Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-06 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: [PERSON] , про визначення розміру заборгованості по аліментах. В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що в червні 2019 року [PERSON] звернулася до Печерського районного суду міста Києва суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] . Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01 червня 2020 року з [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 4204,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 20.06.2019 року. Постановою від 15.09.2020 ВП №63029779 відкрито виконавче провадження з примусового виконання, виконавчий лист №757/31992/19-ц, виданий 01.06.2020, документ видав Печерський районний суд м. Києва. 27 квітня 2021 року позивач отримав Постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 22.02.2021 року, з якої дізнався про те, що утворилася заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 20.11.2020 за період з 20.06.2019 по 20.09.2020 року в сумі склав 72869,20 грн., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. 05.05.2021 року позивач отримав Розрахунок заборгованості по аліментах, згідно з яким йому нарахована заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.05.2020 року у сумі 72896,20 гри. З розміром заборгованості, обчисленим державним виконавцем, позивач не згоден, посилаючись на те, що йому було відомо про те, що його колишня дружина [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів, між ними була досягнута домовленість про те, що до ухвалення судом рішення позивач буде перераховувати аліменти на картковий рахунок сина, відкритий матір`ю дитини. Зважаючи на\~досягнуту між\~ними домовленість,\~позивач щомісяця\~перераховував аліменти\~на відкритий\~матір`ю дитини\~рахунок в\~наступних розмірах: червень 2019\~року -\~2000\~грн., липень 2019\~року -\~3002\~грн., серпень 2019 року - 8470 грн., вересень 2019 року - 3285 грн., жовтень 2019 року - 2150 грн., листопад 2019 року - 5000 грн., грудень 2019\~року -\~5000\~грн. Всього за 2019 рік: 28907 грн. Січень 2020 року - 7705 грн., лютий 2020 року - 3755 грн., березень 2020 року - 5000 грн., квітень 2020 року - 5000грн., травень 2020 року - 5152 грн., червень2020 року - 7325 грн., липень 2020 року - 4220 грн., серпень 2020 року - 4504 грн., вересень 2020 року - 750 грн., жовтень 2020 року - 5504 грн., грудень 2020 року - 500 грн. Всього за 2020 рік: 49415 грн. Січень 2021 року - 1400 грн., лютий 2021 року - 1000 грн., березень 2021 року - 4000 грн., квітень 2021 року - 2200 грн. Всього за 2021 рік - 8600. Таким чином, зазначає про те, що, починаючи з 20.06.2019 року до квітня 2021 року ним було сплачено аліменти на утримання сина в сумі 28907 грн. + 49415 грн. +8600 = 86922 грн. Зважаючи на викладене, позивач не згоден з розрахунком державного виконавця щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів за період з 20.06.2019 в сумі 72869,20 гривня і вважає, що у нього відсутня заборгованість зі сплати аліментів. Просить постановити рішення, яким встановити відсутність заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 63029779 з примусового виконання Виконавчого листа №757/31992/ 19-ц, виданого 01.06.2020 Печерським районним судом м. Києва. Позивач в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про місце, час та дату судового розгляду справи повідомлені належним чином. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про місце, дату та час судового розгляду справи повідомлена. До суду направляла пояснення щодо предмету спору, згідно яких суду пояснила наступне. 14.09.2020 [PERSON] було подано заяву про відкриття виконавчого провадження, виконавчий лист і належним чином засвідчену копію рішення Печерського районного суду міста Києва від 01.06.2020 у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів (справа за № 757/31992/19-ц). В резолютивній частині рішення прямо зазначено: «Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] ... у розмірі 4204 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня 20.06.2019». [PERSON] (Боржник) категорично відмовлявся погашати борг, що утворився за період з моменту звернення до Печерського районного суду міста Києва і до моменту винесення судом заочного рішення. Основним аргументом, на який посилається [PERSON] є те, що нібито він пересилав кошти на рахунок сина, а тому ніякої заборгованості немає. З такими міркуваннями позивача не погоджується, зважаючи на такі обставини. Відповідно до Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 20.11.2020 вих. № 63029779 заборгованість Боржника зі сплати аліментів відповідно до виконавчого документа станом на 20.09.2020 становить 72 869,20 грн. Окрім того, державний виконавець надав ще один розрахунок від 05.05.2021 вих. ВП №63029779, відповідно до якого боржнику нарахована заборгованість із сплати аліментів відповідно до вищезгаданого виконавчого документа станом на 01.05.2021 і яка становить 72 869,30 грн. Таким чином державний виконавець абсолютно законно двічі документально підтвердив, що у Боржника існує борг зі сплати аліментів, при цьому така сума однакова (різниця в документах 10 копійок). Вказує про те, жодних коштів за період з 20.06.2019 року до 26.11.2020 [PERSON] на користь [PERSON] сплачено не було. [PERSON] не зважає на те, що дитина, на користь якої стягнуто аліменти, потребує належного харчування, одягу та задоволення інших мінімальних потреб дитини відповідного віку. Просить також суд не брати квитанції, долучені до матеріалів справи, до уваги, оскільки вони не підтверджують оплату аліментних платежів. Так, по-перше, вказані кошти, були перераховані не на рахунок Стягувача ( [PERSON] ), як передбачено в резолютивній частині рішення суду, а на рахунок неповнолітнього сина - [PERSON] (його картку). І про такий факт знає сам Позивач. Так ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження, [PERSON] виявила, що [PERSON] на підтвердження нібито оплати аліментів було додано 59 квитанцій, і лише одна квитанція містила в реквізитах такого отримувача, як Ірпінський МВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) від 02.11.2020. Всі інші квитанції містили такий реквізит щодо отримувач, як: [PERSON] , також рахунок одержувача: [NUMBER] . Це номер особистої картки [PERSON] . Доступу до цієї картки [PERSON] не має, її використовує неповнолітній син самостійно, копії квитанцій додає. Вказує також, що дійсно, малолітній син, маючи свій персональний рахунок в банку та відповідну картку, отримував кошти від свого батька, але вказані кошти син самостійно витрачав виключно на свої потреби (комп`ютерні ігри, забави, пригощав своїх друзів солодощами і т.д.), а не на те, що дійсно потрібно дитині: придбання харчів, одягу та речей для школи, які дійсно необхідні дитині. [PERSON] невідома точна інформація щодо розміру і періодичності надання коштів сину, а також щодо того, куди саме син витратив відповідні кошти. Будь які вказівки про призначення платежу «Аліменти на користь [PERSON] » у платіжних документах, поданих Боржником, не засвідчують факт перерахування коштів на користь Стягувача, оскільки, кошти йшли не на рахунок Стягувача, як можна пересвідчитися з номерів рахунків Стягувача та дитини, а на рахунок неповнолітнього сина (на його особистий персональний рахунок). При цьому головним, на думку третьої особи, є не формалізований підхід у визначенні передачі аліментних коштів, а реальне їх отримання матір`ю дитини. А остання таких коштів не отримувала. Крім того, стверджує, що передані дитині кошти можна розцінювати як участь батька у додаткових витратах на дитину. Але син [PERSON] , будучи малолітнім на момент отримання коштів на його персональний рахунок, абсолютно не розумів призначення цих коштів, і що аліменти на дитину призначені саме для забезпечення нормального існування дитини (здорове харчування, одяг належної якості, «витрати на школу» і т.д.). Дитина думала, що ці кошти призначені на розваги і надаються спеціально для цієї мети. Повідомляє також суд, що до цього часу боржник так і не розпочав погашати суму заборгованості, хоча сам отримує заробітну плату. Разом з тим, станом на момент подачі цієї заяви державним виконавцем було винесено мотивовані постанови про: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; 5) про арешт коштів боржника. Звертає увагу суду, що ніяких домовленостей між нею та [PERSON] щодо порядку сплати аліментів до звернення до суду з позовною заявою не було. Суд, вислухавши думку відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає заявлений позов таким, що не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 4\~ст. 17 СК України, невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована\~Постановою ВерховноїРади України№ 789-ХІІвід 27лютого 1991\~pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Положеннями\~статті 141 СК України\~передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною другою\~статті 150 СК України\~визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої\~статті 155 СК України\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до\~статті 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої\~статті 196 СК Україниу\~разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01 червня 2020 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 4204,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 20.06.2019 року. Постановою від 15.09.2020 ВП №63029779 відкрито виконавче провадження з примусового виконання, виконавчий лист №757/31992/19-ц, виданий 01.06.2020, документ видав Печерський районний суд м. Києва. Відповідно до Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 20.11.2020 вих. № 63029779 заборгованість Боржника зі сплати аліментів відповідно до виконавчого документа станом на 20.09.2020 становить 72 869,20 грн. Окрім того, державний виконавець надав ще один розрахунок від 05.05.2021 вих. ВП №63029779, відповідно до якого боржнику нарахована заборгованість із сплати аліментів відповідно до вищезгаданого виконавчого документа станом на 01.05.2021 і яка становить 72 869,30 грн. Згідно листа АТ КБ «ПриватБанк» від 13.08.2021 №20.1.0.0.0/7-210804/5821, картковий рахунок на ім`я малолітнього [PERSON] , [INFO] , було відкрито [PERSON] . З долучених до матеріалів позову копій квитанцій/платіжних доручень вбачається, що позивачем перераховувались кошти саме на картковий рахунок малолітнього [PERSON] , [INFO] , де отримувачем коштів зазначений сам малолітній син. Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що позивач був обізнаний про необхідність утримувати дитину, а саме сплачувати аліменти у відповідному розмірі стягувачу саме на підставі відповідного судового рішення. Проте, свої зобов`язання не виконував. Разом з тим, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця. Суд звертає\~увагу на\~той факт,\~що хоча,\~у деяких\~квитанціях призначення платежу вказане як аліменти, суд не бере до уваги їх як доказ саме сплати аліментів по виконавчому провадженні, відкритому на виконання рішення суду про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] , оскільки, останні повинні сплачуватись стягувачу у відповідності до виданого судом виконавчого документа. Частиною 3 ст.81 СК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи обставини справи, беручи до уваги, що позивачем не надано суду доказів щодо фактичної сплати ним аліментів, визначених рішенням суду, суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі. На підставі ст.ст. 84,\~133, 141, 180-184, 191-192 Сімейного Кодексу України,

Outcome: dismissed