Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

6 червня 2022 року, [PERSON] звернувся до суду з названим позовом, в якому просив суд, розірвати шлюб з відповідачкою, зареєстрований 16.07.1994 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міської ради народних депутатів (актовий запис № 825), в якому у сторін народився малолітній син [PERSON] , [INFO] , якого після розірвання шлюбу, він просив залишити проживати з ним, визначивши місце проживання дитини разом з батьком, посилаючись на те, що сімейне життя між подружжям не склалось через суперечки, які виникали протягом останнього року спільного проживання, їхні відносини погіршились через різні характери та погляди на сімейне життя, моральні та духовні цінності, наслідком чого стали непорозуміння по всім життєвим питанням, зокрема щодо сімейних відносин, ведення спільного господарства, а також втрати почуття любові один до одного, та в решті призвело до негативного ставлення один до одного, подружні відносини і шлюбні стосунки між ними фактично припинились, з якого сторони фактично не проживають разом, а тому вважає, що їхній шлюб носить формальний характер, подальше збереження шлюбу неможливо, а розірвання шлюбу буде відповідати його інтересам та інтересам малолітньої дитини. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином особисто під розписку, причини неявки суду не повідомив, надіславши до суду письмове клопотання, в якому повністю підтримав свій позов, який просив задовольнити та слухати справу без його участі (а.с. 31,32). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила, надіславши до суду письмову заяву, в якій позов визнала повністю, як в частині розірвання шлюбу, так і в частині визначення місця проживання дитини разом з батьком (позивачем) та проханням про слухання справи за її відсутністю (а.с. 33). Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що офіційний шлюб між позивачкою та відповідачем був зареєстрований 16.07.1994 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міської ради народних депутатів (актовий запис № 825), що підтверджується оригіналом свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого повторно 29.05.1995 р., в якому у сторін народився малолітній син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 08.10.2013 р. (а.с. 9,)20. З матеріалів справи вбачається, що сімейне життя між подружжям не склалось через суперечки та сварки, їхні відносини за останній рік погіршились через різні характери та погляди на сімейне життя, моральні та духовні цінності, наслідком чого стали непорозуміння по всім життєвим питанням, зокрема щодо сімейних відносин та ведення спільного господарства, а також втрати почуття любові один до одного, що в решті решт призвело до негативного ставлення один до одного, подружні відносини і шлюбні стосунки між ними фактично припинились та сторони фактично не проживають разом, а тому їхній шлюб носить формальний характер, подальше збереження шлюбу неможливо, а розірвання шлюбу буде відповідати інтересам позивача та малолітньої дитини. Статтею 24 СК України передбачено шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Одночасно, статтею 56 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку допомогою фізичного або психічного насильства - є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 24 СК України передбачено шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу, якою передбачено позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~У відповідності до ст. 112 ч. 2 СК України, суд з?ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У своїй Постанові від 15.01.2020 р. у справі № 200/952/18 (провадження № № 61-14859св19) Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що «під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов?язково враховується стан здоров?я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло. Водночас місцевим судом під час розгляду цієї справи не вирішувалось питання про визначення місця проживання дитини». За загальним правилом, за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати малолітні діти, або на вихованні кого з батьків будуть вони знаходитися - суд може вирішити питання про залишення проживання дитини або знаходження її на вихованні з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками - суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. З позову та спільних заяв сторін вбачається, що позивач разом з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] проживають разом, окремо від відповідачки, проводять разом час та дозвілля, відвідуючи різні секції, разом подорожують, а тому спір між ним та відповідачкою стосовно місця проживання дитини відсутній, так як вказане питання було врегульовано між сторонами (батьками дитини) мирним шляхом, що вбачається з письмової заяви відповідачки на адресу суду, що виключає необхідність звернення судом до органів опіки та піклування задля отримання відповідного висновку. Матеріали справи не містять доказів про наявність спору між сторонами щодо місця проживання малолітньої дитини. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно і зберегти її неможливо, а збереження сім`ї в даному випадку, з урахуванням встановлених судом обставин буде суперечити інтересам та свободам позивача, малолітньої дитини та моральним засадам суспільства. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову як в частині розірвання шлюбу, так і в частині визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком (позивачем) після розірвання шлюбу, відносно чого у сторін відсутній спір з підстав, описаних вище.

Outcome: approved