Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Торецька міська військово-цивільна адміністрація Бахмутського району Донецької області, Служба у справах дітей Військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що вона є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідач по справі є її дочкою, яка зареєстрована у вказаному житлі разом зі своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] , але не проживає за вказаною адресою з 01.12.2016, оскільки виїхали до м. Макіївка Донецької області на постійне місце проживання, що підтверджується актом про фактичне непроживання особи від 13.08.2021. Добровільно знятися з реєстрації за вказаною адресою відповідач не має можливості, оскільки не приїжджає до м. Торецька, де наразі вона перебуває їй невідомо, але в останній розмові з відповідачем за допомогою інтернету остання повідомила, що надавати допомогу на утримання житла вона не має можливості та просила вирішити питання щодо зняття її та її дітей з реєстрації в судовому порядку. У зв`язку з чим, для захисту своїх прав як власника вона звернулася до суду з вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] в судове засідання не з`явилася з невідомих причин, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена шляхом направлення судових повісток та розміщення оголошень про виклик на офіційному веб-сайті Дзержинського міського суду Донецької області. Відповідач [PERSON] , яка досягла повноліття, тому здатна особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді, в судове засідання не з`явилася з невідомих причин, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена шляхом направлення судових повісток та розміщення оголошень про виклик на офіційному веб-сайті Дзержинського міського суду Донецької області. Представник Службу у\~справах дітей\~Військово-цивільної\~адміністрації м.\~Торецьк Донецької\~області надала заяву з проханням розглянути справу у їх відсутність, заперечують проти вимоги про визнання неповнолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Беручи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, тому суд розглядав справу на підставі ст.ст. 208-283 ЦПК України, заочно, у зв`язку з чим, постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідив матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом та Витягу про реєстрацію права власності на житло є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 23-24) Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 16.07.2021, виданої Торецькою міською військово-цивільною адміністрацією Бахмутського району Донецької області, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 26). Згідно акту №б/н про фактичне непроживання особи від 13.08.2021, складеного сусідами [PERSON] , засвідченого провідним спеціалістом відділу реєстрації місця проживання ВЦА м. Торецьк, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] , але з 01.12.2016 фактично не проживають за вказаною адресою. (а.с. 25). За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до частини 1 статті 156 ЖК України з урахуванням положень частини 1 статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Європейський суд з прав людини вказував, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, від 02 грудня 2010 року). Отже, при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. В суді встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не проживають в будинку позивача з грудня 2016, за цей період ніяких намагань повернутися або вселитися в будинок не здійснювали. Таким чином, вказані обставини свідчать про втрату [PERSON] , [PERSON] інтересу до спірного житлового приміщення, оскільки останні свідомо, без поважних причин понад один рік не мешкають в будинку позивача, комунальні послуги не сплачують, в будинку відсутні їх речі. З огляду на вказане, позовні вимоги в частині визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням\~у буд.\~ [ADDRESS] підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 29 ч. 2 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються\~законом. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Судом встановлено, що в будинку [ADDRESS] значиться зареєстрованим неповнолітній [PERSON] , який був зареєстрований в будинку як онук власника, і який в контексті ст. 64 ЖК України, не є членом сім`ї власника будинку. Проте, він, як дитина дочки власника спірного будинку, має право на користування ним, однак в силу свого віку змушений був виселитись у зв`язку з тим, що його мати, з якою він проживає, свідомо, без поважних причин перестала проживати у будинку позивача. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що визнання неповнолітнього [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом буде суперечити його інтересам, оскільки доказів стосовно того, що він забезпечений іншим житлом та має можливість здійснити реєстрацію за іншою адресою суду не надано. Сам по собі факт не проживання неповнолітнього у спірному будинку не може бути безумовною підставою для визнання його таким, що втратив право користування житлом, оскільки вбачається, що [PERSON] до теперішнього часу повноліття не досяг, а відтак не набув повної цивільної дієздатності, що свідчить про поважність причин його не проживання у спірному будинку, оскільки в силу свого віку він не може самостійно виконувати свої обов`язки членів сім`ї власника і нести відповідальність за їх недотримання. \~ \~ \~ \~За таких підстав, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial