Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

01 червня 2022 року позивач [PERSON] звернувся до Козельщинського районного суду Полтавської області зі позовною заявою до відповідача Козельщинської селищної територіальної громади в особі виконавчого комітету Козельщинської селищної ради Кременчуцького (Козельщинського) району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, у якій просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на будинок садибного типу із господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , та позначені в технічному паспорті літерами: А (житловий будинок, загальною площею 50,0 м2 та житловою 27,2 м2), а (прибудова), А1 (житлова прибудова), а1 (навіс), Б (сарай), б (сарай), В (сарай), в (сарай), Г (літня кухня - сарай), г (літня кухня), № 1 (огорожа) та № 2 (колодязь). Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 02 червня 2022 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 30 червня 2022 року. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 30 червня 2022 року закрито підготовче провадження у цивільній справі, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 13 липня 2022 року. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Додатково пояснив, що у 2001 році його тимчасово пустив у будинок [PERSON] племінник померлого власника будинку. Домовлялися з ним, що той оформить спадщину на будинок після померлого дядька, та пізніше вони оформлять договір купівлі-продажу, але невдозі [PERSON] також помер, не встигши оформити спадщину. Про існування інших спадкоємців позивачу нічого невідомо. За весь час проживання у будинку жодна особа свої права на будинок не пред`явила, будь-яких претензій до позивача також з боку жодної особи не висувалося. Відумерлою спадщина територіальною громадою не визнавалася. Сільська рада видала довідки про фактичне місце проживання позивача у будинку, на підставі чого позивач зміг переоформити на себе після померлого власника особові рахунки. Інформація про введення будинку до експлуатації у позивача відсутня. Земельна ділянка під домоволодінням не приватизована. Наразі позивач проживає у домоволодінні разом з дружиною та трьома дітьми. Судовий збір просив суд не стягувати зі відповідача. Відповідач Козельщинська селищна територіальна громада в особі виконавчого комітету Козельщинської селищної ради належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, подала заяву про розгляд справи без представника Козельщинської селищної ради, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, дослідивши письмові докази по справі, заслухавши пояснення позивача, встановив таке. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.05.2022 №301554359 відомості про реєстрацію об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] - відсутні (а.с. 8). Відповідно до копії технічного паспорту на будинок садибного типу із господарськими будівлями і спорудами, виготовленого 04 червня 2021 року на замовлення [PERSON] , інвентарна справа № 504, загальна площа будинку садибного типу, літера «А», що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , складає 50,0 кв.м., житлова (основна) - 27,2 кв.м., допоміжна (підсобна) 22,8 кв.м. Домоволодіння складається із житлового будинку літер «А1», прибудови літер «а», житлової прибудови літер «А1», навісу літер «а1», сараю літер «б», сараю літер «Б», сараю літер «в», сараю літер «В», літньої кухні літер «г», літньої кухні-сараю літер «Г», огорожі - № 1, колодязя - № 2 (а.с. 5-7). З характеристики будинку, господарських будівель та споруд, наведених у технічному паспорті (а.с. 7) вбачається, що рік побудови житлового будинку 1946 ріку; прибудови 1946, житлової прибудови, навісу, сараїв, літньої кухні, літньої кухні-сараю, огорожі та колодязю 1990 рік. Згідно витягу з погосподарської книги за 1958-1969 роки прізвище, ім`я, по батькові голови сім`ї - [PERSON] , 1887 року народження; син [PERSON] , 1929 року народження; [PERSON] син, 1926 року народження; [PERSON] невістка, [INFO] : [PERSON] онука, 1955 року народження; [PERSON] онука, 1957 року народження (а.с. 32). Відповідно до довідки виконавчого комітету Козельщинської селищної ради від 27.06.2022 № 02-23/35 (а.с. 29) архівні відомості з погосподарського обліку щодо житлового будинку, який належав [PERSON] за 1946 рік відсутні. Згідно облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2011 2015 роки (форма № 1) домогосподарство за адресою: [ADDRESS] , мало статус\~закинутого об`єкта код 5, прізвище, ім`я та по батькові власника/користувача не установлено; адреса реєстрації місця проживання власника/користувача не установлено; рік побудови 1946; власник/співвласник/відповідальний квартиронаймач, користувач [PERSON] помер, спадкоємці не\~установлені (а.с. 31). Позивач [PERSON] проживає без реєстрації у житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , з 2001 року і по даний час, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Козельщинської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області від 31.01.2022 № 02-27/24 (а.с. 9, 30). Факт володіння та користування [PERSON] житловим будинком за адресою: [ADDRESS] підтверджено такими доказами: - довідкою Кременчуцької об`єднаної філії акціонерного товариства «Полтаваобленерго» від 01.06.2022 № 14.-1-1.5/217 (а.с. 10), відповідно до якої власником особового рахунку [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , з 2001 року є [PERSON] ; - довідкою Кобеляцького управління експлуатації газорозподільної системи акціонерного товариства «Оператора газорозподільної системи «Полтавагаз» від 24.05.2022 № 91, відповідно до якої [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок [NUMBER] , є споживачем природного газу з 25.11.2008\~по даний\~час (а.с. 11); - розрахунковою книжкою по розрахунках за природний газ, особовий рахунок [NUMBER] , заповненої на ім`я [PERSON] , та квитанціями про сплату за спожитий природний газ (а.с. 12-13); - розрахунковою книжкою за спожиту електричну енергію, особовий рахунок [NUMBER] , заповненої на ім`я [PERSON] та квитанціями про сплату за спожиту електричну енергію (а.с. 14-15). Згідно акту обстеження від 21.05.2021, складеного старостою та депутатом Козельщинської селищної ради у присутності [PERSON] та [PERSON] , у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , у період з 2022 року і по час складення акту проживають [PERSON] , його дружина [PERSON] та діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно даних погосподарського обліку житловий будинок 1946 року забудови до дня смерті належав [PERSON] та був проданий його спадкоємцями подружжю [PERSON] і [PERSON] без належного оформлення документів. Складався будинок з двох кімнат і мав пічне опалення, на даний час по будинку проведено реконструкцію: добудовано кімнати і всього з допоміжними кількість їх складає чотири. Будинок за час проживання родини газифікований та постійно ведеться належний за ним догляд, у будинку є ванна і туалет, підведена вода, також побудовані господарські будівлі, в яких утримують худобу і птицю, територія домоволодіння огороджена бетонним парканом. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~81\~ЦПК України\~кожна сторона\~зобов`язана\~довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів.\~ Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. У Конституції\~України закріплені\~основні правові\~принципи регулювання відносин власності, головними з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (статті 13, 41). Конституційні положення про право власності відображені в нормах чинного законодавства,\~зокрема у\~статті 344\~ЦК України,\~якою встановлені правила застосування набувальної давності як одного зі способів набуття права власності. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Виходячи із змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно п. 9 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами (частина третя статті 344 ЦК). При цьому строк позовної давності починає обчислюватись з моменту закінчення строку дії договору, якщо інший строк повернення речі не був установлений самим договором. З огляду на положення\~статті 376 ЦК\~право власності за набувальною давністю на об`єкт самочинного будівництва не може бути визнано судом, оскільки цією нормою передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно, що збудоване або будується на земельній ділянці, не відведеній для даної мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Ураховуючи положення\~статей 335\~і\~344 ЦК право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту\~статей 335\~і\~344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення\~пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК\~про те, що правила\~статті 344 ЦК\~про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим\~Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Ураховуючи положення\~статей 16,\~344,\~396 ЦК, до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог\~статей 387,\~391 ЦК. Під час розгляду позову про витребування майна із чужого незаконного володіння, пред`явленого давнісним володільцем, застосуванню підлягають також положення\~статті 388 ЦК\~за наявності відповідних заперечень з боку відповідача. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень\~статей 15,\~16 ЦК, а також\~частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. \~Виходячи зі змісту\~частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Саме такі правові висновки зробила Велика палата Верховного Суду у справі № 910/17274/17 (постанова від 14.05.2019), які є цілком застосовними до даної справи. Зі встановлених судом обставин справи вбачається, що володіння позивачем нерухомим майном, про визнання права власності на яке він просить суд, є добросовісним та безтитульним; відкритим та безперервним з 2001 року; нерухомість не є самочинним будівництвом; дійсний власник майна судом не встановлено; таке майно не вилучене із цивільного обороту; об`єкт володіння є законним; відсутня норма закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною даністю, а тому наведені у позові фактичні обставини є підставою для набуття позивачем права власності за набувальною давністю. Щодо відсутності доказів уведення спірного об`єкту нерухомості в експлуатацію, суд зауважує таке. Чинне законодавство не встановлює обов`язку вводити в експлуатацію індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року. Так,\~Верховний Суд\~ у своїй\~постанові від 15.01.2021 у справі № 1540/3952/18 \~прийшов до таких висновків: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у\~постанові від 15 жовтня 2020 року у справі №623/214/17. Вперше на законодавчому рівні встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва\~постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення». До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Фактично\~єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є\~технічний паспорт\~на такий об`єкт, виготовлений за результатом його\~технічної інвентаризації\~(лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). Отже, відсутність доказів уведення об`єкту нерухомого майна в експлуатацію, рік побудови якого є 1946, не може бути законною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог позивача у даній справі. Таким чином, судом уважає, що позивачем доведено всі умови, наведені у ст. 344 ЦК України, які є необхідними та достатніми для набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. З огляду на вищенаведене, беручи до уваги всі наявні у матеріалах справи докази та відсутність заперечень з боку Виконавчого комітету Козельщинської селищної ради як належного відповідача по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, ураховуючи позицію позивача про покладення судових витрат на нього, суд не здійснює розподіл судових витрат.

Outcome: approved