Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом і просить визнати таким, що не підлягає виконанню, Виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. від 31 жовтня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 4907. Посилається в позові на те, що 31 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. був вчинений Виконавчий напис, яким з неї на користь АТ «Альфа-Банк`стягнуто заборгованість у розмірі 48 987, 04 долари США за період з 01 липня 2017 року до 01 січня 2020 року, з яких: прострочена заборгованість по кредиту - 24 688, 75 долари США, прострочена заборгованість за комісією та процентами - 24 298, 29 доларів США. Вважає вчинений Виконавчий напис незаконним і таким, що не підлягає виконанню, з наступних підстав. Зазначає, що 22 червня 2007 року між нею та АКБ «Укрсоцбанк» був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості до 30 000, 00 доларів США під 13,5 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 21 червня 2017 року. В подальшому додатковою угодою від 05 листопада 2010 року заборгованість за умовами договору була реструктуризована та встановлено строк повернення кредиту до 20 червня 2022 року. Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 11 листопада 2013 року в зв`язку з порушенням нею умов договору заборгованість за умовами договору з неї була стягнута і цим зверненням до суду банк змінив строк виконання зоов`язання за кредитним договором. Відповідно до рішення суду з неї було стягнуто заборгованість за період з 22 червня 2007 року до 12 серпня 2013 року в розмірі 294 636. 78 гр., в тому числі: 198 281, 63 гр. заборгованості по кредиту, 88 093, 71 гр. відсотків та 8 261, 44 гр. пені. Вказане рішення було звернуто до примусового виконання, в зв`язку з чим ВДВС Галицького РУЮ 21 березня 2014 року було відкрито виконавче провадження № 42655627. Крім того, заочним рішенням Галицького районного суду Івано-Фанкіської обл. стягнуто з неї та поручителя за договором [PERSON] солідарно заборгованість за цим договором за період з 12 серпня 2013 року до 10 квітня 2016 року в розмірі 540 457, 64 гр., з яких: 264 645, 88 гр. заборгованості по відсотках та 275 811, 76 гр. пені. Вказане рішення також було звернуто до примусового виконання до майнового поручителя [PERSON] і ВДВС Галицького РУЮ було відкрито виконавче провадження № 51882363. Таким чином, кредитором за умовами договору було реалізоване право на стягнення заборгованості по вказаному кредитному договору. Виходячи з цього, просить задовольнити позов. Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 27 березня 2021 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду. Ухвалою суду від 01 квітня 2021 року в справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу та третій особі копію позовної заяви з додатками. Відповідачу був наданий строк для надання відзиву, третій особі для подання до суду письмових пояснень. На день ухвалення рішення ні відповідач, ні третя особа своїм правом не скористалися, відзив на позов та пояснення не подали. Сторони в судове засідання не з`явилися. Про час розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності. Представник відповідача та 3-я особа в судове засідання також не з`явилися, про час розгляду справи повідомлені належним чином. Про причини неявки суд до відома не поставили. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постанові в справі № 918/539/16 від 07 липня 2022 року, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Виходячи з цього, на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22 червня 2007 року між позивачем та АКБ`Укрсоцбанк» був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості до 30 000, 00 доларів США під 13,5 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 21 червня 2017 року. Додатковою угодою від 05 листопада 2010 року заборгованість за умовами договору була реструктуризована та встановлено новий строк повернення кредиту до 20 червня 2022 року. Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 11 листопада 2013 року в зв`язку з порушенням позивачем умов договору з неї на користь банку було стягнуто заборгованість за період з 22 червня 2007 року до 12 серпня 2013 року в розмірі 294 636. 78 гр., в тому числі: 198 281, 63 гр. заборгованості по кредиту, 88 093, 71 гр. відсотків та 8 261, 44 гр. пені. Крім того, заочним рішенням Галицького районного суду Івано-Фанкіської обл. стягнуто з позивачата поручителя [PERSON] солідарно заборгованість за цим договором за період з 12 серпня 2013 року до 10 квітня 2016 року в розмірі 540 457, 64 гр., з яких: 264 645, 88 гр. заборгованості по відсотках та 275 811, 76 гр. пені. Рішення суду піддані до примусового виконання і на даний час виконуються. 31 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. був вчинений Виконавчий напис, яким з позивача на користь АТ`Альфа-Банк`стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором, укладеним з АКБ`Укрсоцбанк», у розмірі 48 987, 04 долари США за період з 01 липня 2017 рок удо 01 січня 2020 року, з яких: прострочена заборгованість по кредиту - 24 688, 75 долари США, прострочена заборгованість за комісією та процентами - 24 298, 29 доларів США. За змістом Виконавчого напису АТ «Альфа-Банк» є правонаступником АТ «Укрсоцбанк». / а.с. 16 - 40 / За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року. Відповідно до ст. ст.88 Закону України « Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно зі ст.87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 "Вчинення виконавчих написів" Розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Пунктом 2 Розділу "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до Переліку, визнано незаконними та нечинними. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року рішення суду залишено без змін. Згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року "Про судове рішення в адміністративній справі" визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Таким чином, застосуванню при вирішенні спору підлягає постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 від 29 червня 1999 року / в редакції постанови КМУ від 29 листопада 2001 року /. Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Встановлено, що стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором було предметом вирішення суду. Рішення Галицького районного суду Івано-Франкіського обл. від 11 березня 2013 року та 21 червня 2016 року про стягнення з позивача та поручителя [PERSON] заборгованості за користь АТ`Укрсоцбанк» знаходяться на виконанні в органах виконавчої служби. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в справі № 750/1627/18/ провадження № 61-43895 св 18/ від 06 червня 2019 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, при здійсненні своєї діяльності нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а може підтверджувати, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому, з точки зору ст.88 Закону України « Про нотаріат», безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року по справі № 310/9293/15, яка має враховуватися судом у порядку виконання судом вимог ч.4 ст.263 ЦПК України. На думку Верховного суду в постанові № 750/1627/18/ провадження № 61-43895 св 18/ від 06 червня 2019 року, розрахунок заборгованості, зроблений стягувачем, з урахуванням положень Переліку документів, не може вважатись доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Враховуючи ці обставини та вимоги ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Суд при цьому має перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. В той же час законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року по справі № 6-887цс17. При вирішенні спору суд також враховує наступне. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Не надавши до суду відзиву, відповідач приведених у позові обставин не спростував. Виходячи з цих обставин, одного з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, спірності заборгованості позивача перед товариством, не спростованої відповідачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України « Про судовий збір» , з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 00 грн. на користь держави.

Outcome: approved