Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] \~пред`явила до\~суду позов\~до відповідача\~ [PERSON] ,\~у якому\~просить визнати\~відповідача [PERSON] \~таким,\~що втратив\~право на\~користування квартирою\~ [ADDRESS] .\~В обґрунтування\~заявлених позовних\~вимог покликається\~на те,\~що вона\~є власницею\~квартири [ADDRESS] . За вказаною адресою разом із нею зареєстровані: [PERSON] дочка, [PERSON] зять, [PERSON] внук, [PERSON] правнук, [PERSON] (внучка). При цьому, відповідач [PERSON] у 2013 році виїхав за кордон, та з того часу на територію України не повертався. Таким чином, відповідач [PERSON] понад вісім років, без поважних на те причин, не проживає у квартирі [ADDRESS] , його речі та майно у помешканні відсутні, участі в оплаті комунальних послуг та здійсненні поточних ремонтів він не приймає. Разом із цим, позивачка вказує, що реєстрація відповідача у належній їй \~ \~ \~ \~ на праві власності квартирі порушує її права як власника даного житла. Посилаючись на наведене просила позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 травня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Іщука К.В. надійшов до суду відзив на позов, у якому заперечує проти позовних вимог, покликаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. В обґрунтування своїх доводів вказує на те, що не відповідають дійсності доводи позивачки про те, що відповідач [PERSON] у 2013 році виїхав за кордон і на територію України не повертався, та 8 років, як не проживає у квартирі по [ADDRESS] . Так, [PERSON] у 2013 році виграв Зелену карту із правом перебування у США на 10 років, а саме у період з 06 березня 2013 року по 19 березня 2023 року Протягом часу перебування у США відповідач неодноразово приїжджав в Україну та проживав саме у квартирі по [ADDRESS] . Один із попередніх періодів перебування відповідача в Україні у м. Тернополі є серпень-вересень 2019 року. У вказаний період відповідач з 15 серпня 2019 року по 22 серпня 2019 року перебував на стаціонарному лікуванні у Тернопільській комунальній міській лікарні №2, де йому була проведена операція. Крім того, 03 вересня 2019 року відповідач був присутнім на святкуванні весілля своєї дочки. Так, представник відповідача зазначає, що аналіз статті 407 ЦК України дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення. Вичерпного переліку поважності причин не проживання у житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Відтак, представник відповідача вважає, що оскільки строк перебування [PERSON] у США закінчується 19 березня 2023 року, а тому, перебування за кордоном є поважною причиною відсутності відповідача у квартирі по [ADDRESS] . Крім того, зазначає, що періодичність приїзду в Україну та проживання відповідача за місцем реєстрації, повному обсязі спростовує доводи позивача. За вказаних обставин просив відмовити у задоволенні позову. Представник позивачки [PERSON] адвокат Гнатюк Д.С. подала до суду відзив на позов, у якому зазначила, що шлюб між її дочкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 30 липня 2021 року, відповідач тепер не є членом сім`ї. Таким чином, відповідач [PERSON] не є членом сім`ї позивачки, постійно не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] і не веде спільного господарство разом із власницею житлового приміщення. Отже, відповідач є колишнім членом сім`ї власника житла, за місцем реєстрації в квартирі [ADDRESS] , не проживає понад рік, не здійснює жодних витрат на утримання житла він не несе, договору щодо права користування кімнатою між власником квартири та відповідачем не укладався. Крім цього, відповідач є власником будинку, який він купив у 2018 pоці у штаті [PERSON] ( [ADDRESS] ). Також, позивачка стверджує, що під час приїзду у 2019 році відповідач не проживав за місцем реєстрації у належній їй на праві власності квартирі. За припущенням позивачки, можливо, відповідач проживав у селі Вигода, Житомирської області в будинку своїх батьків. Окрім цього, відповідач [PERSON] отримував Наказ від суду США, який забороняє контактувати і наближатися до дочки і колишньої дружини через його агресивну поведінку. За вказаних обставин, покликаючись на те, що відповідач протягом тривалого часу не проживає у квартирі [ADDRESS] , усі комунальні послуги позивачка сплачує самостійно, а також догляд за квартирою та підтримання її в належному стані здійснює виключно за власні кошти, просила позов задовольнити. 03 вересня 2021 року судом закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті, про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Гнатюк Д.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Іщук К.В. у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві на позов. Судом установлено: Згідно договору купівлі-продажу від 21 квітня 2003 року, укладеного між [PERSON] , [PERSON] , які діють від свого імені та від імені їх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (Продавці) та [PERSON] (Покупець), посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Береш Л.І., [PERSON] , [PERSON] , які діють від свого імені та від імені їх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] купила належну Продавцям чотирикімнатну квартиру [ADDRESS] . Відповідно до Реєстраційного напису на право встановлювальному документі, вчиненого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, квартира [ADDRESS] зареєстрована міським бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за [PERSON] та записана в реєстрову книгу №107 за реєстровим написом №36064 від 25 квітня 2003 року. Відповідно до довідки №1601, виданої 25 травня 2016 року ДП «Фаворит 3», [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом із нею за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] дочка, [PERSON] зять, [PERSON] онук, [PERSON] онука, [PERSON] правнук. Вказане підтверджується Будинковою книгою для прописки громадян, які проживають у будинку [ADDRESS] . Згідно Акту перевірки паспортного режиму по [ADDRESS] , складеного комісією паспортистів ДП «Фаворит-2» та майстром дільниці у присутності свідків-сусідів, затвердженого директором ДП «Фаворит-2», [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але на час перевірки відсутній. Згідно опитування сусідів, [PERSON] дійсно не проживає по [ADDRESS] . Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 липня 2021 року, ухваленого у цивільній справі №607/6680/21, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до викладених у відзиві на позов обставин, відповідач у 2013 році відповідач [PERSON] виїхав у Сполучені Штати Америки на підставі Зеленої карти, що надає дозвіл на проживання у США. Вказане стверджується долученою представником відповідача копією Зеленої карти (United States Permanent Resident Card), у якій зазначено дату її видачі 06 березня 2013 року та строк її дії 19 березня 2023 року (а.с.44). Як убачається із перекладу з англійської на українську мову, інформації Гейтвей Центру допомоги, яка надається при домашньому насильстві, що знаходиться у місті Портленд, Орегон 97216, США, від 24 травня 2021 року, [PERSON] отримала допомогу у [PERSON] , який надає допомогу при домашньому насильстві, в серпні та жовтні 2013 року та в червні 2019 року. [PERSON] та її дочка [PERSON] зазнали домашнього насильства від чоловіка [PERSON] , батька [PERSON] (а.с.76). Також, із долученого перекладу із англійської на українську мову Витягу реєстру подій у справі №130868798 за заявою [PERSON] про попередження насилля у домашніх відносинах, 14 серпня 2013 року судом м. Малтнома винесено рішення відносно [PERSON] про обмеження для попередження насилля. (а.с.73) Із перекладу з англійської на українську мову Витягу, виданого Амереканською асоціацією прав власності на землю (ALTA), убачається, що [PERSON] та [PERSON] набули у власність земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , книга 171, стор.200, округ Спатенберг, [PERSON] (а.с.62). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що є сусідкою позивачки [PERSON] , проживає із нею на одній сходовій клітці та знайома із її колишнім зятем [PERSON] . Зазначила, що відповідач проживав у квартирі позивачки з 2007 року по 2013 рік. Після того, як у 2013 року [PERSON] виїхав у Сполучені Штати Америки у будинку його більше не бачили. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першої статті 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Частиною другою статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При цьому, таких домовленостей між сторонами спору не існувало. У п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 роз`яснено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. При розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, колишніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї колишнього власника житла. З урахуванням того, що позивачка [PERSON] є власницею квартири, а відповідач є її колишнім зятем (колишнім чоловіком дочки, шлюб між якими розірвано), який зареєстрований у даній квартирі, слід застосувати положення ст. 405 ЦК України. Наведена позиція узгоджується з практикою Верховного Суду, зокрема з позицією, викладеною у постанові від 10 травня 2018 року у справі № 509/1916/16-ц. Судом установлено, що відповідач [PERSON] , будучи зареєстрованим у квартирі [ADDRESS] , не проживає у вказаному помешканні з 2013 року, його речі та майно там відсутні, участі у сплаті комунальних послуг з утримання квартири не приймає. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень. На підтвердження своїх доводів про відсутність підстав для задоволення позову, представник відповідача надав виписку із медичної картки амбулаторного (стаціонарного хворого), виданої 22 серпня 2019 року КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2», з якої убачається, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 15 серпня 2019 року по 22 серпня 2019 року, під час якого йому було проведено оперативне втручання. Проте,\~суд критично\~сприймає доводи\~відповідача та\~його представника\~стосовно того,\~що факт\~приїзду відповідача\~в Україну\~у серпні\~2019\~року на\~весіллі дочки\~та перебування\~його на\~стаціонарному лікуванні\~з 15\~серпня 2019\~року по\~22\~серпня 2019\~року у КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» свідчить про те, що у вказаний період відповідач проживав за місцем своєї реєстрації у належній позивачці квартирі [ADDRESS] , оскільки жодних доказів на підтвердження факту проживання відповідача у вказаний період у квартирі [ADDRESS] стороною відповідача суду не надано. Також не приймає до уваги долучену представником відповідача копію світлини на якій зображено відповідача та інших людей у будівлі церкви, як таку, що не є належним та допустимим доказом на підтвердження факту проживання відповідача у квартирі [ADDRESS] . Крім цього, суд вважає неспроможними доводи представника відповідача про те, що проживання відповідача у Сполучених Штатах Америки із 2013 року є поважною причиною його відсутності за місцем реєстрації, оскільки відповідач вправі самостійно приймати рішення щодо вибору свого місця проживання, доказів на підтвердження того, що проживання відповідача у Сполучених Штатах Америки зумовлене обставинами, які не залежать від волі відповідача суду не надано. А також не надано доказів щодо наявності домовленості між відповідачем [PERSON] і власницею житла позивачкою [PERSON] з приводу його відсутності за місцем проживання понад один рік. Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в даному випадку мають місце порушення прав позивача, а тому позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] є підставними та підлягають до задоволення. Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині зняття відповідача з реєстрації місця проживання, оскільки, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, яке у встановленому процесуальним законом порядку набрало законної сили, є безпосередньою підставою для внесення відповідних відомостей до реєстраційного обліку органом реєстрації. За вказаних обставин, Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, оскільки позовні вимоги підлягають до часткового задоволення із відповідача на користь позивачки слід сплатити 908 гривень судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: partial