Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом у якому з урахуванням збільшення позовних вимог просить: - визнати недійсним Договір відступлення до Інвестиційного договору № МЛ18-21/К027/1 від 24.12.2019 укладений між [PERSON] та [PERSON] ; - визнати його інвестором за Інвестиційним договором № МЛ18-21/К027/1 від 24.12.2019 разом з [PERSON] ; - визнати за ним в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на Ѕ майнових прав на квартиру [ADDRESS] (проектний номер будинку 18-21) на підставі інвестиційного договору № МЛ18-21/К027/1 від 24.12.2019 між [PERSON] та АТ «Закритий недиверсифікований венчурний інвестиційний фонд «Атлас»; - визнати недійсним договір цільової позики від 25.12.2019 на суму 10 000 дол. США між [PERSON] та [PERSON] ; - визнати недійсним договір цільової позики від 26.12.2019 на суму 7 000 дол. США між [PERSON] та [PERSON] ; - стягнути в рахунок погашення боргу подружжя на користь позивача з [PERSON] у порядку регресу Ѕ частину грошових коштів сплачених позивачем за укладеними договорами позики з [PERSON] та [PERSON] у розмірі 12 250 дол. США (т. 1 а.с. 1-7, 185-191). Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 05.08.2011 він з [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. 24.12.2019 між АТ «Закритий недиверсифікований венчурний інвестиційний фонд «Атлас» та відповідачкою [PERSON] укладено інвестиційний договір № МЛ18-21/К027/1, відповідно якого остання виступала інвестором будівництва квартири [ADDRESS] (проектний номер будинку 18-21). Інвестиційні внески на оплату вартості цього об`єкту інвестування (будівництва квартири) були здійснені у повному обсязі за їхні спільні грошові кошти, як подружжя. Позивач зазначає, що згодом йому стало відомо, що [PERSON] зі своїм сином від першого шлюбу [PERSON] було укладено договір відступлення до Інвестиційного договору № МЛ18-21/К027/1 від 24.12.2019, за умовами якого інвестор [PERSON] уступає (відступає) на користь нового інвестора [PERSON] , а новий інвестор приймає на себе весь комплекс прав та обов`язків інвестора, що передбачені інвестиційним договором. На час звернення до суду будівництво квартири не завершено, будинок не введено в експлуатацію. Позивач вважає, що вказаний договір відступлення не відповідає положенням цивільного та сімейного законодавства, порушує його права, оскільки укладений без його відома та згоди, як другого подружжя. Вказує, що укладені договір позики від 25.12.2019 року між [PERSON] та [PERSON] на суму 10 000 дол. США та договір позики від 26.12.2019 року між [PERSON] та [PERSON] на суму 7 000 дол. США, відповідно яких [PERSON] є позичальником, являються фіктивними договорами, оскільки остання не мала на меті отримання грошових коштів на придбання спірного об`єкта інвестицій та це було спрямовано на введення в оману його та суд стосовно наявності боргових зобов`язань, які виникли час сумісного проживання його та [PERSON] в шлюбі. Зазначені договори укладались шляхом складання розписок між близькими родичами, зокрема [PERSON] є рідним сином [PERSON] , а [PERSON] - племінником (сином сестри відповідачки [PERSON] ). Фактично 10 000 дол. США, які [PERSON] начебто позичила у свого сина на придбання майнових прав на квартиру, були його та [PERSON] спільними коштами заощадженими за час проживання в шлюбі. Про укладення цих договорів він не знав, своєї згоди на їх укладення своїй дружині [PERSON] не давав, про вказані договори позики він дізнався із зустрічного позову. Позивач зазначає, що в дійсності грошові кошти яких ним не вистачало на придбання квартири [ADDRESS] були позичені ним та відповідачкою [PERSON] у його друзів [PERSON] в розмірі 20 000 дол. США та у [PERSON] в розмірі 17 500 дол. США. За інвестиційним договором № МЛ18-21/К027/1 від 24.12.2019 сума інвестицій за рахунок спільних коштів подружжя складає 1 713 544,00 грн. Оскільки відразу такої суми в їхньому сімейному бюджеті не було, то для сплати інвестиційного внеску 19.08.2019 року ним було продано власний гаражний бокс, 21.12.2019 року ним було укладено договір цільової позики на суму 20 000 дол. США з [PERSON] , 22.12.2019 року ним було укладено договір цільової позики на суму 11 000 дол. США з [PERSON] , 23.12.2019 року [PERSON] було укладено договір цільової позики на суму 6 500 дол. США з [PERSON] . Всі ці кошти були внесені [PERSON] в якості інвестиційного внеску за інвестиційним договором. З вказаних боргових зобов`язань ним за власні кошти було повернуто 22.12.2020 року борг [PERSON] в розмірі 11 000 дол. США та 14.03.2021 року борг [PERSON] в розмірі 20 000 дол. США. Відповідачка [PERSON] 24.12.2020 року повернула [PERSON] борг 6 500 дол. США. За таких обставин [PERSON] має сплатити на його користь 12 250 дол. США (31 000 - (37500/2) = 12 250). Позивач просить задовольнити позов з посиланням на ст. ст. 60, 61, 65, 70 СК України, ст. ст. 190, 203, 215, 216, 234, 355, 369, 1046, 1047 ЦК України. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.01.2021 року відкрите провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: АТ «Закритий недиверсифікований венчурний інвестиційний фонд «Атлас» про визнання недійсним договору відступлення до інвестиційного договору та поділ спільного майна подружжя у порядку загального позовного провадження з викликом учасників справи в підготовче судове засідання і за клопотанням позивача витребувано від третьої особи: копію інвестиційного договору № МЛ18-21/К027/1 від 24.12.2019 року укладеного між АТ «Закритий недиверсифікований венчурний інвестиційний фонд «Атлас» та [PERSON] з усіма додатковими угодами до нього; інформацію про те якій особі на даний час належать майнові права за інвестиційним договором № МЛ18-21/К027/1 від 24.12.2019 року; інформацію про те чи сплачені інвестиційні внески за інвестиційним договором № МЛ18-21/К027/1 від 24.12.2019 року, якщо так, то коли, ким і в якому розмірі (т. 1 а.с. 22-24). 25.02.2021 до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] з проханням встановити факт припинення шлюбних відносин між сторонами за зустрічним позовом з 14 жовтня 2020 року; визнати спільним боргом подружжя [PERSON] та [PERSON] позичені кошти у розмірі 20 000 дол. США за договором позики від 25.12.2019 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] та визнати за кожними з подружжя зобов`язання на Ѕ частку боргу за договором позики у розмірі 10 000 дол. США.; стягнути у рахунок погашення боргу подружжя з [PERSON] на користь [PERSON] Ѕ частину грошових коштів сплачених [PERSON] за укладеним 26 грудня 2019 року договором позики між [PERSON] та [PERSON] у розмірі 3 350 дол. США у порядку регресу; стягнути у рахунок погашення боргу подружжя з [PERSON] на користь [PERSON] Ѕ частину грошових коштів сплачених [PERSON] за укладеним 23 грудня 2019 року договором позики між [PERSON] та [PERSON] у розмірі 3 750 дол. США у порядку регресу (т. 1 а.с. 35-43). Позовні вимоги зустрічного позову обгрунтовані тим, що 05 серпня 2011 року між сторонами укладено шлюб. Позивачка за зустрічним позовом зазначає, що останні кілька років спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність між ними взаєморозуміння, окрім того, відповідач систематично вчиняв відносно неї та її старшого сина [PERSON] домашнє насильство, як психологічного так і фізичного характеру, неодноразово виганяв її одну або з дітьми із квартири [ADDRESS] , де вони проживали сім`єю, згодом просив вибачення, запевняв, що більш такого не станеться. Після чергового примирення нею були поставлені умови спільного проживання та озвучено відповідачу про намір придбати власне житло, щоб з дітьми не залишитися на вулиці у разі чергового зриву відповідача. У неї були певні заощадження для придбання квартири, також її син від першого шлюбу [PERSON] мав власні заощадження за які планував придбати автомобіль та запропонував їй в борг свої заощадження для придбання житла. Спільної суми вистачило б на придбання однокімнатної квартири. Позивачка вказує, що відповідач знав про її наміри придбати житло та оформити документально право власності на сина [PERSON] . У серпні-вересні 2019 року після чергової сварки відповідач [PERSON] змінив свою поведінку, почав налагоджувати взаємовідносини у сім`ї, запропонував допомогу та активно включився в пошуки житла, аналізував ринок, переконав її інвестувати кошти в новобудову. Оскільки коштів на придбання об`єкта інвестування не вистачало, відповідач запропонував позичити гроші у їхніх знайомих та у її сина [PERSON] та переконав її оформити інвестиційний договір на неї, оскільки потрібно було брати в борг значні кошти, щоб не покладати боргові зобов`язання на сина. Вона нагадала, що [PERSON] збирав гроші на придбання автомобіля, але відповідач в присутності [PERSON] запевнив, що весь період до погашення боргу перед [PERSON] та придбання сином автомобіля буде давати йому користуватися власним автотранспортом. Зазначає, що укладені в подальшому договори позики відповідали їхньому спільному з відповідачем волевиявленню та були вчинені в інтересах сім`ї для придбання об`єкта інвестиції. 23.12.2019 року вона уклала з другом відповідача [PERSON] договір цільової позики, прийнявши у борг 6 500 дол. США. 24.12.2019 року вона уклала інвестиційний договір № МЛ18-21/К027/1 з АТ «Закритий недиверсифікований венчурний інвестиційний фонд «Атлас» на участь у будівництві квартири [ADDRESS] . 25.12.2019 року вона уклала зі своїм сином [PERSON] договір цільової позики, прийнявши у борг 20 000 дол. США, які на день подання зустрічного позову не повернуті. 26.12.2019 року вона уклала з [PERSON] договір цільової позики, прийнявши у борг 7 000 дол. США. 27.12.2019 року на виконання умов інвестиційного договору нею був здійснений перший внесок у розмірі 1 688 850,00 грн., а 16.01.2020 року - другий у розмірі 24 694,00 грн. Загальна сума інвестиційних внесків склала 1 713 544,00 грн. Позивачка стверджує, що після сплати інвестиційних внесків відношення відповідача до неї змінилося, знову почалися конфлікти, які відповідач пояснював нервовим станом через наявність боргових зобов`язань та повернення боргів. Тоді вона вмовила відповідача переоформити інвестиційний договір на її сина [PERSON] . Позивач дав згоду на переоформлення на сина майнових прав на житло, оскільки вона оформляла позику на своє ім`я та й інтересу до об`єкта інвестиції відповідач не виявляв. Тому 09.09.2020 року в інтересах їхньої сім`ї з дозволу відповідача між нею та її сином [PERSON] було оформлено договір відступлення до інвестиційного договору № МЛ18-21/К027/1 від 24.12.2019 року. У зв`язку з черговими насильницькими діями відповідача 14 жовтня 2020 року вона з дітьми залишили місце їхнього постійного проживання за адресою: [ADDRESS] , та вимушені були шукати притулку спочатку у її знайомих, а пізніше переїхати на орендовану квартиру в Святошинському районі м. Києва. З вказаної дати вони з відповідачем проживають окремо за різними адресами, не підтримують шлюбні стосунки, не пов`язані спільним побутом, не ведуть разом спільне господарство, не мають спільного бюджету та не здійснюють спільні витрати. Оскільки відповідач не брав участі у матеріальному забезпеченні їхньої спільної малолітньої дитини, за її заявою 08 лютого 2021 року Деснянським районним судом м. Києва у справі № 754/2062/21 було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліментів. Після припинення 14.10.2020 року з відповідачем шлюбних відносин вона самостійно повертала борги. Позивачка вказує, що 24.12.2020 року вона повернула борг [PERSON] за договором позики від 23.12.2019 року в сумі 6 700 дол. США, з яких 200 дол. США - відсотки за користування позикою. 24.02.2021 року вона достроково повернула борг [PERSON] в сумі 7 500 дол. США, з яких 500 дол. США - відсотки за користування позикою. У придбання об`єкта інвестиції нею були вкладені особисто грошові кошти у розмірі 169 418 грн. 51 коп. Це були премії - спеціальні цільові грошові виплати, які вона одержала за місцем роботи. Також у період шлюбу вони спільно з відповідачем купували побутову техніку та проводили ремонтні роботи за спільні кошти подружжя у квартирі [ADDRESS] , яка є особистою приватною власністю відповідача. Вважає, що з відповідача підлягає стягненню половина від фактично сплачених нею одноособово грошових коштів на погашення боргів, а саме: 3 750 та 3 350 дол. США за договорами позики, які були нею укладені у період шлюбу в інтересах сім`ї відповідно з [PERSON] від 26.12.2019 (сплачено 7 500 дол. США) та [PERSON] від 23.12.2019 (сплачено 6 700 дол. США). Позивачка за зустрічним позовом просить задовольнити її позовні вимоги з посиланням на ст. ст. 60, 61, 65 СК України, ст. ст. 541, 544, 1046, 1047 ЦК України. 01.03.2021 року до суду надійшов відзив на первісний позов поданий [PERSON] з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , посилаючись на їх незаконність, безпідставність та необґрунтованість. [PERSON] зазначає, що договір відступлення до інвестиційного договору МЛ18-21/К027/1 від 24.12.2019 року був укладений між ним та його матір`ю [PERSON] за згодою його батька - позивача у період їхнього шлюбу. Позивач [PERSON] не тільки надавав згоду на укладення цього договору, а й усвідомлював наслідки укладення договору відступлення та бажав їх настання. І тільки після того, як його мати пішла від позивача та припинила з ним сімейні відносини, останній затіяв спір щодо розірвання вказаного договору відступлення чи то з метою вплинути на його матір, чи то з корисливою метою. [PERSON] , відступивши йому свої права і обов`язки за інвестиційним договором, отримавши погодження Фонду, скористалась своїм правом, передбаченим п. 5.5 Інвестиційного договору, яким були врегульовані взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності у відповідності до законодавства. Позивач же не скористався своїм правом укладення інвестиційного договору в письмовій формі з визначенням частки кожного з інвесторів. Позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх майнових прав (т. 1 а.с. 70-75). 04.03.2021 року представником позивача [PERSON] [PERSON] суду подано відповідь на відзив [PERSON] з проханням задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зазначено, що позивач категорично заперечує щодо його обізнаності про укладення договору про відступлення до інвестиційного договору між відповідачами та заперечує про надання згоди на укладення такого договору. На внесення платежів за інвестиційним договором були використані власні кошти позивача отримані ним від продажу його гаражу та за позичені у [PERSON] кошти. Зазначення у інвестиційному договорі № МЛ18-21/К027/1 від 24.12.2019 інвестором лише [PERSON] не має юридичного значення стосовно інвестиції яка є спільною сумісною власністю подружжя без визначення часток (т. 1 а.с. 83-86). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.03.2021 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про встановлення факту припинення шлюбних відносин, визнання спільним боргом подружжя та стягнення грошових коштів прийнято до спільного розгляду із первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: АТ «Закритий недиверсифікований венчурний інвестиційний фонд «Атлас» про визнання договору відступлення до інвестиційного договору недійсним, поділ майна подружжя та визнання інвестором. Вимоги за зустрічним позовом [PERSON] об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] (т. 1 а.с. 111-113). 22.03.2021 року до суду від ТОВ «КУА «Укрінто» на виконання ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 19.01.2021 року про витребування доказів надійшли копія Договору № 8-КУА про управління активами корпоративного інвестиційного фонду від 14.08.2017 року та копія інвестиційного договору № МЛ18-21/К027/1 від 24.12.2019 року (т. 1 а.с. 120-139). 24.03.2021 до суду надійшов поданий [PERSON] відзив на зустрічний позов з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог зустрічного позову [PERSON] , посилаючись на їх безпідставність. Зазначено, що ним визнаються ті обставини, що 14.10.2020 року [PERSON] разом із сином від першого шлюбу [PERSON] та їхнім сином [PERSON] переїхали проживати окремо від нього. Їхня сім`я - він з дружиною [PERSON] дійсно позичали кошти на придбання квартири [ADDRESS] у [PERSON] . Всі інші обставини, які наводяться [PERSON] у зустрічному позові, є надуманими. Від зареєстрованого 05.08.2011 року шлюбу з [PERSON] у них [INFO] народився син [PERSON] . Всі вони - він, дружина [PERSON] , її син від першого шлюбу [PERSON] , 1998 року народження, та їхній син [PERSON] проживали разом однією сім`єю у його квартирі [ADDRESS] , разом вели спільне господарство, мали один сімейний бюджет. Однак, протягом 2020 року сімейні стосунки між ними почали погіршуватися через сварки дітей між собою. Він намагався вирішити цю ситуацію, але [PERSON] на його зауваження реагував прямо зворотно, робив все навпаки, хотів до нього застосувати фізичне насильство. [PERSON] при цьому стала на сторону свого сина [PERSON] , звинувативши у конфлікті його, що призвело до сварки. 14.10.2020 року [PERSON] з обома дітьми переїхала проживати до іншої квартири. Насильницьких дій він не вчиняв. Переїзд [PERSON] з дітьми до іншого помешкання він сприйняв як тимчасове непорозуміння, викликане неврівноваженим станом дружини. Він любить свою дружину і сина та після їх переїзду він продовжував спілкуватися зі своїм сином, відвідувати його з матір`ю та матеріально допомагати своїй родині. Тому твердження позивачки, що шлюбні відносини між ними фактично припинилися 14.10.2020 не відповідають дійсності. Фактично вони перестали вести спільне господарство та між ними припинились шлюбні відносини з 05.02.2021 року коли [PERSON] , не дивлячись на те, що він не припиняв надавати матеріальну допомогу сім`ї, звернулась до Деснянського районного суду м. Києва із заявою про стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] (т. 1 а.с. 142-145). 29.03.2021 року до суду надійшла подана [PERSON] відповідь на відзив на зустрічний позов з проханням задовольнити зустрічний позов у повному обсязі та відмовити у задоволенні первісних вимог. Позивачка за зустрічним позовом [PERSON] зазначає, що 14.10.2020 року відповідач [PERSON] практично вигнав її з дітьми з помешкання у якому вони всі проживали однією сім`єю та змінив вхідні замки у квартирі. З того дня відповідач жодного разу їх не навідував, вони не проводили разом час, як сім`я, не мали спільного бюджету, жодних спільних покупок не здійснювали, не вели спільне господарство, не підтримували жодних відносин, які б вказували на їх шлюбний чи сімейний характер. Вона не позбавляла можливості спілкування малолітнього сина з батьком, такі зустрічі відбувалось кілька разів поза межами житла у якому вони проживають, що не вказує на підтримання між ними шлюбних відносин. За час їхнього окремого проживання грошові кошти відповідач їй надавав лише в січні та лютому 2021 року переказом на її банківський картковий рахунок з призначенням платежу - аліменти. Про укладення відповідачем договору позики з [PERSON] на суму 20 000 дол. США та з [PERSON] на суму 11 000 дол. США їй відомо не було. Інвестиційні внески нею сплачувалися особисто на загальну суму 1 713 544 грн. Відповідачем [PERSON] було надано для оплати спірного інвестиційного договору 193 657 грн. особистих коштів, які були отримані ним від продажу гаражного боксу (т. 1 а.с. 151-155). 07.04.2021 року позивачем за первісним позовом [PERSON] суду була подана заява про збільшення позовних вимог з клопотанням про залучення до участі у справі в якості відповідачів АТ «Закритий недиверсифікований венчурний інвестиційний фонд «Атлас» та [PERSON] (т. 1 а.с. 185-191). Ухвалою суду від 07.04.2021 року задоволено клопотання представника позивача за первісним позовом [PERSON] [PERSON] про прийняття заяви про збільшення позовних вимог та залучено до участі у справі за первісним позовом співвідповідачів Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний інвестиційний фонд «Атлас» та [PERSON] . Замінено статус учасника справи за первісним позовом - Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний інвестиційний фонд «Атлас» із третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на відповідача (т. 1 а.с. 202-203). Ухвалою суду від 29.04.2021 року визнано заяву відповідача [PERSON] , яка є позивачем за зустрічним позовом, про відвід головуючого судді Виниченко Л.М. необґрунтованою. Заяву [PERSON] про відвід головуючого судді Виниченко Л.М. передано для її вирішення у порядку, встановленому частиною 1 ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України (т. 1 а.с. 214-215). Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва Арапіної Н.Є. від 06.05.2021 року відмовлено відповідачу [PERSON] в задоволенні заяви про відвід судді Виниченко Л.М. (т. 1 а.с. 217-219). Ухвалою суду від 12.05.2021 року частково задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] про виклик свідків (т. 1 а.с. 234). Ухвалою суду від 12.05.2021 року задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] про витребування доказів. Витребувано від Головного управління Державної податкової служби у місті Києві інформацію про отримані доходи [PERSON] за період з 14 жовтня 2020 року по 14 березня 2021 року (т. 1 а.с. 235). 26.04.2021 року до суду надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог за первісним позовом, у якому відповідачка за первісним позовом [PERSON] просить відмовити в задоволенні заяви [PERSON] про збільшення позовних вимог, посилаючись на те, що така заява суперечить положенням ст. 49 ЦПК України, оскільки позивачем заявляються вимоги, які є додатковими та попередньо не заявлялися, що не являється збільшенням розміру первісних позовних вимог. Вказує, що позивач не зазначив яка була на його думку справжня мета, як він вважає «фіктивних договорів позики», яка є обов`язковою ознакою фіктивності правочину. Чинним законодавством не передбачено жодних обмежень щодо укладення договорів з родичами. Позивач вводить суд в оману, що [PERSON] не мав власних джерел доходів, оскільки він навчався та знаходився на повному забезпеченні їхнього подружжя. З 2017 року [PERSON] працював, отримував заробітну плату, яку міг повністю заощаджувати, оскільки мав мрію придбати автомобіль. Знаючи про таку мрію, на 18-річчя сина вона та її батьки подарували йому значні суми, як вклад в здійснення мрії. Тому у [PERSON] були власні заощадження, які він надав в борг для погашення нею внесків на виконання умов спірного інвестиційного договору. Позивачем не спростована презумпція правомірності укладених нею договорів цільової позики та не доведена належними та допустимими доказами фіктивність таких договорів, а позовні вимоги щодо визнання договорів недійсними спрямовані лише на уникнення зобов`язань за договором позики, що були нею укладені. Надана позивачем боргова розписка не підтверджує отримання останнім коштів у борг від [PERSON] , оскільки у цій розписці зверху зазначено: отримання грошових коштів у борг 22.12.2019 року, внизу - розписка написана власноруч позивачем 20.12.2019 року. Зі складеної розписки [PERSON] неможливо з достовірністю ідентифікувати особу позивача, як позичальника (т. 1 а.с. 241- 249). 28.05.2021 року до суду надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог поданий відповідачем за первісним позовом [PERSON] з проханням відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним договору цільової позики укладеного 26.12.2019 р. між ним та [PERSON] на суму 7 000 дол. США та розглянути справу без його участі (т. 2 а.с. 14-17). Зазначено, що зі слів відповідачки ці кошти позичались на придбання об`єкта інвестиції - квартири, чи була використана надана ним позика 7 000 дол. США відповідно до цілей на які брались гроші в борг йому не відомо. Наведені позивачем обставини, що відповідачка є йому (відповідачу) близьким родичем, а також, що позивач не знав про укладення вказаного договору не є підставою для визнання недійсним договору цільової позики (т. 2 а.с. 14-17). Ухвалою суду від 30.06.2021 року задоволено клопотання представника позивача за первісним позовом [PERSON] [PERSON] про виклик свідка (т. 2 а.с. 48). Ухвалою суду від 30.06.2021 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (т. 2 а.с. 47). В судовому засіданні позивач за первісним позовом - відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та його представники [PERSON] , [PERSON] підтримали поданий основний позов зі збільшеними позовними вимогами та заперечували проти задоволення зустрічних позовних вимог. Позивач (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] пояснив, що відповідачка [PERSON] чинила на нього тиск, вимагаючи переписати належну йому квартиру на Троєщині на її сина [PERSON] , на що він не погоджувався, так як у нього ще є син. Він дав згоду, щоб відповідачка підписала інвестиційний договір, бо там треба було вказувати одну людину. Більшу частину коштів на інвестування квартири платив він, квартира є спільна з відповідачкою. У вересні 2020 року у нього з [PERSON] вийшов конфлікт, через те, що [PERSON] не допоміг йому написати заяву для отримання земельної ділянки, як учаснику бойових дій, після чого відповідачі з ним місяць не розмовляли. Про переуступку квартири відповідачкою на свого сина [PERSON] його не повідомляли, згоди на це він не давав, про перереєстрацію дізнався у відділі продажу житла. На [PERSON] він працював, з роботи приїхав до своєї квартири по дзвінку, бо сказали, що хочуть ламати двері, тоді була поліція. Двері він відкрив, поліція поїхала, з квартири відповідачі винесли всі цінні речі, майно, документи та виїхали 14.10.2020 року. Коли відповідачі переїхали від нього, тоді спільне господарство вели частково, менша дитина з ним жила деякий час, 13.10.2020 він купив гідромасажну ванну у нову квартиру. Позику у [PERSON] брав він та відповідачка, борг вони віддали разом 24-25.12.2020 року, зустрічались в кафе на Шулявці , відповідачка віддала 6 700 дол. США, сказала, що квартира її, то заплатить вона; до цього десь на початку грудня 2020 року він особисто віддав 500 дол. США. Позичені гроші у [PERSON] він повернув 14.03.2021, при цьому отримав розписку. Гроші він повертав із заощаджених. По другій позиці він віддав 11 000 дол. США, всього повернув боргу 11 500 дол. США. У [PERSON] напевно були якісь заощадження на автомобіль, він пропонував 2 000 дол. США, але [PERSON] не брав. З 14.10.2020 року їхня сім`я припинилась, тільки спілкувались з приводу дитини. З відповідачкою вони вже розлучені. Відповідачка - позивачка за зустрічним позовом [PERSON] та її представники [PERSON] , [PERSON] , які також є представниками [PERSON] , в судовому засіданні проти основного позову заперечували, підтримали зустрічний позов. Відповідачка (позивачка за зустрічним позовом) [PERSON] пояснила, що вона має сина від першого шлюбу, також з [PERSON] мають спільного сина. Шлюб з позивачем розірвано, оскільки позивач вчиняв насильство в сім`ї, виганяв зі своєї квартири, згодом вибачався, були чергові примирення. Вона хотіла придбати власне житло, мала заощаджені кошти, хотіла купити квартиру на ім`я старшого сина на вторинному ринку, про що позивач знав, при цьому переконав її вкласти гроші в новобудову, запропонував їй позичити гроші в сина та у її родичів, друзів. Всі позики були оформлені на неї. Позивач переконав укласти договір на її ім`я, щоб [PERSON] не заводити в боргові зобов`язання, які позивач на себе теж оформлювати не хотів. Після оформлення договору позивач став агресивно поводитися, пояснюючи поведінку наявністю боргу та що вона почала робити ремонт. Після чергового скандалу та застосування позивачем фізичної сили до [PERSON] , щоб зберегти сім`ю, вона запропонувала позивачу переоформити договір на сина, на що позивач надав дозвіл, але їхати з ними на переоформлення договору відмовився через погане самопочуття. 13.10.2020 року стався інцидент, вона залишилась на вулиці, бо позивач погрожував її вбити, як вернуться додому, тоді вона без речей поїхала до подруги. На наступний день прийшли за речами, але позивач змінив замки у квартирі на [ADDRESS] , тому викликали поліцію. Тоді позивач надав їм 20 хвилин щоб вони забрали свої речі. Тому вона вимушена була жити у своїх знайомих, а з кінця жовтня 2020 р. орендувала житло. Відносини з [PERSON] припинили 14.10.2020 року, з того часу шлюбні стосунки не підтримували, фінансово позивач не допомагав. На оплату вартості квартири 10 000 дол. США позивач не давав. Якщо такі гроші [PERSON] отримав у позику, то їй не відомо куди вони були витрачені. У червні 2021 року вона ще брала 10 000 дол. США у своєї колеги, які повернула. [PERSON] вона не знає. На інвестування квартири вона позичала в [PERSON] 10 000 дол. США, у сина [PERSON] 20 000 дол. США та у племінника [PERSON] 7 000 дол. США. Позивач продав гараж за 10 000 дол. США та дав їм ці гроші, чим допоміг. У [PERSON] вони позичали гроші разом з позивачем, але повернення коштів [PERSON] вимагав від неї. Вона збирала на квартиру, у сина були заощадження на автомобіль - він збирав подарунки родичів, ще вона давала [PERSON] сплачені на нього його батьком аліменти, які обмінювала на долари. На час укладення інвестиційного договору та договору відступлення вона з позивачем перебували у шлюбі, вели спільне господарство. Представник [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що обраний позивачем спосіб захисту про визнання інвестором не відповідає закону, визнання недійсним договору не призведе до поновлення прав позивача, надані позивачем розписки з`явились після подачі зустрічного позову. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та представник відповідача за первісним позовом АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Атлас» в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідач за первісним позовом [PERSON] суду подавав заяву про розгляд справи без його участі. Суд, вислухавши учасників справи, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 05.08.2011 між сторонами по справі [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб (т. 1 а.с. 8). 24.12.2019 між відповідачкою (позивачкою за зустрічним позовом) [PERSON] та АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Атлас», від імені та в інтересах якого діяло ТОВ «Компанія з управління активами «Українське інвестиційне товариство», укладено Інвестиційний договір № МЛ18-21/К027/1, відповідно якого [PERSON] стала інвестором об`єкта нерухомого майна - житлової двокімнатної квартири [ADDRESS] , проектний номер будинку [ADDRESS] (далі - інвестиційний договір, т. 1 а.с. 134-139). Пунктом 3.3. інвестиційного договору визначено, що розмір інвестиційних внесків за об`єкт (вартість об`єкта) на момент укладення цього договору визначений фондом та в будь якому разі не може бути меншим від суми в українських гривнях, що складає 1 713 544,00 грн. без ПДВ та підлягає коригуванню на момент оплати кожного платежу, крім оплати першого платежу за умови дотримання порядку та строку на його оплату. Порядок розрахунків встановлено розділом 4 інвестиційного договору. Судом безспірно встановлено, що до 14.10.2020 року [PERSON] та [PERSON] , як подружжя, спільно проживали за однією адресою, вели спільне господарство. Відповідач за первісним позовом - третя особа за зустрічним позовом [PERSON] , який був допитаний у якості свідка, суду засвідчив, що він є сином [PERSON] , позивач за первісним позовом [PERSON] є його вітчимом, з якими він проживав разом. 14.10.2020 між сторонами у справі стався черговий конфлікт з побутових причин, ініціатором якого був позивач за первісним позовом, тоді його вітчим вдарив. У той же день мати з ним та молодшим братом переїхали жити в інше помешкання до материної подруги, в подальшому орендували житло на [ADDRESS]. За місцем нового проживання він позивача за первісним позовом ніколи не бачив, останній до них не з`являвся. Свідок [PERSON] засвідчив, що є другом [PERSON] , знає сім`ю [PERSON] . В жовтні 2020 року [PERSON] попросив його перевезти речі з квартири на [ADDRESS] [PERSON] не зміг ключем відкрити двері в квартиру до якої вони приїхали, бо замок був змінений, тому вони ходили до управляючого ОСББ та викликали поліцію. Чекали вітчима [PERSON] , який приїхав з роботи та сказав їм, що дає 20 хвилин на виніс речей. До квартири позивач впустив лише [PERSON] з матір`ю. Речі відвозив на [ADDRESS] . Свідок [PERSON] засвідчила, що є рідною сестрою [PERSON] . Стосунки між сторонами були непрості, у їхній сім`ї були конфлікти з початку спільного життя, позивач мав неврівноважений, деспотичний характер, зверхньо ставився до [PERSON] , працював мало, часто змінював місце роботи. Вона постійно живе в м. Прилуки, про конфлікти знає зі слів сестри. [PERSON] їй по телефону розповідала, що два дні з дітьми знаходилась у своєї подруги [PERSON] коли позивач виставив їх з квартири та змінив замки. Конфлікт стався через нову квартиру, яку [PERSON] купила у новобудові для свого сина. Про бюджет сім`ї її сестри [PERSON] та розмір їхніх доходів їй не відомо, про позику племінника вона не знає, гроші [PERSON] матері давав на квартиру. Сім`я у сторін припинилась 14.10.2020 року коли [PERSON] залишила квартиру позивача і стала жити у знайомих та в орендованій квартирі. Суд приймає покази вищевказаних свідків на доведення припинення шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON] з 14 жовтня 2020 року, оскільки обставини виселення відповідачки [PERSON] (позивачки за зустрічним позовом) з квартири позивача за первісним позовом [PERSON] (відповідача за зустрічним позовом) визнаються самим [PERSON] , при цьому останній суду не надав жодних доказів на підтвердження поновлення та продовження в подальшому після 14.10.2020 його шлюбних відносин з [PERSON] та наявності спільного бюджету між ними. З урахуванням наведеного зустрічний позов в частині позовних вимог про встановлення факту припинення шлюбних відносин з 14.10.2020 між [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню. 09.09.2020 між відповідачкою за первісним позовом [PERSON] , як інвестором, відповідачем [PERSON] , як новим інвестором, та відповідачем Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Атлас», як фондом, від імені та в інтересах якого діяло ТОВ «Компанія з управління активами «Українське інвестиційне товариство», було укладено Договір відступлення до Інвестиційного договору № МЛ18-21/К027/1 від 24.12.2019 року (далі - договір відступлення, т. 2 а.с. 132). Відповідно пунктів 1.2, 2.5 договору відступлення, інвестор [PERSON] на підставі положень інвестиційного договору уступає (відступає) на користь нового інвестора [PERSON] , а новий інвестор приймає на себе весь комплекс прав та обов`язків інвестора, що передбачені інвестиційним договором та з врахуванням умов цього договору. Новий інвестор має право набути у свою власність все, що мав набути інвестор у відповідності до інвестиційного договору, за умови повного, належного та своєчасного виконання новим інвестором зобов`язань за інвестиційним договором. Згідно пунктів 3.2, 3.3., 3.4 договору відступлення, з моменту укладення цього договору інвестор втрачає всі свої права та обов`язки за інвестиційним договором. З моменту укладення цього договору інвестор втрачає право на грошові кошти, що були ним сплачені на користь фонду на підставі інвестиційного договору. Зазначені кошти визнаються такими, що сплачені новим інвестором. З моменту укладення цього договору всі дії, що вчинені інвестором за інвестиційним договором, вважаються такими, що вчинені новим інвестором. Отже, інвестиційний договір від 24.12.2019 та договір відступлення від 09.09.2020 були укладені [PERSON] у період перебування в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Згідно пункту 1 частини 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відносини, що виникають при здійсненні інвестиційної діяльності на Україні, регулюються Законом України «Про інвестиційну діяльність» та іншими законодавчими актами України. Відповідно ст. 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» (у редакції на час укладення інвестиційного договору), основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобов`язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб`єктів інвестиційної діяльності. За нормою пункту 1 частини 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). За вимогами первісного позову позивач просить визнати недійсним укладений між відповідачами договір відступлення до інвестиційного договору з посиланням на те, що інвестиційний договір укладався та кошти за ним сплачувались у період його перебування у шлюбі з відповідачкою [PERSON] , тому є спільною сумісною власністю подружжя, при цьому згоди на відчуження об`єкта інвестиції він не надавав. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Відповідно частини 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно частин 1, 2 ст. 61 Сімейного кодексу України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Статтею 190 ЦК України визначено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. За нормою статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За приписами ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно частин 1, 2 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Суду не доведено факту надання позивачем за первісним позовом [PERSON] згоди на укладення [PERSON] договору відступлення до інвестиційного договору з [PERSON] , у зв`язку з чим позовні вимоги в частині визнання недійсним цього правочину підлягають задоволенню. У задоволенні вимог за первісним позовом про визнання [PERSON] інвестором за інвестиційним договором слід відмовити, оскільки вони не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. При цьому суд враховує, що стороною інвестиційного договору є відповідачка [PERSON] , інвестиційні внески на об`єкт інвестування є спільною сумісною власністю подружжя, законом визначено здійснення інвестиційної діяльності на підставі укладених договорів, позивач учасником договірних відносин щодо інвестування не являвся. Разом з тим, частиною 3 ст. 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» визначено, що інвестування та фінансування однієї квартири в об`єкті будівництва кількома інвесторами можливе виключно за умови укладення між ними договору в письмовій формі, в якому визначаються частка кожного інвестора та порядок внесення ним відповідної інвестиції. За інвестиційним договором було сплачено внесків на загальну суму 1 713 544,00 грн., що визначено пунктом 3.3. договору і підтверджується квитанцією № 266810024 від 27.12.2019 на суму 1 688 850,00 грн. та квитанцією № 266810020 від 16.01.2020 на суму 24 694,00 грн. (т. 1 а.с. 48, 49). Відповідно частини 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Заявлені відповідачкою за зустрічним позовом вимоги про визнання спільним боргом подружжя за договором позики та стягнення з [PERSON] половини вартості грошових коштів за договорами позики також підтверджує неправомірність укладення [PERSON] договору відступлення до інвестиційного договору та свідчить про набуття інвестиційних внесків у спільну сумісну власність сторін, як подружжя. Згідно положень частини 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи, що оплата за інвестиційним договором, який був укладений в інтересах сім`ї сторін по справі, як подружжя, проведена під час шлюбу позивача за первісним позовом та відповідачки [PERSON] , позовні вимоги за первісним позовом в частині визнання права власності в порядку поділу майна подружжя за інвестиційним договором підлягають задоволенню шляхом визнання за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя права власності на Ѕ частку інвестиційних внесків по оплаті вартості квартири [ADDRESS] (проектний номер будинку 18-21). При цьому при вирішенні спору у вищевказаній частині суд вважає, що не вийшов за межі позовних вимог, з огляду на наступне. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець застеріг, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). У своєму позові [PERSON] просив визнати за ним право власності на Ѕ майнових прав на квартиру на підставі інвестиційного договору. Відповідно до фактичних підстав позову [PERSON] ділить майно подружжя саме за інвестиційним договором. Помилка у зазначенні позивачем за первісним позовом визначених за інвестиційним договором термінів не свідчить про інший предмет позову та не може впливати на правильність вирішення спору по суті позовних вимог. Згідно правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі № 137/731/17, від 12 січня 2022 року у справі № 756/4043/17, некоректне з точки зору лінгвістики формулювання вимог позову не може бути перешкодою для захисту порушеного права особи, яка звернулася до суду, оскільки надміру формалізований підхід щодо послідовного розуміння вимог позову, як реалізованого способу захисту, суперечить завданням цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Позивач за первісним позовом зазначає, що на об`єкт інвестування були сплачені його особисті кошти від продажу 19.08.2019 року належному йому на праві власності до реєстрації шлюбу з відповідачкою [PERSON] гаражу, про що останньою не заперечувалось, також сплачувались спільні кошти із заощаджень, доходів та отриманої ним позики у [PERSON] в сумі 20 000 дол. США, у [PERSON] в сумі 11 000 дол. США та отриманої [PERSON] позики у [PERSON] в сумі 6 500 дол. США. Разом з тим, питання про визнання частки спірних інвестиційних внесків особистою приватною власністю позивачем за первісним позовом не порушувалось та судом не вирішується. За приписами частини 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачка за зустрічним позовом заперечує обставини укладення [PERSON] вищевказаних договорів позики та стверджує, що за інвестиційним договором кошти сплачувались за отриманою нею позикою у [PERSON] в розмірі 6 500 дол. США, у [PERSON] у розмірі 20 000 дол. США та у [PERSON] у розмірі 7 000 дол. США. Позивач за первісним позовом просить визнати недійсними договір позики від 25.12.2019 року укладений між [PERSON] та [PERSON] та договір позики від 26.12.2019 року укладений між [PERSON] та [PERSON] , посилаючись на їх фіктивність. Позивачем за первісним позовом [PERSON] надано копію розписки від 21.12.2019 р. про отримання ним грошових коштів у борг на придбання квартири за адресою [ADDRESS] ) від [PERSON] в сумі 20 000 дол. США строком на два роки до 21.12.2021 року (т. 1 а.с. 146). 14.03.2021 [PERSON] видав розписку на підтвердження отримання ним від [PERSON] грошових коштів в сумі 20 000 дол. США, як повернення боргу на придбання квартири (т. 1 а.с. 148). Також позивачем за первісним позовом надано копію розписки датованої 20.12.2019 р. про отримання ним 22.12.2019 грошових коштів у борг на придбання квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] від [PERSON] в сумі 11 000 дол. США строком на один рік до 23.12.2020 року (т. 1 а.с. 147). 22.12.2020 [PERSON] видав розписку про отримання ним від [PERSON] грошових коштів в сумі 11 000 дол. США, як повернення боргу на придбання квартири (т. 1 а.с. 149). Позивачка за зустрічним позовом [PERSON] надала копію розписки від 23.12.2019 року про отримання нею у борг на придбання квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] від [PERSON] грошових коштів в сумі 6 500 дол. США строком на один рік із зобов`язанням повернути борг до 25.12.2020 року з відсотками 200 дол. США (т. 1 а.с. 45). 24.12.2020 [PERSON] видав розписку про отримання ним від [PERSON] грошових коштів в сумі 6 700 дол. США, як повернення боргу на придбання квартири (т. 1 а.с. 65). Обставини укладення [PERSON] договору цільової позики від 23.12.2019 з [PERSON] та сплати цих коштів [PERSON] в сумі 6 500 дол. США в якості внеску за інвестиційним договором позивачем за первісним позовом - відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] визнаються. Позивачкою за зустрічним позовом [PERSON] надано копію розписки від 25.12.2019 року про отримання нею у борг для оплати інвестиційного внеску за договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (проектний номер будинку [ADDRESS] ) за інвестиційним договором від свого сина [PERSON] грошових коштів в сумі 20 000 дол. США строком на два роки - до 24.12.2021 без відсотків (т. 1 а.с. 46). За повідомленням [PERSON] , кошти за цією розпискою нею [PERSON] не повернуті. Також позивачка за зустрічним позовом [PERSON] надала копію розписки від 26.12.2019 року про отримання нею у борг для оплати інвестиційного внеску за інвестиційним договором від [PERSON] грошових коштів в сумі 7 000 дол. США строком на два роки із зобов`язанням повернути борг з відсотками 500 дол. США до 25.12.2021 року (т. 1 а.с. 47). 24.02.2021 [PERSON] видав розписку про отримання ним від [PERSON] грошових коштів в сумі 7 500 дол. США, як дострокове повернення боргу за розпискою від 25.12.2019 отриманого для оплати інвестиційного внеску (т. 1 а.с. 66). Відповідно положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідач за первісним позовом - третя особа за зустрічним позовом [PERSON] , який був допитаний у якості свідка, суду засвідчив, що він був присутнім під час укладення інвестиційного договору, який укладався в інтересах сім`ї. На придбання квартири 25.12.2019 року він позичав гроші 20 000 дол. США на прохання матері [PERSON] в присутності вітчима [PERSON] коли вони жили на Троєщині. Ця позика була його заощадженнями з подарованих коштів його бабусею, дідусем, матір`ю, також з 2017 року він працював, отримував щомісячно 30 000 грн. Тоді він жив з вітчимом, матір`ю та молодшим братом, був на забезпеченні своїх батьків. Гроші він збирав для купівлі автомобіля та передав їх матері в інтересах сім`ї. Позичені гроші матір йому не повернула. Квартира по [ADDRESS] була придбана його матір`ю. Чи давав позивач його матері гроші на оплату вартості квартири він не знає. Позивач повідомляв, що інвестовану квартиру купують саме для нього (свідка). Договір переуступлення він уклав зі своєю матір`ю, бо була конфліктна ситуація через фізичне насильство позивача. Зі слів матері для укладення договору переуступлення було спільне рішення його батьків. На час відступлення майнових прав вартість квартири була сплачена, потрібно було платити відсотки за договором. Свідок зі сторони позивача за первісним позовом - [PERSON] засвідчив, що з позивачем [PERSON] вони друзі, знає [PERSON] більше 30 років. [PERSON] дружина [PERSON] . Він позичав гроші [PERSON] , як братові, на прохання останнього для купівлі квартири, про це були розписки. Віддавали гроші окремо. [PERSON] повернула йому 6 700 дол. США, [PERSON] віддав 11 000 дол. США. Гроші віддали всі. Перед цим він ще позичав гроші [PERSON] 500 дол. США, які позивач повернув, про що розписку не писав. Дат він не пам`ятає, бо має контузію. Свідок зі сторони позивача за первісним позовом - [PERSON] засвідчив, що з [PERSON] знайомий з 2018 року, були військовослужбовцями. Він 21.12.2019 року позичив [PERSON] суму 20 000 дол. США, яку позивач йому повернув в березні 2021 року. За грошима [PERSON] приїжджав до нього на роботу за адресою: [ADDRESS] , де після отримання коштів власноручно дав йому розписку. Гроші [PERSON] позичав на квартиру, говорив, що з дружиною будують квартиру, а коштів не вистачає. Суд враховує покази вищевказаних свідків, оскільки їх пояснення не спростовані учасниками справи та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, зокрема розписками про отримання та повернення сум позики [PERSON] та [PERSON] з цільовим використанням позичених грошей на оплату внесків за інвестиційним договором. Зазначену у розписці [PERSON] від 22.12.2019 року дату 20.12.2019 року та зазначення у розписці [PERSON] від 24.02.2021 року про отримання від [PERSON] коштів за розпискою від 25.12.2019 року, у той час як останньою було надано суду розписку про позику в [PERSON] датовану 26.12.2019 року суд вважає описками, оскільки укладення договору позики [PERSON] підтверджено показами свідка [PERSON] , розмір позики [PERSON] в [PERSON] підтверджується письмовими доказами (т. 1 а.с. 47, 66, 147). В обґрунтування основного позову [PERSON] посилається на фіктивність укладених [PERSON] договорів позики від 25.12.2019 з [PERSON] та від 26.12.2019 з [PERSON] . За нормою ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Як роз`яснено в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9, для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Позивачем за первісним позовом не надано будь яких доказів на доведення факту, що спірні правочини є фіктивним. Посилання [PERSON] на те, що оспорювані договори позики укладені між близькими родичами та про укладення цих договорів йому відомо не було, не є підставою для визнання правочинів недійсними. До того ж, позичальником [PERSON] на підтвердження накопичення ним заощаджень грошових коштів з метою купівлі собі автомобіля та наявності у нього доходів надано копію трудової крижки із записами про працевлаштування та довідки Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про розмір заробітної плати за період з 19.12.2017 по 23.02.2018 та з 18.06.2018 по 31.12.2019 на загальну суму 630 187,66 грн., що з відрахуванням податків та зборів складає 507 301,07 грн. (т. 2 а.с. 1-6). На дату укладення інвестиційного договору станом на 24.12.2019 року офіційний курс НБУ за 1 дол. США становив 23,28 грн. Отже, вартість інвестиційного внеску за договором в розмірі 1 713 544,00 грн. становила в еквіваленті 73 605,84 дол. США. Перший внесок за інвестиційним договором сплачено 27.12.2019 року у розмірі 1 688 850,00 грн. Станом на 27.12.2019 року офіційний курс НБУ за 1 дол. США складав 23,29 грн., у зв`язку з чим перший внесок становив в еквіваленті 72 513,95 дол. США. Другий внесок за інвестиційним договором сплачено 16.01.2020 року у розмірі 24 694,00 грн. Станом на 16.01.2020 року офіційний курс НБУ за 1 дол. США складав 23,98 грн., у зв`язку з чим другий внесок становив в еквіваленті 1 029,77 дол. США. Позивачем за первісним позовом [PERSON] надано два договори позики на загальну суму 31 000 дол. США. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] надано три договори позики на загальну суму 33 500 дол. США. Загальна сума позики складає 64 500 дол. США, що не перевищує вартість об`єкта інвестування. У всіх розписках за договорами позики укладеними сторонами по справі зазначено про цільове використання коштів для сплати внесків за інвестиційним договором, всі позики були отримані до укладення інвестиційного договору та до дня сплати першого внеску. Позивачем за первісним позовом [PERSON] та позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не надано доказів щодо розміру сум вкладених ними коштів саме в інвестування будівництва квартири із отриманих ними заробітних плат та інших доходів у спростування наявних у справі договорів позики, у зв`язку з чим, виходячи з наведених розрахунків та показів свідків, суд приймає до уваги всі укладені [PERSON] та [PERSON] договори позики, за якими позичені гроші були використані на придбання спірного об`єкта інвестування. Відповідно частини 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно норми частини 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11 роз`яснено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Боргові зобов`язання за договорами позики сторонами по справі [PERSON] та [PERSON] були сплачені після припинення ними шлюбних відносин, тобто їхніми особистими коштами. Зокрема, [PERSON] борг повернуто по кожній з двох отриманих ним позики, а саме: 22.12.2020 передано [PERSON] 11 000 дол. США; 14.03.2021 передано [PERSON] - 20 000 дол. США, а всього - 31 000 дол. США. [PERSON] борг з відсотками повернуто по двох позиках, а саме: 24.12.2020 передано [PERSON] 6 700 дол. США; 24.02.2021 передано [PERSON] - 7 500 дол. США, а всього - 14 200 дол. США. Позичені [PERSON] кошти у [PERSON] у розмірі 20 000 дол. США за договором позики від 25.12.2019 не повернуті. Ця позика є спільним боргом подружжя [PERSON] та [PERSON] . Позивач за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовом просять стягнути у порядку регресу по Ѕ частині сплачених ними коштів за договорами позики відповідно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Також позивачка за зустрічним позовом [PERSON] просить визнати за нею та за [PERSON] зобов`язання по Ѕ частці боргу за договором позики [PERSON] у розмірі по 10 000 дол. США. За нормою частини 12 ст. 265 ЦПК України, у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму. При цьому суд враховує, що загальна сума всіх боргових зобов`язань сторін по справі з відсотками по п`ятьох договорах позики складає у розмірі 65 200 дол. США ((20 000 + 11 000) + (6 700 + 7 500 + 20 000), з яких Ѕ частка становить - 32 600 дол. США, що покладається на кожне з подружжя при поверненні спільного боргу після припинення шлюбних відносин, у зв`язку з рівністю часток при поділі майна набутого у період шлюбу. Отже, невідшкодованою [PERSON] у спільних зобов`язаннях подружжя залишається сума 1 600 дол. США (32 600 - 31 000). Борговим зобов`язанням [PERSON] у спільному боргу подружжя є сума 18 400 дол. США (32 600 - 14 200). За викладених обставин, суд приходить до висновку, що основний та зустрічний позові підлягають задоволенню частково. При розподілі судового збору в порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд враховує наступне. Первісний позов був поданий до суду через засоби поштового зав`язку 22.12.2020 року. [PERSON] судовий збір не сплачував, оскільки відповідно посвідчення, є особою з інвалідністю 2 групи, у зв`язку з чим згідно пункту 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору. У межах задоволених позовних вимог за первісним позовом суд покладає сплату судового збору на відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Загальний розмір судового збору становить 9 408,52 грн., що включає: 840,80 грн. - за немайнові вимоги про визнання правочину недійсним та 8 567,72 грн. (з розрахунку ціни позову 1 713 544 грн. : 2 = 856 772 грн.) - за майнові вимоги про визнання права власності. Отже, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі по 4 704,26 грн. з кожного (9 408,52 : 2). Зустрічний позов поданий 25.02.2021 року. За зустрічним позовом задоволено дві немайнові вимоги, зокрема, в частині встановлення факту припинення шлюбних відносин та визнання позичених коштів за договором позики спільним боргом подружжя. У зв`язку з цим з відповідача за зустрічним позовом [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 816,00 грн. (908 грн. х 2).

Outcome: partial