Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-20 00:00:00

22 листопада 2021 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, інфляційних втрат та трьох процентів річних. Свої вимоги мотивував тим, що відповідачі є споживачами послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які постачає позивач за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про нарахування та сплату по особовому рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) у відповідачів за період з 01 червня 2015 року по 30 вересня 2021 року виникла заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у відповідачів у розмірі 17 040,24 грн. У зв`язку з чим просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01 червня 2015 року по 30 вересня 2021 року у розмірі 17 040,24., інфляційні втрати за період з 01 червня 2015 року по 30 вересня 2021 року у розмірі 4 266,59 грн., три проценти річних за період з 01 червня 2015 року по 30 вересня 2021 року у розмірі 1 492,41 грн. та витрати зі сплати судового збору. 30 листопада 2021 року Дніпровським районним судом міста Києва відкрите провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а також витребувано у Державної податкової служби України Головного управління ДПС у м.Києві інформацію щодо ідентифікаційних номерів відповідачів [PERSON] ( [INFO] , паспорт серія [NUMBER] ), [PERSON] ( [INFO] , паспорт серія [NUMBER] ) та [PERSON] ( [INFO] , серія та номер паспорту невідомий). Положеннями ст.174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Виходячи з положень ч.8 ст.279 Цивільного процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Представник позивача Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва» - Майданік В.Ю., у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував додатково пояснив, що станом на 21 липня 2022 року обов`язок відповідачів про сплаті заборгованості не виконаний у повному обсязі, а тому є всі підстави для задоволення позивних вимог позивача. Відповідачами [PERSON] та [PERSON] копію ухвали, копію позовної заяви з доданими до неї документами не отримано, конверти разом з вказаними документами повернулись до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання». Разом з тим, правом подати відзив на позов та докази на спростування заявлених вимог відповідачі не скористались. Суд протокольною ухвалою, занесеною до журналу судового засідання, постановив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, у зв`язку з неявкою без поважних причин відповідачів, які належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового засідання, від яких відзив на позов не надійшов, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, вислухавши учасників цивільного процесу, наведені сторонами доводи та заперечення щодо підстав та предмету позову, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дають підстави для ухвалення судового рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідачі є споживачами послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які постачає позивач за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про нарахування та сплату по особовому рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) у відповідачів за період з 01 червня 2015 року по 30 вересня 2021 року виникла заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у відповідача у розмірі 17 040,24 грн. Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01 червня 2015 року по 30 вересня 2021 року у розмірі 17 040,24 грн. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно п.35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.68 Житлового кодексу Української РСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР. Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідачі не виконують зобов`язання по оплаті за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, внаслідок чого за період з 01 червня 2015 року по 30 вересня 2021 року утворилася заборгованість у розмірі 17 040,24 грн. Будь-яких доказів на спростування наданого Позивачем розрахунку заборгованості відповідачі суду не надали, як і не надали доказів щодо належного виконання грошових зобов`язань щодо сплати за надані житлово-комунальні послуги. З урахуванням викладеного, позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, підлягають задоволенню повністю. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачів інфляційні втрати за період з 01 червня 2015 року по 30 вересня 2021 року у розмірі 4 266,59 грн. та три проценти річних за період з 01 червня 2015 року по 30 вересня 2021 року у розмірі 1 492,41 грн. Відповідно до частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 Цивільного кодексу України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15). З огляду на те, що відповідач, як встановили суди попередніх інстанцій, прострочив виконання грошового зобов`язання, він на вимогу позивача повинний сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми. Висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 14-448цс19-ц. Разом з тим, згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)" (№530-ІХ від 17.03.2020 року), на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року зі змінами «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19», з 12.03.2020 року на всій території України запроваджено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 року зі змінами, з 19 грудня 2020 р. до 31 березня 2022 р. установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Зважаючи на те, що на території України з 12 березня 2020 року було запроваджено карантин, на період дії якого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» (№530-ІХ від 17 березня 2020 року) заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, отже нарахування та стягнення судом 3% річних та інфляційних втрат за період з 17 березня 2020 року по дату завершення нарахування зобов`язань згідно розрахунку заборгованості 30 вересня 2021 року на суму боргу за надані послуги, є помилковим та порушує норми матеріального права. З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині стягнення розміру 3% річних та інфляційна складова підлягає зміні шляхом перерахування розмірів цих сум з виключенням з періоду обрахунку періоду з 17 березня 2020 по 30 вересня 2021 року, протягом якого штрафні санкції не нараховуються в силу імперативної вказівки закону. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги наявну заборгованість у відповідачів, позивачем правомірно заявлено вимоги про нарахування сум передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, тому суд присуджує стягнути з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] інфляційні втрати в розмірі 3 918,30 гривень та 3 % річних 1367,22 гривень, за період з 01 червня 2015 року по 17 березня 2020 року. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Цивільного - процесуального кодексу України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Тому з урахуванням викладеного суд приходить висновку про задоволення позовних вимог Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій частково: стягнути солідарно з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платників податків: [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», код ЄДРПОУ 39606435, юридична адреса: 02002, вул. Челябінська, 9-г, м. Київ, заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01 червня 2015 року по 30 вересня 2021 року у розмірі 17 040,24 (сімнадцять тисяч сорок) грн. 24 коп., інфляційні втрати за період з 01 червня 2015 року по 30 вересня 2021 року у розмірі 3 918 (три тисячі дев`ятсот вісімнадцять) грн. 30 коп. та три проценти річних за період з 01 червня 2015 року по 30 вересня 2021 року у розмірі 1 367 (одна тисяча триста шістдесят сім) грн. 22 коп. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір за подачу позову майнового характеру у розмірі 2 270 грн. 00 коп. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір майнового характеру на користь позивача у розмірі по 757,00 грн. з кожного.

Outcome: partial