Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» припинити нараховувати йому проценти по Договору про надання кредиту готівкою № 21082031851098 від 20.08.2021 до закінчення особливого періоду в Україні, визначеного Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію » та повернути проценти, сплачені з 20.08.2021. Свої вимоги мотивує тим, що є учасником АТО, а тому, відповідно до вимог п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», він як учасник АТО має бути звільненим від сплати відсотків за користування кредитом. В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у судове засідання представник не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву суду не надав. Представником відповідача, на електронну адресу суду направлено письмові пояснення по суті спору. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.01.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач перебуває на військовій службі з 27.08.2016, брав участь в АТО на території Донецької та Луганської областей з 29.08.2016 по 04.07.2017, а з 26.08.2020 є слухачем денної форми навчання Національного університету оборони України імені Івана Черняховського. 20.08.2021 між позивачем та Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» укладено Договір про надання кредиту готівкою № 21082031851098 терміном 36 місяців на суму 70000,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, між сторонами склались кредитні правовідносини. Відповідач з моменту укладання Кредитного договору №21082031851098 від 20.08.2021 нараховує позивачу кожен місяць проценти за користування кредитними коштами у розмірі 1050,00 грн. Згідно п. 1 Істотні умови кредитування Кредитного договору № 21082031851098 від 20.08.2021: сума кредиту 70000,00 грн.; строк кредитування 30 міс.; процентна ставка, 1,5 % на місяць, відсотків річних - 18 % річних; загальні витрати за Кредитом - 37800, 00 грн.; орієнтовна загальна вартість Кредиту для позичальника за весь строк користування Кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) - 107800, 00 грн. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача з проханням згідного п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» звільнити його на період мобілізації та особливого періоду від сплати відсотків по кредитному договору №21082031851098 від 20.08.2021. Отримання банком даного звернення підтверджується повідомленням від 17.01.2022 № 320.1.0.0.0/7-211223/24676, у якому зазначено, що звернення від 23.12.2021 знаходиться в роботі і фахівці Головного офісу «ПриватБанк» працюють над вирішення вказаного питання. Законом України від 20.05.2014 № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» внесено зміни до статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено пунктом 15 наступного змісту - військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Відповідно до Указу Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози та збереження територіальної цілісності України» на території Луганської та Донецької областей розпочато антитерористичну операцію. Початком особливого періоду на території України є дата набрання чинності Законом України від 17.03.2014 № 1126-VII, яким затверджено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303 «Про часткову мобілізацію», тобто 18 березня 2014 року. Отже, в Україні особливий період розпочався 18.03.2014 і триває по теперішній час. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Порядок отримання статусу учасника бойових дій, який дає право на пільги, передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 (зі змінами) «Про затвердження Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення». Частиною 19 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що учасниками бойових дій є, окрім інших, військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення. Згідно з посвідченням від 22.03.2017 серії [NUMBER] [PERSON] має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій. Відповідно до довідки про безпосередню участь особи в АТО, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 06.04.2019 №1353, старший лейтенант [PERSON] дійсно в період з 29.08.2016 по 04.07.2017 безпосередньо брав участь в АТО, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Оскільки позивач є військовослужбовцем і на момент укладання договору користувався правом на звільнення його від санкцій та процентів за невиконання зобов`язань за цим кредитним договором перед відповідачем, то дії останнього щодо нарахування процентів за кредитним договором не ґрунтуються на вимогах закону і є такими, що порушують права позивача. Такий висновок суду узгоджується з правовими позиціями викладеними у постановах Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі №306/1157/15-ц, від 30.05.2018 року у справі №521/12726/16-ц та від 10.01.2019 року у справі №327/353/16-ц. Застосування приписів п. 15 ст. 14 Закону обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, яка несе відповідальність перед банківською установою, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку щодо наявності в особи спеціального статусу. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідачем не надано суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б переконливо доводили наявність підстав для нарахування процентів позивачу. За таких обставини, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved