Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-11 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до [PERSON] , за яким просить суд: визнати останню такою, що втратив право на користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач зазначив наступне. Позивачу на підставі договору дарування квартири від 15 серпня 2017 року належить квартира [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 693393121101. Згідно довідки приватного підприємства «Ужгородський Будинковий Сервіс» від 07.06.2022 року №146 у вказаній квартирі, крім позивача зареєстрована його колишня дружина [PERSON] , [INFO] . Водночас, відповідачка не проживає у вказаній квартирі з 2020 року після розірвання шлюбу. Однак, своє зобов`язання по зняттю з реєстрації місця проживання вона не виконала. Вказує, що відповідачка на сьогоднішній день є для позивача сторонньою особою, а тому реєстрація її місця проживання у належній йому квартирі порушує його право власності. Факт не проживання відповідачки у квартирі квартира [ADDRESS] підтверджується довідкою приватного підприємства «Ужгородський Будинковий Сервіс» від 07.06.2022 р. №146 та актом про відсутність (не проживання) особи (осіб) за місцем реєстрації від 06 червня 2022 року. Зазначає, що інформація щодо нового місця проживання відповідачки визначена в договорі між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 11 грудня 2020 року. Так відповідно до п.1.1. вищенаведеного договору, батьки домовилися, що місцем проживання дочки [PERSON] , 2015 року народження, буде визначено з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи вищенаведене, вважає, що відповідачка втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] у зв`язку з тривалою відсутністю без поважної причини, крім того не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню. Вказує, що позивач [PERSON] , як власник житла вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою оскільки відповідачка створює перешкоди у здійсненні права користування розпорядження його майном. На підставі вищевикладеного просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житлом квартирою [ADDRESS] ,реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 693393121101. Позивач у судове засідання не з`явився, при цьому подав до суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій вказує, що позовні вимоги визнає в повному обсязі просить розглянути справу без її участі. Судове засідання у справі було призначене на 12.07.2022 року на 16 год. 30 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків, З матеріалів справи вбачається, що згідно договору дарування квартири виданого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Гуменюк В.В. 15 серпня 2017 року за р. № 1563 [PERSON] подарувала та передала у власність квартиру [PERSON] , що знаходиться за адресою: квартира за [ADDRESS] . Право власності на квартиру [ADDRESS] , належить [PERSON] , [INFO] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (індексний номер витягу 94586623). Як вбачається з акту про відсутність (не проживання) особи (осіб) за місцем реєстрації, від 06 червня 2022 року, який підписано [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , відповідач [PERSON] , не проживає у квартирі [ADDRESS] з 03 лютого 2019 року. Згідно договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 11.12.2020 року , визначено що місце проживання [PERSON] [ADDRESS] . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 грудня 2020 року, у справі № 308/685/20, шлюб між сторонами розірвано, із відповідачкою [PERSON] , вже тривалий час подружнім життям не живуть, народження спільної дитини не зміцнило їх сім`ї, в них постійно виникають конфлікти та сварки, їх сімейні стосунки суттєво погіршились, що стало причиною того, що позивачка переїхала проживати до своїх батьків. Таким чином, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують. За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що члені сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Позивач самостійно здійснює витрати щодо утримання будинку, сплачує комунальні послуги. В свою чергу відповідачка, у зв`язку з тривалою відсутністю без поважної причини, не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню, у зв`язку з чим відповідачка створює позивачу перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження його майном. Як зазначено у п. 34, 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116Житлового кодексу Української РСР(далі - ЖК УРСР). Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. За змістом статті 391 ЦК позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов`язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв`язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для зняття з реєстрації місця проживання є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися правом власності на свій розсуд. Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету позивачу необхідно повернути 496,20 грн. судового збору (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову) та стягнути з відповідача на користь позивача 496,20 грн. судового збору сплаченого позивачем при поданні позову. На підставі наведеного та

Outcome: approved