Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-07 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про визнання квартири особистою приватною власністю подружжя покликаючись на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 листопада 2003 року до 21 серпня 2008 року. За час перебування у шлюбі її батьками для неї за власні кошти була придбана квартира [ADDRESS] . Оскільки така квартира була придбана за час шлюбу, однак не за рахунок спільних коштів, а за рахунок коштів її батьків [PERSON] та [PERSON] , просить визнати об`єктом права особистої приватної власності [PERSON] квартиру [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, давши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно був повідомлений про час та місце слухання справи, а тому згідно ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна вирішити у його відсутності, на підставі наявних у ній даних та доказів. Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 листопада 2003 року до 21 серпня 2008 року. Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У відповідності до договору купівлі-продажу квартири ВСЕ №315817 від 18 жовтня 2005 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали квартиру [ADDRESS] за 24929,00 грн. Також, згідно з договором купівлі-продажу квартири ВСЕ №315816 від 18 жовтня 2005 року [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] за 13084,00 грн. Крім того, свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що є батьками [PERSON] та після одруження [PERSON] з [PERSON] вони проживали у належній їм квартирі [ADDRESS] . Однак, у відповідача [PERSON] були борги у 2005 року, внаслідок чого вони вирішили продати належну їм квартиру [ADDRESS] та за отримані кошти придбати для [PERSON] та [PERSON] меншу квартиру, а решту коштів спрямувати на погашення боргів [PERSON] . У день продажу квартири [ADDRESS] , вони надали кошти [PERSON] для придбання квартири [ADDRESS] . Дана квартира була придбана повністю за належні їм кошти та саме для [PERSON] . Оцінюючи покази свідка, суд надає їм віри, оскільки вони знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з іншими матеріалами справи, нічим не спростовані, доповнюються та уточнюються іншими доказами. Суд вважає, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму\~ст. 60 СК України\~та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Вказана правова позиція викладена у\~постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/19610/15-ц\~(провадження 61-35779ск18). Внаслідок наведеного, оскільки позивач [PERSON] набула у власність квартиру [ADDRESS] під час перебування у шлюбі з відповідачем [PERSON] , однак за кошти її батьків [PERSON] та [PERSON] , які надали такі саме позивачу [PERSON] з метою придбання нею даної квартири, суд вважає, що квартиру [ADDRESS] слід визнати об`єктом права особистої приватної власності позивача [PERSON] . Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Внаслідок наведеного, суд вважає, що з відповідачів слід стягнути на користь позивача 7970,00 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved