Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 02.03.2006 року вона перебуває з відповідачем в шлюбі, у якому в них народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні характери та погляди на сім`ю, вони втратили почуття поваги одне до одного. Сторони неодноразово намагалися налагодити сімейні відносини, однак, виявилося, що подальше проживання однією сім`єю є неможливим. Між ними продовжують виникати протиріччя в питаннях побуту та ведення домашнього господарства. Як подружжя вони спільно не проживають, шлюб носить формальний характер, а його збереження суперечить інтересам позивача. Тому вона просить вказаний шлюб розірвати, неповнолітніх дітей залишити проживати з нею, а також залишити їй прізвище набуте при реєстрації шлюбу, « [PERSON] ». Позивач в судове засідання не з`явилася, одночасно з позовною заявою подала до суду письмову заяву, в якій просить позовні вимоги задовольнити, а розгляд справи проводити в її відсутності (а. с. 8). Відповідач в судове засідання не з`явився, 19.07.2022 року він подав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати в його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог (а.с.18). В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] сторони одружилися 02.03.2006 року. Шлюб зареєстровано виконавчим комітетом Верхньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 1 (а. с. 4). Згідно з даними свідоцтв про народження сторони є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 6, 7). Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч.1 ст.113 даного Кодексу передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, не вживають заходів для примирення та обоє вважають за доцільне шлюб розірвати. Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права і охоронювані законом інтереси інших осіб. За таких обставин шлюб слід розірвати та залишити позивачу прізвище « [PERSON] », оскільки вона вказала про це, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.113 СК України. Згідно з правилами частин 1 та 2 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них будуть проживати малолітні діти, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. \~ \~ \~ \~В зв`язку з фактичною відсутністю спору щодо визначення місця проживання малолітнього сина сторін - [PERSON] , суд вважає, що останнього слід і надалі залишити проживати з позивачем. Поряд з тим, згідно з правилами частини 3 ст. 160 Сімейного кодексу України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Таким чином, в задоволенні позовних вимог щодо визначення місця проживання неповнолітнього сина сторін - [PERSON] з позивачем слід відмовити, оскільки він вже досяг вказаного віку і самостійно визначає своє місце проживання. \~ \~ \~ \~На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113, 160, 161 Сімейного кодексу України та,

Outcome: partial