Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , з участю третьої особи без самостійних вимог - Волочиської районної державної адміністрації, про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] [PERSON] звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог, яка була прийнята судом, про визначення місця проживання дітей разом з батьком - [PERSON] . В ході підготовчого судового засідання судом було замінено третю особу - Волочиську районну державну адміністрацію на службу у справах дітей Волочиської міської ради Хмельницької області. Під час судового засідання представник [PERSON] - [PERSON] звернулась із заявою про відмову від зустрічного позову [PERSON] . Ухвалою суду від 20 липня 2022 року відмову від зустрічного позову прийнято та закрито провадження у справі за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей з матір`ю. Таким чином, даним рішенням суд вирішує позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дітей. Звертаючись до суду з вказаними позовними вимогами, [PERSON] у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог посилається на те, що від спільного шлюбу з [PERSON] у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалось, шлюбні стосунки були припинені в листопаді 2019 року. [PERSON] залишила [PERSON] і проживає в іншому місці. Шлюб між сторонами розірвано Волочиським районним судом Хмельницької області 11 березня 2020 року. [PERSON] самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не цікавиться їх життям, не здійснює підготовку до самостійного життя. Зокрема, вона не забезпечує дітей необхідним харчуванням, медичним доглядом, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з ними, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. Вищезазначене свідчить про невиконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків. Позивач вказує, що діти проживають з ним та його батьками, він має стабільний дохід, є матеріально забезпеченим, повністю опікується інтересами та потребами дітей, займається їх вихованням, слідкує за їх розвитком та здоров`ям. З [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей, однак у неї є заборгованість з їх сплати. Позивач звертає увагу на її неналежну поведінку, зловживання алкогольними напоями, спроби вчинення самогубства тощо, відсутність інтересу до дітей. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали позов з викладених у ньому підстав. Позивач зазначив, що з листопада 2019 року відповідач не проживає з дітьми, декілька разів вона приходила, а також він відвозив дітей до неї. Деколи вона телефонувала, запитувала про дітей. Представник відповідача [PERSON] в суді позов визнала частково - в частині визначення місця проживання дітей разом з батьком. Заперечила проти позбавлення [PERSON] батьківських прав, пояснивши, що остання хворіє та у зв`язку із станом здоров`я наразі не може в достатньому обсязі доглядати за дітьми, однак інтерес до них не втратила, що підтверджується її зверненнями в орган опіки та піклування для вирішення питання її участі у вихованні дітей. Представник третьої особи без самостійних вимог - служби у справах дітей Волочиської міської ради Хмельницької області Будевич О.В. в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, а також вважає, що визначення місця проживання дітей разом з їх батьком відповідатиме інтересам дітей. Свідок [PERSON] в суді показала, що з 2016 року працює старостою, знає сім`ю [PERSON] , яка характеризується позитивно, до дітей відносяться дуже уважно. Матір дітей - [PERSON] бачила останній раз місяця два тому, коли відвідувала її з працівниками соціальної служби, тоді роз`яснювала їй про необхідність брати участь у вихованні та утриманні дітей. Свідок [PERSON] в суді показала, що [PERSON] є її племінником, який любить дітей та здійснює всі необхідні дії для їх виховання та утримання. З боку [PERSON] належного відношення до дітей не було. Свідок [PERSON] в суді показала, що вона є дружиною рідного брата позивача. Їй відомо, що на даний час діти проживають з позивачем та його батьками. Позивач здійснює належний догляд за дітьми. [PERSON] останній раз бачила приблизно в листопаді 2019 року. Спочатку діти згадували маму, а потім вона перестала з`являтись і діти перестали її згадувати. Зі слів свідка, їй відомі випадки спроб [PERSON] вчинити суїцид, через ревнощі та вживання алкогольних напоїв. Свідок [PERSON] в суді показала, що є сусідкою сім`ї позивача, знає їх давно. [PERSON] не бачила за їх місцем проживання більше 2 років. За дітьми доглядає їх батько - [PERSON] , діти доглянуті, умови проживання належні, є господарство. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Статтею 11 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ "Про охорону дитинства" встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. За змістом статей 160-161 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного суду України п.п. 15, 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно з ч. 2 п. 18 вказаної Постанови Пленум Верховного суду України, суд, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей). В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України"). Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 11 березня 2020 року, яке набрало законної сили 07 серпня 2020 року, шлюб між сторонами розірвано. З листопада 2019 року діти: [PERSON] та [PERSON] проживають з батьком - [PERSON] , що визнається сторонами. Згідно з висновком органу опіки та піклування № 501 від 08 вересня 2021 року, 21 липня 2021 року працівниками служби у справах дітей міської ради та комунальної установи «Центру надання соціальних послуг» обстежено умови проживання та проведено бесіду з батьком [PERSON] , встановлено, що діти зареєстровані і проживають разом із батьком, бабусею та дідусем у [ADDRESS] . Сім`я батька за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, матеріально забезпечені, мають стабільні доходи. Створена сприятлива атмосфера в сім`ї, гуманні взаємини між членами родини. Проявів асоціальної поведінки не спостерігалось, до кримінальної, адміністративної відповідальності сім`я не притягувалась, компроментуючих матеріалів на них немає. Серед сусідів та знайомих сім`я характеризується з позитивної сторони. Діти забезпечені усім необхідним по віку: одягом, взуттям, продуктами харчування. Також у висновку зазначено, що обстежено умови проживання та проведено бесіду 21 липня 2021 року з матір`ю - [PERSON] , встановлено, що вона зареєстрована і проживає у [ADDRESS] , діти з матір`ю не проживають, їх вихованням та розвитком вона не займається, матеріально не забезпечує (в зв`язку із станом здоров`я). Зі слів [PERSON] - дітей вона любить і в майбутньому забере до себе, але спочатку відпрацює заборгованість по аліментах. Також додала, що їй чинили перешкоди у побаченнях з дітьми. Волочиська міська рада, як орган опіки та піклування, вважає не доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З вказаним висновком органу опіки та піклування суд погоджується. Оцінюючи докази у їх сукупності та враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки для відповідача як матері дітей (ст. 166 СК України), суд вважає, що позбавлення її батьківських прав можливе лише тоді, коли змінити її поведінку в кращу сторону неможливо. Судом встановлено, що відповідач не належним чином виконувала свої обов`язки по вихованню дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , однак вона не втратила інтересу до дітей, бажає її виховувати та утримувати, про що свідчать встановлені в судовому засідання обставини. Зокрема, відповідач заперечила проти позовної вимоги про позбавлення її батьківських прав, до надходження в суд позовної заяви [PERSON] письмово зверталась до органу опіки та піклування щодо вирішення питання її участі у вихованні дітей (а.с. 32), на даний час хворіє, у зв`язку з чим в інтересах дітей визнала позовну вимогу про визначення їх місця проживання з батьком. Вирішуючи даний спір, суд враховує і те, що до відповідача раніше не застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дітей. Таким чином, враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, а також усі обставини даної справи у їх сукупності, в тому числі стан здоров`я [PERSON] , а також те, що вона має намір в подальшому виконувати батьківські обов`язки належним чином, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування крайнього заходу впливу до відповідача - позбавлення її батьківських прав, тому в позові в цій частині слід відмовити. При цьому, слід попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків протягом одного року. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] не сприятиме захисту інтересів дітей щодо їх права на батьківське піклування, не відповідатиме інтересам дітей. З урахуванням встановлених обставин та визнання відповідачем позову в частині визначення місця проживання дітей з їх батьком, ця позовна вимога [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial