенні спору. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності зі змістом частин першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно зі ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. У відповідності із ч.1 та ч.2 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. Згідно з положенням до частин першої-п`ятої ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. За змістом правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі №369/9293/15-ц (провадження №61-29646св18), від 02 вересня 2019 року у справі №361/7528/17 (провадження №61-45662св18), від 09 грудня 2019 року у справі №524/5152/15-ц (провадження №61-8862сво18), від 01 квітня 2020 року суду у справі №583/3343/19 (провадження №61-22778св19) надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як обслуговування заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Така операція відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, не відповідають змісту кредитних відносин За правилами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. VI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Згідно з пунктом 1.5 договору кредиту та страхування від 22 листопада 2019 року, укладеного між сторонами по справі, [PERSON] була встановлена плата за обслуговування кредитної заборгованості. При цьому, за змістом вказаного пункту договору АТ «Ідея Банк» не зазначив, які саме послуги за вказану плату (комісію) надаються позивачу. У такий спосіб АТ «Ідея Банк» нараховував кошти за послугу, що не замовлялась позичальником та супроводжує кредит за рахунок позивача, що є незаконним. Тобто, оспорюваним пунктом 1.5 кредитного договору позичальнику фактично було встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, надання інших послуг, за вказану плату, умовами договору не передбачено. Вказана щомісячна плата за обслуговування міститься в додатку №1 «Паспорт споживчого кредиту» (а.с.55) та у графіку щомісячних платежів (а.с.6). Враховуючи викладене, оскільки [PERSON] була встановлена щомісячна плата за супутні послуги банку, які за законом повинні надаватися їй безоплатно, вказаний пункт кредитного договору є несправедливим та підлягає визнанню недійсним. Доводи АТ «Ідея Банк» стосовно того, що Законом України «Про споживче кредитування» прямо не передбачено заборону на встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості не спростовують вищевказаного висновку. Зважаючи на те, що в даному випадку банком була встановлена плата за ті послуги, які за законом повинні надаватися безплатно. Оскільки судом встановлено обставини недійсності пункту 1.5 кредитного договору в частині комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості, а позивачем сплачено в рахунок цієї винагороди 14643 гривні 47 копійок, що підтверджується письмовим розрахунком (а.с.73). Тому АТ «Ідея Банк» належить зобов`язати здійснити перерахунок заборгованості [PERSON] за вказаним договором з зарахуванням вказаної суми як плату за погашення кредитної заборгованості. VІI. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, з АТ «Ідея Банк» у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 гривень, оскільки при зверненні до суду з вказаним позовом [PERSON] була звільнена від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів». На підставі викладеного та

Outcome: approved