Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, обґрунтовуючи позов тим, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до заочного рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 липня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Крім того, згідно рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 червня 2011 року стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 09 червня 2011 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно Довідки, виданої Прилуцькою міською дитячою лікарнею №384 від 18.02.2022 року [PERSON] перебуває на диспансерному обліку та потребує оздоровлення. Враховуючи рекомендації лікарів, для лікування та профілактики захворювань необхідне періодичне перебування дитини на морі. Позивач має намір повезти [PERSON] на оздоровлення за кордон до Єгипту. Батько дитини ухиляється від надання відповідного дозволу в добровільному порядку. В судове засідання позивач не з`явилася. Відповідач в судове засідання також не з`явився, а також не подав відзиву на позовну заяву і не повідомив про поважні причини неявки в судове засідання, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся. У зв`язку з цим суд на підставі ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до наступного висновку. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Відповідно до заочного рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 липня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.8). Згідно рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 червня 2011 року стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 09 червня 2011 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.7). Згідно Довідки, виданої Прилуцькою міською дитячою лікарнею №384 від 18.02.2022 року [PERSON] перебуває на диспансерному обліку та потребує оздоровлення (а.с.9). Як встановлено із фактичних обставин у справі, дитина на час розгляду справи проживає разом із матір`ю, позивачем по справі. В позовній заяві позивачка вказує, що планує з сином поїхати до Єгипету для відпочинку та оздоровлення. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 25 ЦК України встановлено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікована Україною 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до п.3 ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до п. 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. В судовому засіданні встановлено, що дитина постійно проживає з матір`ю. Відповідач проживає окремо,. Між позивачем та відповідачем склалися складні стосунки, які впливають на інтереси дитини, так як суд не побачив прагнення батька надати дозвіл матері на виїзд за кордон дитини. Тому суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що не суперечать інтересам дитини, а лише сприяють її здоров`ю та розвитку. За таких обставин, суд вважає, що з метою додержання інтересів дитини та для забезпечення її гармонійного, духовного, морального розвитку, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачкою судовий збір в розмірі 992,40 грн. при подачі позовної заяви.

Outcome: approved