Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

14 вересня 2021 року позивач звернувся з позовом до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради та приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко Сергій В`ячеславович про визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування запису про право власності та витребування квартири. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04.06.2019 року, яке набрало законної сили 30.06.2020 року встановлено, 08.10.1960 року [PERSON] на сім`ю з чотирьох осіб: [PERSON] (дружина), [PERSON] (донька), [PERSON] (мати) був наданий ордер на зайняття квартири [ADDRESS] . Наказом Придніпровської ДРЕС «Дніпроенерго» №173 від 19.08.1993 року [PERSON] був наданий дозвіл на переоформлення особового рахунку на квартиру [ADDRESS] у зв`язку зі смертю основного квартиронаймача і згоди всіх членів сім`ї. Відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 20.11.2003 року № 3535 територіальною громадою міста прийнято у комунальну власність житлові будинки ВАТ «Дніпроенерго», серед яких є будинок [ADDRESS] . Також в матеріалах справи міститься копія свідоцтва про право власності на житло від 03.04.2002 року, яке посвідчує, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Вказане свідоцтво видане Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради згідно із розпорядженням (наказом) від 03.04.2002 року №152-П. 13.07.2016 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В. на підставі виникнення права власності (вказаного свідоцтва про право власності) та на підставі свого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень виніс запис про реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . 22.08.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. та зроблено запис про реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] . В матеріалах тієї цивільної справи наявні такі докази: інформація Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради № 1/9-2466 від 26.12.2018, в якій зазначено, що свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] органом приватизації не видавалося; довідка КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР №19605 від 28.12.2018 року, в якій вказано, що станом на 31.12.2012 року в інвентарній справі відсутні відомості про право власності за адресою: [ADDRESS] ; висновок експертів №13/2.3,1.1-547/548 від 14.12.2016, яким встановлено, що зображення відбитку круглої гербової печатки з реквізитами Дніпропетровської міської ради Управління житлового господарства в свідоцтві про право власності на житло від 03.04.2002 за № 152-П виготовлено електрографічним способом за допомогою копіювально-розмножувальної техніки. Позивач вважає, що свідоцтво про право власності від 03.04.2002, видане Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради на підставі розпорядження №152-П від 03.04.2002, підлягає визнанню недійсним, як таке, що суперечить вимогам закону. Здійснення [PERSON] дій щодо оформлення за нею права власності на квартиру та подальше укладання договору купівлі-продажу цієї квартири не створюють у покупця [PERSON] прав та обов`язків щодо придбаної квартири. Оскільки у [PERSON] в силу статей 203, 215 ЦК України відсутні права та обов`язки щодо квартири, договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений 22.08.2017 року між [PERSON] та [PERSON] , також є недійсним. Порушення законних прав та інтересів територіальної громади міста в особі органу місцевого самоврядування Дніпровської міської ради полягає у тому, що незаконна приватизація зазначеної квартири, що належить до комунальної власності та укладання наступного правочину, порушує законне право міської ради на розпорядження нерухомим майном, а також порядок набуття прав на об`єкти нерухомості з комунальної власності, і майнові інтереси громадян в особі Дніпровської міської ради, що є порушенням економічних інтересів громади. Позивач просив визнати недійсним свідоцтво про право власності від 03.04.2002, видане Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради на підставі розпорядження від 03.04.2002 №152-П на квартиру по [ADDRESS] на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); витребувати від [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 970106612101) та передати її до комунальної власності територіальної громади міста Дніпра; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності за [PERSON] №15366159, скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності за [PERSON] № 22007753, припинивши право власності на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 970106612101). 28 вересня 2021 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 20 жовтня 2021 року на адресу суду від відповідача [PERSON] \~надійшов відзив на позовну заяву, в якому він не погоджується з позовними вимогами у повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження обставин, на які він посилається у позові, а саме: не надано доказів належності спірної квартири на праві власності територіальній громаді в особі Дніпровської міської ради, не передачі у приватну власність спірної квартири органом приватизації, визнання у судовому порядку недійсним укладеного між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу спірної квартири, недійсності свідоцтва про право власності від 03.04.2002 року. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. 06 грудня 2021 року від представника відповідача Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради надійшла заява, відповідно до якої відповідач повністю визнає позов Дніпровської міської ради та просить суд провести розгляд справи без участі представника департаменту. 06 грудня 2021 року від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання про залишення позову в частині позовних вимог про витребування квартири без розгляду. Клопотання обґрунтовано тим, що постановою Верховного Суду від 10 листопада 2021 року було скасовано рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 червня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги керівника Дніпровської міської прокуратури №1 в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до [PERSON] про витребування майна скасовано та справа №206/1198/19 в частині відмови у задоволенні позовної вимоги керівника Дніпровської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до [PERSON] про витребування майна передана на розгляд до суду першої інстанції. Оскільки позовна вимога про витребування від [PERSON] на користь територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради квартири [ADDRESS] , яка заявлена позивачем у даній цивільній справі, є тотожною із вимогою про витребування майна, яка є предметом розгляду у цивільній справі № 206/1198/19 та заявлена з тих самих підстав, просила дану позовну вимогу залишити без розгляду. Ухвалою суду від 18 січня 2022 року позовну заяву Дніпровської міської ради в частині позовних вимог про витребування від [PERSON] на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради квартири [ADDRESS] та передачі її до комунальної власності територіальної громади міста Дніпра залишено без розгляду. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що Дніпровська міська рада звернулась за захистом свого порушеного права на розпорядження своїм майном. Просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача - Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про визнання позову та розгляд справи без її участі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позивні вимоги не визнала та просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи. Треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мазуренко С.В. та представник Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явилися, повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, враховуючи позицію відповідача Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в провадженні Самарського районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа №206/1198/19 за позовом керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мазуренка Сергія В`ячеславовича, [PERSON] , [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко Ірина Анатоліївна про визнання неправомірним та скасування рішення про державну реєстрацію, визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04.06.2019 року у задоволенні позовних вимог керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради було відмовлено. 30.06.2020 року постановою Дніпровського апеляційного суду рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04.06.2019 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 10.11.2021 року рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04.06.2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30.06.2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог керівника Дніпровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області про витребування майна скасовано та передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Вищезазначеними рішеннями встановлено, що 08.10.1960 року [PERSON] на сім`ю з 4 осіб: його, [PERSON] дружини, [PERSON] доньки, [PERSON] матері був виданий ордер на зайняття квартири [ADDRESS] . Наказом Придніпровської ДРЕС «Дніпроенерго» №173 від 19.08.1993 року [PERSON] був наданий дозвіл на переоформлення особового рахунку на квартиру [ADDRESS] у зв`язку зі смертю основного квартиронаймача і згоди всіх членів сім`ї. На підставі вказаного наказу [PERSON] переоформила особовий рахунок зв №1518 на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради №35353 від 20.11.2003 року територіальною громадою міста прийнято у комунальну власність житлові будинки ВАТ «Дніпроенерго», серед яких у переліку в графі під №102 вказаний будинок [ADDRESS] . В той же час в матеріалах справи міститься копія свідоцтва про право власності на житло від 03.04.2002 року, яке посвідчує, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . Вказане свідоцтво видане Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради згідно із розпорядженням (наказом) від 03.04.2002 року № 152-П. 13.07.2016 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В. на підставі вказаного свідоцтва про право власності та на підставі свого рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 30431873 від 13.07.2016 року, вніс запис про реєстрацію права власності за [PERSON] за квартиру [ADDRESS] . 22.08.2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Зайченко І.А., зареєстровано в реєстрі за №2008. Тоді ж на підставі вказаного договір купівлі-продажу та рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Зайченко І.А. внесено запис про реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] . Позивач в обґрунтування вимоги щодо визнання свідоцтва про право власності від 03.04.2002, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради на підставі розпорядження № 152-П від 03.04.2002, недійсним зазначив, що квартира органом приватизації житлового фонду у приватну власність не передавалася. Суд не може погодитися з таким твердженням позивача з огляду на наступне. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленому законом. Згідно положень ст.126 ЦК УРСР, в редакції чинній на момент спірних правовідносин, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно ст.58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до ст.9 ЖК УРСР громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв та ін. ) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитку у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Згідно до усталеної правової позиції Верховного Суду, що викладена, зокрема, у постановах від 13.01.2020 року у справі №910/4473/16, від 12.06.2019 у справі №916/1986/18, від 17.4.2019 у справі №916/641/18, від 10.04.2018 у справі № 927/849/17 свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права, і не породжує, не змінює і не припиняє певні права та обов`язки, тобто не є правочином. Свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Чинність документа, в даному випадку свідоцтва є показником, який характеризує його юридичну силу, тобто якщо правова підстава (правочин), у зв`язку з якою був виданий документ, визнана недійсною, то такий правочин не породжує у його сторін прав, а відтак свідоцтво, як посвідчувальний документ, втрачає свою юридичну силу, і не може підтверджувати право, яке вже відсутнє. Відповідно до наданої позивачем до позову інформації Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради №3/9-5619 від 07.11.2020 року за даними приватизаційних справ Департаменту, відсутня інформація щодо передачі у власність громадянам шляхом приватизації квартири [ADDRESS] . Дана інформація Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради не може бути розцінена судом як належний доказ на підтвердження обставин, на які посилається позивач, оскільки має лише інформативний характер та не підтверджує недійсність свідоцтва про право власності від 03.04.2002 року, видане Управлінням житлового господарства ДМР на підставі розпорядження №152-П. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази\~ подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущенні. (ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України).\~ Відповідно до ст.76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані\~встановлюються такими\~засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження обставин, на які він посилається у позові.\~\~ Так позивачем не надано доказів не передачі у приватну власність [PERSON] спірної квартири органом приватизації, правові підстави видачі свідоцтва про право власності\~ від 03.04.2002 року не скасовані, тому позов в частині визнання свідоцтва недійсним задоволенню не підлягає.\~\~\~ Щодо заявленої вимоги про \~скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності за [PERSON] , скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності за [PERSON] , припинивши право власності на квартиру [ADDRESS] , суд приходить до наступного. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 (провадження №14-208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Крім того, що стосується вимоги про скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, Законом України «Про внесення деяких змін до законодавчих актів щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 16.01.2020 року, змінено статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», виклавши її в наступній редакції: «У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону». Оскільки законодавцем виключено з конструкції статті можливість скасування запису про проведену державну реєстрацію прав, задоволення позовної вимоги про скасування записів державного реєстратора не призведе до ефективного захисту прав та настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у правових позиціях, викладених у постанові від 16.09.2020 року у справі №352/1021/19, у постанові від 03.09.2020 року у справі №914/1201/19, у постанові від 28.10.2020 року у справі №910/10963/19. Відповідно до ч.ч. 1,3\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи встановлені судом обставини справи, вищенаведені норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Дніпровської міської ради. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову позивачем не сплачено судовий збір, останній підлягає стягненню на користь держави розмірі 2270 грн. За змістом ч.9 ст.158 ЦПК України у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному рішення зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2021 року забезпечено позов шляхом встановлення заборони відчуження нерухомого майна: квартири [ADDRESS] , загальною площею 41,6 кв.м., житловою площею 25,9 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 970106612101. Враховуючи те,\~що позовні\~вимоги задоволенню\~не підлягають\~в повному\~обсязі,\~суд приходить\~до висновку\~про необхідність\~скасувати заходи\~забезпечення позову\~застосовані ухвалою\~Самарського районного\~суду міста\~Дніпропетровська від\~02.11.2021\~року у\~вигляді встановлення\~заборони відчуження\~нерухомого майна:\~квартири [ADDRESS] ,\~загальною площею\~41,6\~кв.м.,\~житловою площею\~25,9\~кв.м.,\~реєстраційний номер об`єкта\~нерухомого майна\~970106612101. На підставі викладеного,

Outcome: approved