Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

[PERSON] в листопаді 2021 року звернувся до суду з позовом до Держава Україна в особі : Головного Управління Національної поліції в Черкаській області, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 05.08.2021 року співробітником Відділу поліцейської діяльності № 1 (м. Черкаси) Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області Литвиненком Володимиром Олександровичем відносно [PERSON] [INFO] складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №248395 (далі - Протокол) за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, який з долученими до нього матеріалами направлено до Черкаського районного суду Черкаської області на розгляд.? 16.09.2021 року суддею Черкаського районного суду Черкаської області Суходольским О. М. в межах судової справи №707/1942/21 розглянуто вказаний протокол та долучені до нього матеріали та ухвалено постанову про закриття провадження по справі №707/1942/21 відносно [PERSON] на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказане судове рішення набрало законної сили 27.09.2021 року. Згідно частини п`ятої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Таким чином факт безпідставності складання співробітником поліції Протоколу стосовно мене підтверджено постановою суду у справі №707/1942/21 та додаткового обґрунтування не потребує. Також позивач посилався на те, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Внаслідок незаконних дій співробітника Відділу поліцейської діяльності № 1 (м. Черкаси) Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області [PERSON] його незаконно було притягнуто до адміністративної відповідальності, чим було заподіяно моральні страждання, які полягали у переживаннях щодо розголосу вказаного факту за місцем проживання та місцем роботи. У зв`язку з цим у мене виникло побоюванням громадського осуду. На його плечі впав непередбачуваний тягар витрат на правничу допомогу та судову тяганину. Сильні душевні хвилювання були підсилені тією обставиною, що в нього, законослухняного громадянина, який є досвідченим водієм звинувачують у порушенні правил дорожньою руху. Дана обставина також спричинила йому додаткові душевні переживання. Крім того, йому з того моменту потрібно було докладати додаткові зусилля для організації свого життя, оскільки звичний розпорядок потрібно було підлаштовувати під розклад судових засідань та зустрічі з адвокатом у справі про адміністративні правопорушення. Відповідні засідання та зустрічі з адвокатом проходили у м. Черкаси. Від місця його проживання до приміщення суду та офісу адвоката відстань становить понад 40 кілометрів в один бік. Окрім додаткових витрат на пальне, він був змушений витрачати багато часу на саму дорогу. Також після проведеного судового засідання 16.09.2021 року від пережитого стресу та хвилювання йому стало погано та він звернувся за медичною допомогою до КНП «Черкаський районний центр Первинної медико-санітарної допомоги» ЧРР Амбулаторія загальної практики - сімейної медицини с. Яснозір`я. Згідно довідки даного медичного закладу №82 від 21.09.20221 року вказано, що [PERSON] , [INFO] з 16.09.2021 по 21.09.2021 р знаходився на амбулаторному лікуванні у лікаря ЗПСЛ, діагноз: ГХ II ст. неускладнений церебральний криз. На підставі викладеного просив стягнути з Держави Україна через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь кошти для відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. 00 коп., завданої незаконними діями Відділу поліцейської діяльності № 1 (м. Черкаси) Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області. 29.11.2021 року ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси передано справу до Придніпровського районного суду м. Черкаси за підсудністю. 30.12.2021 року ухвалою судді Придніпровського районного суду м. Черкаси відкрито провадження у справі та позов прийнято до розгляду. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. В справі призначено підготовче засідання. Сторонам надано час для подачі заяв по суті спору. 06.06.2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті з повідомленням учасників справи. В судовому засіданні представник позивача адвокат Сененко К.В. підтримала позов та просила його задоволити в повному обсязі. Представник відповідача Державної казначейської служби України Ярош С.В. в судовому засіданні заперечував проти доводів позивача викладених в позовній заяві та просив відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві. У відзиві на позов від 27.01.2022 року Державна казначейська служба України (далі - ДКСУ) заперечувала проти доводів викладених в позові виходячи з наступного. Заперечувало щодо визначення Казначейства співвідповідачем у справі та незаконності стягнення моральної шкоди з Казначейства як з юридичної особи, оскільки, як вбачається з позовної заяви, Казначейство жодних прав та законних інтересів Позивача не порушувало та не могло відповідно до своїх повноважень проводити кримінальне переслідування стосовно Позивача і відповідно моральна шкода завдана незаконним кримінальним переслідуванням не може відшкодовуватись за рахунок бюджетних асигнувань Казначейства. Щодо стягнення на користь Позивача моральної шкоди в сумі 20000 грн. вказувало, що враховуючи норми чинного законодавства, дії працівників органів Національної поліції, за які Позивач вимагає відшкодування моральної шкоди не передбачені ч. 1 ст. 1176 ЦКУ оскільки Позивача не було незаконно засуджено, незаконно притягнено до кримінальної відповідальності, незаконно застосовано запобіжний захід, незаконно затримано, незаконно накладено адміністративне стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. До Позивача не було застосовано адміністративний арешт чи виправні роботи, не було конфісковано майно чи накладено штраф. Натомість, відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана, зокрема, фізичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, \~ \~ \~ \~органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами передбачених статтями 1173 та 1174 ЦК України. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - ППВСУ №4) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушені права власності, в тому числі інтелектуальної, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних явищ. Згідно п. 4 ППВСУ №4 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно Позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Казначейство вважає за необхідне зауважити, що Позивачем не надано підтверджуючих документів чи інших доказів, щодо завдання йому моральної шкоди, яку оцінено у 20 000,00 грн., моральних (душевних) страждань, тощо. Долучені документи медичних закладів не можуть свідчити про наявність моральної шкоди, оскільки, вони жодним чином не пов`язані з притягненням Позивача до адміністративної відповідальності. На Позивача покладається обов`язок доведення неправомірності дій працівників Головного управління Національної поліції в Черкаській області, наявності шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Як вбачається з постанови Черкаського районного суду черкаської області від 19.08.2021 по справі № 707/1942/21, що набрала законної сили 28.09.2021, у ній не згадується про незаконність дій працівників Національної поліції, незаконність складання ними протоколу про адміністративне правопорушення, тощо. Крім того, як визначено в постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 21.10.2020 по справі №312/262/18, - застосовуючи статті 1173 та 1174 ЦКУ, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Сам факт складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності так як відповідно до статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом. При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Отже, посилання Позивача, що складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення є підставою для відшкодування моральної шкоди, суперечать наведеним нормам та правовій позиції Верховного Суду. Крім того слід зазначали, що в р. 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 по справі № 752/47832/14-ц вказано - визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Казначейство вважає заявлену Позивачем суму моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн. надмірною і такою, що призведе до безпідставного збагачення Позивача за рахунок Держави Україна. А тому просили відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Черкаській області Желізняк Ю.В. в судовому засіданні заперечував проти доводів позивача викладених в позовній заяві та просив відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві. У відзиві на позов від 13.01.2022 року ГУНП в Черкаській області заперечувало проти доводів викладених в позові виходячи з наступного. На позивача складено протокол про адміністративне правопорушення від 05.08.2021 серії ДПР18 № 248395 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та повідомлено що розгляд справи буде проводитися судом за викликом.? Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 16.09.2021 провадження у адміністративній справі № 707/1942/21 відносно [PERSON] закрите на підставі п.1 статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Позивач не був засуджений, не притягувався до кримінальної відповідальності, відносно нього не застосовувався запобіжний захід, він не затримувався та на нього не накладалось адміністративне стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174цього Кодексу). За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від31.03.1995р.№ 4«Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 464/9789/17, вказано, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір, а суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягай негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Позивач не довів причинно-наслідковий зв`язок між закриттям справи про адміністративне правопорушення, а також протиправними діями працівника органів Національної поліції та довготривалим психоемоційним станом позивача, що негативно відобразився на його здоров`ї. Позивачем не надано суду доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру саме з боку відповідача, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань, а також не надано доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків із оточуючими, погіршення стану здоров`я у зв`язку із подіями. Також позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а отже, і заподіяння моральної шкоди, розмір якої жодним чином не обґрунтований. Наявність лише самого судового рішення про закриття провадження по справі, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, не може бути безумовною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки даним рішенням не підтверджується факт наявності причинного зв`язку між шкодою у визначеному позивачем розмірі і протиправними діяннями відповідача та вини останнього в її заподіянні.? Сам лише факт хвилювання позивача щодо розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності не є належним доказом втрат немайнового характеру позивача внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з порушенням цивільних прав, при настанні інших негативних наслідків. Оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведені факт наявності втрат немайнового характеру, обставин за яких настали вимушені зміни в його житті, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача по справі, а також не обґрунтовані вимоги щодо розміру завданої моральної шкоди, тому позов є безпідставним та необґрунтованим. Крім того, складений працівником поліції протокол про адміністративне правопорушення не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обов`язки для позивача. Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції, та відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі. Протокол, як доказ, підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою справи про адміністративне правопорушення і не може бути скасований. Отже, при складанні протоколу у відношенні позивача працівник поліції діяв в межах наданих йому повноважень відповідно до статей 255, 265-1 КУпАП та Закону України «Про Національну поліцію», а доказів про визнання його дій неправомірними позивачем не надано, як і не доведено факту завдання йому цими діями моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку з протиправністю дій і завданням шкоди. Посилання позивача на те, що протиправність та неправомірність дій працівників поліції щодо складання у відношенні нього протоколу про адміністративне правопорушення підтверджується постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 16.09.2021 є безпідставним на необґрунтованим. Рішення про встановлення факту неправомірності вищевказаних дій працівника поліції відсутнє. Зазначені висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.06.2018 року у справі № 640/17380/16-ц. Статтею 23 Закону України «Про Національну поліцію» встановлені основні повноваження поліції, яка відповідно до покладених на поліцію завдань: виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень; припиняє виявлені адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення адміністративного правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про адміністративні правопорушення або події; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Згідно ст.30 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом. Поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом. Про вчинення адміністративного правопорушення згідно ст.254 КупАП складається протокол уповноваженою на те посадовою особою. Інспектор СРПП ВПД № 1 ЧРУП ГУНП в Черкаській області Литвиненко В.Д. є працівником поліції та мав право складати протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 248395 від 05.08.2021. Позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій ГУНП в Черкаській області, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, оскільки відповідно до статей 283,284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом. При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність ГУНП заподіяли позивачу моральну шкоду. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові 21 жовтня 2020 року у справі № 312/262/18 (провадження N 61-14401св19). Враховуючи вищевикладене, просили відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, допитавши свідка, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Згідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 05.08.2021 року поліцейським Відділу поліцейської діяльності № 1(м. Черкаси) Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області Литвиненком В.О. відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №248395 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.? Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 16.09.2021 провадження у адміністративній справі № 707/1942/21 відносно [PERSON] закрите на підставі п.1 статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП Вказана постанова набрала законної сили, відомості щодо її оскарження у суду відсутні. Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР). Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. У справі, яка розглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 року у справі № 569/1799/16-ц, постановах Верховного суду від 05.02.2020 у справі №640/16169/17, від 09.06.2021 у справі №726/837/20. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Пунктами 3 та 9постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При цьому, що в рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Отже суд приходить до висновку, що обставинами, які безумовно вплинули на заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у понесених ним моральних (душевних) страждань є зокрема доведення своєї невинуватості, відчуття несправедливості, викликане складенням незаконного протоколу про притягнення до відповідальності, витрати зусиль спрямованих на захист своїх прав і свобод. Таким чином, наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача встановлених під час розгляду справи не спростовано відповідачами. Аналізуючи норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини можна зробити висновок, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Обґрунтовуючи власні позовні вимоги позивач стверджував, що внаслідок безпідставного складення на нього адміністративного протоколу про притягнення до адміністративної відповідальн6ості йому було заподіяно моральної шкоди, що призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, що змусило його докладати додаткових зусиль для доведення своєї невинуватості. А тому, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, а відтак, відхиляє доводи відповідачів щодо недоведеності факту завдання позивачу моральної шкоди. Зважаючи на доведеність факту відсутності в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, враховуючи вимоги розумності, добросовісності, виваженості, справедливості, а також встановлення розміру моральної шкоди, на думку суду, моральна шкода, яка заподіяна [PERSON] , може бути оцінена в розмірі 1000,00 грн. З урахуванням вищевикладеного, а також із врахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] ..

Outcome: partial