Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-19 00:00:00

У серпні 2021 року до Малиновського районного суду м.Одеси звернувся Квартирно-експлуатаційний відділ м.Одеси з позовом до [PERSON] про виселення його із службової квартири за адресою [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Позов мотивованим тим, що розпорядженням Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 15.04.2004 р. № 390/01-04 спірна двокімнатна квартира включена до числа службових, перебуває на балансі позивача, відповідач проживає у вказаній квартирі, яка йому у встановленому законом порядку не надавалась, правових підстав займати вказану квартиру не має, [PERSON] не є військовослужбовцем. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 25.08.2021 року позовна заява була залишена без руху. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 31 серпня 2021 року по справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено справу до судового розгляду у підготовчому судовому засіданні на 07.10.2021 року. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 01 листопада 2022 року по справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.12.2021 року. Представником відповідача до суду надано відзив на позовну заяву (а.с. 41-52), в якому просив суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідач проходив військову службу на посаді заступника начальника управління - головного інженера Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління, під час проходження військової служби захворів та став інвалідом у зв`язку із виконанням військового обов`язку, має загальний стаж військової служби 32 роки, перебував на квартирному обліку, має право на одержання житла та поліпшення житлових умов, спірна квартира була передана відповідачу під охорону за актом приймання-передачі із встановленням обов`язку своєчасно сплачувати комунальні послуги, які відповідач добросовісно сплачував, в теперішній час відповідач іншого житла не має, не має також фінансової можливості винаймати житло за плату. Представником позивача надано відповідь на відзив (а.с. 115-117), в якому просить задовольнити позов з підстав, зазначених в позові, додатково посилається на відсутність у відповідача ордеру на вселення до вказаної квартири. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з мотивів, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити з мотивів, викладених в відзиві на позов, додатково пояснив, що відповідач є інвалідом, не має іншого житла, добровільно здав службове житло за місцем попереднього проходження служби в м. Жашків, мав легітимні очікування щодо надання йому спірної квартири, проживає в ній протягом тривалого часу, зробив в ній ремонт вартістю близько 80 000 грн., виселення відповідача із спірної квартири є непропорційним втручанням в його право на повагу до житла, гарантоване Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що квартира за адресою [ADDRESS] відповідно до розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 15.04.2004 р. № 390/01-04 включена до числа службових, що підтверджується копією вказаного розпорядження (а.с. 11-13). 23 серпня 2019 року вказану квартиру було передано відповідачу під охорону за актом прийому-здачі, що підтверджується копією вказаного акту (а.с. 55), передача під охорону до визначення кандидатури на вселення та остаточного оформлення документів з подальшою видачею ордеру. Відповідач проживає у спірній квартирі, що визнається сторонами. Також, судом встановлено, що за попереднім місцем проходження служби відповідачу було надано службове житло - квартиру за адресою [ADDRESS] , яку ним було здано, що підтверджується копією довідки КЕВ м. Біла Церква від 18.12.2019 р. (а.с.56) 23 січня 2020 року на ім`я командира в/ч [NUMBER] відповідачем було подано рапорт із проханням надати йому службове житло, на момент подання рапорту відповідач проживав за адресою [ADDRESS] (а.с. 57) Рішенням об`єднаної житлової комісії військової частини [NUMBER] від 30.01.2020 р. його було зараховано на облік осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання службових жилих приміщень з 30.01.2020 р. (а.с. 58), рішенням вказаної комісії від 19.03.2020 р. змінено склад сім`ї (додано дочку [PERSON] [INFO]), зараховано на облік об`єднаної житлової комісії військової частини [NUMBER] (а.с. 60). Відповідно до наказу начальника Одеського гарнізону № 64 від 28.11.2020 р. рішення щодо розподілу вказаної квартири мало бути прийнято у військовій частині [NUMBER], відповідні відомості надані позивачеві, якому доручено здійснювати облік вказаного службового житла (а.с.14). 27 листопада 2020 року відповідача було звільнено з військової служби у запас, 19.01.2021 р. відповідача направлено для зарахування на військовий облік до Черкаського об`єднаного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Черкаської області, що підтверджується копією витягу з наказу начальника Головного управління майна та ресурсів Міністерства оборони України № 11 від 19.01.2021 р. (а.с. 62) Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЖК Української РСР, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Відповідно до ст. 122 ЖК Української РСР єдиною підставою для вселення до службового житла є спеціальний ордер, що видається особі на підставі рішення про надання службового жилого приміщення. Відповідно до п. 6 розділу IV Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380, рішення про забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею) приймається командиром військової частини на підставі клопотання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії). В матеріалах справи відсутні докази надання відповідачу спірної квартири як службової у встановленому законом порядку з видачою спеціального ордеру, у зв`язку із чим суд доходить висновку про самовільне зайняття відповідачем спірної квартири без достатніх правових підстав. Доводи сторони відповідача про фактичне укладення з відповідачем договору найму вказаної спірної квартири відхиляються судом, оскільки з копії акту прийому-здачі квартири вбачається, що він підписаний відповідачем та начальником житлової КЕВ м.Одеси, спірна квартира належить до комунального житлового фонду, передана для використання під службове житло, позивач відповідно до положення про нього (а.с. 105) не є уповноваженою особою на укладення договорів найму житла спірної квартири, в акті прийому-здачі не зазначено про можливість відповідачем зайняття спірної квартири та проживання в ній, в акті зазначено про передачу квартири до визначення кандидатури на вселення. Сплата відповідачем комунальних послуг, що споживались ним в період проживання у спірній квартирі не свідчить про правомірність її зайняття. Крім того, суд звертає увагу, що сплата відповідних послуг здійснювалась від імені іншої особи, що вбачається з копії наданих відповідачем квитанцій (а.с. 67-80). Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК Української РСР передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умови, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Оцінюючи заявлені позовні вимоги в контексті зазначених норм права, суд зважує, що виселення особи з самовільно зайнятого жилого приміщення прямо передбачене законом (ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР), таке виселення переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, оскільки спрямоване на захист прав та свобод інших осіб - військовослужбовців, які потребують житла та яким зазначена квартира не може бути розподілена відповідно до наказу начальника Одеського гарнізону № 64 від 28.11.2020 р. у встановленому законом порядку, таке втручання є необхідним в демократичному суспільстві, оскільки спрямоване на забезпечення публічного порядку в сфері розподілу житла, причини, що зумовлюють втручання (неправомірне заволодіння майном, неможливість виконання державою своїх функцій щодо вказаного майна та розпорядження ним відповідно до закону шляхом надання його в користування іншим особам, які мають на це право) є відповідними та достатніми, для такого втручання є нагальна суспільна потреба (необхідність забезпечення житлом осіб, які мають на це право), втручання є пропорційним законній меті та характеру порушення. Заперечення сторони відповідача проти позову з посиланням на тривале проживання в спірній квартирі та неможливість внаслідок розміру пенсії винаймати житло відхиляються судом, оскільки вказані підстави самі по собі не надають відповідачеві імунітету від примусового виселення, оцінюючи вказані доводи в контексті інших обставин справи, зокрема відсутності правових підстав для зайняття спірної квартири, суд доходить висновку, що вказані обставини не можуть свідчити про диспропорційність втручання в гарантоване відповідачу ст. 8 Конвенції право на повагу до житла, також матеріали справи не містять відомостей про розмір доходу відповідача та його витрати. Суд погоджується з доводами сторони відповідача щодо того, що відповідач відноситься до уразливої категорії внаслідок того, що є інвалідом, проте зауважує, що характер інвалідності, встановленої в 2012 році дозволяє відповідачу працювати, зокрема, відповідач до звільнення в запас в листопаді 2020 року перебував на військовій службі, згідно довідки до акту огляду МСЕК від 10.04.2012 р. (а.с. 64) відповідачу протипоказана важка фізична праця, наявність інвалідності не може бути використана для легітимізації самовільного зайняття житлового приміщення. За таких обставин, суд доходить висновку, що виселення відповідача із незаконно займаної ним квартири не порушує справедливий баланс між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи. Враховуючи викладене, відповідач підлягає виселенню із спірної квартири без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову в сумі 2270 грн. 00 коп.

Outcome: approved