Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-24 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення страхового відшкодування у розмірі 37064,23 гривень, пеню у розмірі 2697,18 гривень, 3% річних від простроченої суми у розмірі 504,71 гривень, інфляційні втрати у розмірі 994,15 гривень, витрати на проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 3000,0 гривень, а всього 44260,27 гривень та судових витрат. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.01.2021 року о 15 год. 00 год. на автодорозі м.Львів-Винники в напрямку до м.Львова, водій [PERSON] керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21011», р.н. [NUMBER] , не дотримавшись безпечної дистанції та безпечної швидкості, здійснив зіткнення з автомобілем марки «VOLKSWAGEN PASSAT» р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті ДТП було пошкоджено належний позивачу на праві власності автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT» р.н. [NUMBER] , чим завдані матеріальні збитки. Свою вину у скоєнні ДТП [PERSON] визнав повністю. Враховуючи те, що [PERSON] не заперечував своєї вини у вчиненні ДТП, а також те, що учасники ДТП мали поліси страхування цивільно-правової відповідальності, відсутні травмовані або загиблі люди, обидва учасника ДТП згодні на використання (оформлення) Європротоколу та дійшли згоди щодо обставин аварії, у водіїв відсутні ознаки алкогольного чи наркотичного сп`яніння, учасники ДТП погодилися на складання Європротоколу. Цивільна відповідальність водія автомобіля «ВАЗ 21011» р.н. [NUMBER] була застрахована в ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» згідно поліса № 201086139 від 29.09.2020 року, який діяв на дату ДТП. 03.02.2021 року позивач подала до страховика заяву про страхове відшкодування. 02.03.2021 року представник страховика, який оглянув автомобіль позивача після ДТП, повідомив, що страховиком прийнято рішення про страхову суму до відшкодування збитків в розмірі 28168,47 гривень, з якою позивач погодилась, що підтверджується заявою про погодження розміру страхового відшкодування. Незважаючи на те, що було узгоджено суму страхової виплати станом на 02.06.2021 року страховик не здійснив виплату страхового відшкодування. 02.06.2021 року позивач звернулась із скаргою до державного регулятора ринків фінансових послуг НБУ про порушення страховиком вимог законодавства у сфері фінансових послуг. 02 липня 2021 року позивач отримала відповідь від НБУ, в якій зазначено, що вбачаються порушення страховиком абзацу першого та другого пункту 36.2 статті 36 Закону України № 1961-IV щодо не виконання страховиком обов`язку протягом 15 днів для узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплати його; пункту 36.5 статті 36 Закону України № 1961-IV щодо несплати пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з розрахунку подвійної облікової ставки НБ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. 13 липня 2021 року позивач звернулась до страховика з претензією про невідкладну сплату страхового відшкодування, однак страховик залишив її претензію без розгляду та не здійснив виплату страхового відшкодування. Згідно висновку автотоварознавчої експертизи № 114 від 06.08.2021 року встановлено, що вартість матеріального збитку становить 37064,23 гривень. А тому, враховуючи наведене, просить суд стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 37064,23 гривень; пеню у розмірі 2697,18 гривень; 3% річних від простроченої суми у розмірі 504,71 гривень; інфляційні втрати у розмірі 994,15 гривень; витрати на проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 3000,0 гривень, а всього 44260,27 гривень, а також судового збору. Позовна заява надійшла до суду 13.12.2021 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 11.01.2022 року, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Одночасно, визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень. 10 лютого 2022 року розгляд справи було відкладено на 22.03.2022 року у зв`язку із неявкою відповідача у судове засідання. 22 березня 2022 року розгляд справи було відкладено на 16.05.2022 року за клопотання представника позивача [PERSON] 16 травня 2022 року розгляд справи було відкладено на 20.06.2022 року у зв`язку із неявкою відповідача у судове засідання. 20 червня 2022 року розгляд справи було відкладено на 25.07.2022 року у зв`язку із неявкою відповідача у судове засідання. Представник позивача 25.07.2022 року в судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, разом з тим подала суду заяву, в якій просить справу розглядати у відсутності сторони позивача, позов підтримує та просить такий задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач 25.07.2022 року в судове засідання повторно не з`явився без поважних причин, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи всіма можливими засобами. Відзив на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Враховуючи те, що представник позивача не заперечила проти ухвалення заочного рішення у справі, у відповідності до вимог ст.ст.223, 280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи, розглянути справу у відсутності представника позивача та відповідача, ухваливши заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 25.07.2022 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 29 січня 2021 року о 15 год.00 хв. на автодорозі м.Львів-Винники в напрямку до м.Львів відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ 21011», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT» р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , позивачу на праві власності належить транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN PASSAT» р.н. [NUMBER] (а.с.15). У відповідності до п.33.2. статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку. Статтею 22\~ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За правилом передбаченим ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Також, п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана внаслідок кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. З повідомлення про ДТП вбачається, що учасники вирішили скористатись правом складання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол), при цьому водій [PERSON] визнав свою вину у вчиненні даного правопорушення (а.с.16). За таких обставин, суд приходить до висновку, що між винними діями [PERSON] під час керування автомобілем марки «ВАЗ 21011», р.н. [NUMBER] та отриманням автомобілем марки «VOLKSWAGEN PASSAT» р.н. [NUMBER] , належному на праві власності позивачу, механічних пошкоджень, наявний причинний зв`язок. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «ВАЗ 21011», р.н. [NUMBER] , була застрахована в ТДВ «Страхова компанія Ю.ЕС.АЙ.» відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 201086139. Таким чином, цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб, внаслідок експлуатації транспортного засобу, була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у відповідача ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ». 03\~лютого 2021\~року позивач\~ [PERSON] \~звернулась до\~страховика ТДВ\~«Страхова компанія\~«Ю.ЕС.АЙ». із заявою про страхове відшкодування (а.с.17). 02 березня 2021 року страховиком прийнято рішення про страхову суму щодо відшкодування збитків в розмірі 28168,47 гривень (а.с.18). З відповіді Національного банку України на запит [PERSON] вбачається, що у страховика наявні порушення абзацу першого та другого пункту 36.2 статті 36 Закону України № 1961-IV щодо не виконання страховиком обов`язку протягом 15 днів для узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплати його; пункту 36.5 статті 36 Закону України № 1961-IV щодо несплати пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з розрахунку подвійної облікової ставки НБ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня (а.с.19-20). 13\~липня 2021\~року позивач\~ [PERSON] \~звернулась до\~страховика ТДВ\~«Страхова компанія\~«Ю.ЕС.АЙ» з претензією про невідкладну сплату страхового відшкодування в розмірі 28168,74 гривень за договором страхування № 201086139 від 29.03.2020 року, однак страховиком залишено претензію без розгляду та не здійснено виплату страхового відшкодування (а.с.21). Згідно з висновком експерта за результатами проведеної судової автотоварознавчої експертизи № 114 вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «марки «VOLKSWAGEN PASSAT» р.н. [NUMBER] , виявлених при обстеженні 26.07.2021 року, 29.07.2021 року його пошкоджень внаслідок ДТП 29.01.2021 року, в цінах на вказану дату обстеження без врахування (включення) ПДВ у вартості нових складових (запчастин), без врахування (включення) ПДВ у вартості матеріалів та із середньостатистичною регіональною вартістю ремонтно-відновлювальних робіт становить 68551,04 гривень (а.с.27-72). Ринкова вартість автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT» р.н. [NUMBER] до моменту пошкодження у ДТП становить 63988,92 гривень. Коефіцієнт фізичного зносу складових автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT» р.н. [NUMBER] на момент його пошкодження у ДТП 29.01.2021 року становить Е3=0,7. Вартість матеріального збитку з технічної точки зору завданого власнику автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT» р.н. [NUMBER] від виявлених при обстеженні 26.07.2021 року, 29.07.2021 року його пошкоджень внаслідок ДТП 29.01.2021 року, в цінах на вказану дату обстеження, без врахування (включення) ПДВ у вартості нових складових (запчастин), без врахування (включення) ПДВ у вартості матеріалів та із середньостатистичною регіональною вартістю ремонтно-відновлювальних робіт (ні з, ні без ПДВ) становить 37064,23 гривень. Статтями 525, 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст.629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦПК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Статтею 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). У пунктах 61 та 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц зроблено висновок, що для отримання страхової виплати за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не можуть бути єдиними доказами вини особи, зокрема, у завданні шкоди майну потерпілого. У примітці до статті 124\~Кодексу України\~про адміністративні\~правопорушення зазначено, що особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники ДТП скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону. Статтею 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» передбачено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). В силу вимог ч.1 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У судовому засіданні встановлено, що відповідач не відшкодував завдану позивачу шкоду спричинену пошкодження його транспортного засобу, яка становить 37064,23 гривень. Відповідно до частини 2 статті 78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно із статями 80, 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами обставини, які мали підтвердити той факт, що страховик не мав можливості встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди щодо страхового випадку, який мав місце 29.01.2021 року за участю автомобіля марки\~«ВАЗ 21011»,\~р.н.\~ [NUMBER] та автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT» р.н. [NUMBER] . За таких обставин, суд вважає, що права та інтереси позивача були порушені відповідачем, і вказані порушені права та інтереси підлягають захисту судом, шляхом стягнення з ТзДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» на користь [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 37064,23 гривень. Відповідно до ст.992 Цивільного кодексу України, у разі несплати страховиком страхувальнику або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Згідно з п.36.2. ст.36\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, з наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду,але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: уразі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його або у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Виходячи з положень п.36.5 ст.36\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) звини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Виходячи з вищенаведених норм чинного законодавства, суд приходить до висновку,що позивач правомірно пред`являє вимоги до відповідача про стягнення пені у розмірі 2697,18 гривень, яка розрахована позивачем за період з 03 травня 2021 року по 10 вересня 2021 року, оскільки в межах даного спору доведено той факт, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування, що дає підстави суду застосувати до відповідача штрафні санкції у вигляді пені, що безпосередньо передбачено п.36.2.ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Стаття 625\~ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних. Відповідно до ч.1 ст.509\~ЦК зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті903\~ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідносини, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625\~ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, яка прийнята за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України. Період прострочення характеризується пасивною поведінкою суб`єкта цивільних відносин, протягом якого він не вчиняє дій, спрямованих на реалізацію визначеного умовами укладеного між сторонами правочину змісту зобов`язання. У свою чергу, день належного виконання зобов`язання не є днем його прострочення, оскільки суб`єкт цивільних відносин шляхом вчинення активних дій, проведених належним чином, припиняє таке зобов`язання (ст.599 ЦК України). В той же час, вимога про сплату трьох відсотків річних та інфляційних втрат, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, у зв`язку з порушенням грошових зобов`язань, за своєю природою не є основним зобов`язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов`язань. Зважаючи на вищезазначений принцип, який застосовується для нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд вважає правомірним вимоги позивача про застосування до відповідача санкцій цивільно-правової відповідальності, передбаченихст.625 ЦК України, задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача три відсотки річних за період з 03.05.2021 року по 06.12.2021 року в сумі 504,71 гривень та інфляційні збитки в сумі 997,15 гривень (сукупний індекс інфляції 103,54, за період з травня 2021 року по жовтень 2021 року). Крім того, в матеріалах справи міститься висновок експерта № 114 огляду колісного транспортного засобу (КТЗ) за результатами автотоварознавчої експертизи. При цьому, позивачем у зв`язку з проведенням вказаного експертного дослідження були сплачені кошти в сумі 3000,0 гривень, що підтверджується квитанцією від 02.08.2021 року, які пов`язані з витратами на проведення експертизи, а тому вказана сума також підлягає стягненню з відповідача (а.с.26). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до ТзДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» про стягнення страхового відшкодування є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, а тому, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у\~розмірі 37064,23\~гривень;\~пеню у\~розмірі 2697,18\~гривень;\~3%\~річних від\~простроченої суми\~у розмірі\~504,71\~гривень;\~інфляційні втрати\~у розмірі\~994,15\~гривень та 3000,0 гривень витрат на проведення автотоварознавчої експертизи. У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 908,0 гривень, сплата якого підтверджується відповідною квитанцією № 7 від 02.12.2021 року (а.с.13). З огляду на задоволення позову, понесені відповідачем судові витрати в силу вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню.

Outcome: approved