Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

До Жовтневого районного суду Миколаївської області звернувся [PERSON] з позовом до Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відшкодування майнової та моральної шкоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві, в якому, після збільшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду у розмірі 67115 грн. та моральну шкоду, розмір якої буде встановлений судом в результаті проведення психологічної судової експертизи. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 31 травня 2019 року Жовтневим районним судом Миколаївської області у цивільній справі № 477/598/19 ухвалено рішення про стягнення АТ «Перший український міжнародний банк» на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 16374 грн. 46 коп. За вказаним рішенням Жовтневим районним судом Миколаївської області видано лист. 23 січня 2020 року Подільський РВ ДВС м. Києва ГТУЮ зареєстрував надходження від позивача виконавчого документу разом з відповідною заявою про пред`явлення та іншими додатками. 30 січня 2020 року позивач, перебуваючи у скрутному матеріальному становищі, позичив у [PERSON] за договором позики суму 15500 грн. на строк до 30.04.2020, оскільки розраховував на отримання належних йому по виконавчому документу коштів, після чого планував повернути зазначений борг. 30 січня 2020 року АТ «Перший український міжнародний банк» звернувся до відповідача з заявою, в якій повідомив, що банком, на виконання вимог рішення суду у добровільному порядку до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, частково виконано рішення суду, а саме: на рахунок клієнта 26 липня 20019 року виплачено суму у розмірі 15213 грн. 47 коп. Також сплачено різницю між сумами 15213 грн. 47 коп., добровільно сплаченою банком 26 липня 2019 року, та сумою 16734 грн. 46 коп., яка зазначена в рішенні суду. Зазначена різниця становить 1521 грн. 35 коп. Крім того, банком сплачено виконавчий збір у сумі 153 грн. та витрати виконавчого провадження у розмірі 269 грн. Вказана заява боржника надійшла до відповідача до того, як було відкрито виконавче провадження. 11 лютого 2020 року на підставі виконавчого листа старшим державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. 11 лютого 2020 року, тобто в день відкриття виконавчого провадження, держвиконавцем була винесена постанова про закриття виконавчого провадження, в якій зазначено про фактичне виконання. Позивачу на банківський рахунок, вказаний ним при поданні заяви про відкриття виконавчого провадження, надійшло лише 1521 грн. 35 коп. Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 09 лютого 2021 року дії старшого державного виконавця Подільського районного ВДВС у м. Києві в частині винесення постанови від 11 лютого 2020 року визнано неправомірними, а також в частині невиконання виконавчого листа, виданого 03 липня 2019 року Жовтневим районним судом Миколаївської області. Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 16 квітня 2021 року бездіяльність старшого державного виконавця Подільського районного суду ВДВС у м. Києві в частині зволікання з відновленням виконавчого провадження та в частині невиконання виконавчого листа визнано неправомірною. 26 квітня 2021 року позивач направив відповідачу заяву з проханням повернути виконавчий документ з наміром у подальшому пред`явити його до виконання приватному виконавцю. Лише 07 липня 2021 року до Подільського районного відділу ДВС у м. Києві надійшов залишок коштів по виконавчому листу у розмірі 15213 грн. 99 коп., у зв`язку з чим, лише 09.07.2021 позивач повернув кредиторові за договором позики суму 15500 грн. Однак для повного виконання умов цього договору, позивач повинен сплатити кредиторові решту у виді пені у розмірі 67115 грн., що нараховувалась з 01.05.2020 по 07.07.2021. Крім того, неправомірними діями та бездіяльністю відповідача, позивачу було завдано моральної шкоди яка виразилось у стійкому психологічному напруженні, у зв`язку з очікуванням виконання рішення суду та повернення належних йому коштів, глибоке розчарування в діяльності відповідача, позивач зазнав принизливих відчуттів та розладу сну. Бентежність і страх усвідомлення, що за кожен день прострочення взятої позики нараховується пеня. Разом з цим, постраждала репутація позивача як порядної людини, що виконує свої зобов`язання та обіцянки, та це змушує позивача витрачати значний час, зусилля та інші ресурси на відновлення порушених прав і реабілітацію ділової репутації. У зв`язку з викладеним, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 05 листопада 2021 року матеріали вказаної цивільної справи передано для розгляду за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 грудня 2021 року, головуючим суддею у справі визначено Головчака М.М. 31 січня 2022 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відшкодування майнової та моральної шкоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, просив розгляд справи проводити за його відсутності, про що надав відповідну заяву. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності суду не надав. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності суду не надав. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними у суду матеріалами. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В судовому засіданні встановлено, що 31 травня 2019 року Жовтневим районним судом Миколаївської області у цивільній справі № 477/598/19 ухвалено рішення про стягнення АТ «Перший український міжнародний банк» на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 16374 грн. 46 коп. За вказаним рішенням Жовтневим районним судом Миколаївської області видано лист. 30 січня 2020 року АТ «Перший український міжнародний банк» звернувся до відповідача з заявою, в якій повідомив, що банком, на виконання вимог рішення суду у добровільному порядку до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, частково виконано рішення суду, а саме: на рахунок клієнта 26 липня 20019 року виплачено суму у розмірі 15213 грн. 47 коп. Також сплачено різницю між сумами 15213 грн. 47 коп., добровільно сплаченою банком 26 липня 2019 року, та сумою 16734 грн. 46 коп., яка зазначена в рішенні суду. Зазначена різниця становить 1521 грн. 35 коп. Крім того, банком сплачено виконавчий збір у сумі 153 грн. та витрати виконавчого провадження у розмірі 269 грн. Вказана заява боржника надійшла до відповідача до того, як було відкрито виконавче провадження. 11 лютого 2020 року на підставі виконавчого листа старшим державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, та в цей же день винесено постанову про закриття виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням. Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 09 лютого 2021 року дії старшого державного виконавця Подільського районного ВДВС у м. Києві в частині винесення постанови від 11 лютого 2020 року та в частині невиконання виконавчого листа, виданого 03 липня 2019 року Жовтневим районним судом Миколаївської області, визнано неправомірними. Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 16 квітня 2021 року бездіяльність старшого державного виконавця Подільського районного суду ВДВС у м. Києві в частині зволікання з відновленням виконавчого провадження та в частині невиконання виконавчого листа визнано неправомірною. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про виконавче провадження». Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає такі складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України. Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України). Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 25 жовтня 2005 року у справі № 32/421). Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність в діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними. Шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду. Грошовий вираз майнової шкоди є збитками. Відповідно до статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що невчинення посадовими особами державної виконавчої служби всіх необхідних виконавчих дій призвело до невчасного виконання судового рішення у зв`язку з чим, перебуваючи у скрутному матеріальному становищі, останній був вимушений отримати у борг грошові кошти в розмірі 15500 грн. на придбання телевізора, в придбанні якого він нагально потребував, а тому він має право на відшкодування майнової шкоди в розмірі нарахованої пені за невчасно повернутий борг у розмірі 67115 грн. Проте, факт тривалого невиконання рішення суду внаслідок неправомірних дій посадових осіб державної виконавчої служби, на який посилається позивач як на підставу позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між несвоєчасним виконанням рішення, яке набрало законної сили, та завданою шкодою. Так з наданої позивачем копії договору позики від 30 січня 2020 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали цей договір про те, що [PERSON] передає у власність [PERSON] гроші у розмірі 15500 грн. на строк до 30 квітня 2020 року. Проте позивачем суду не надано належних доказів того, що ним не повернуто у строк до 30 квітня 2020 року борг у сумі 15500 грн. за вказаним договором позики, у зв`язку з чим він ніби вимушений, відповідно до умов договору, сплатити пеню у розмірі 67115 грн. Також суду не надано належних доказів, що позикодавець [PERSON] має майнові претензії у виді сплати пені саме на суму 67115 грн. до [PERSON] у зв`язку з невиконанням останнім умов договору позики, тобто неповернення суми боргу у строк, визначений у договорі. Крім того, суд критично ставиться до доводів позивача про те, що він отримав у борг 15500 грн. для придбання телевізора, оскільки суду не зрозуміло в чому полягала нагальна потреба позивача отримувати у борг грошові кошти, будучи і так у скрутному матеріальному становищі (про що він сам зазначив у позові) на придбання саме телевізора, який взагалі не є предметом першої необхідності. Виходячи з недоведеності позивачем усіх складових делікту, тобто не надання належних доказів спричинення йому майнової шкоди саме діями чи бездіяльністю відповідача, наявності умов для компенсації майнової шкоди, як то протиправність поведінки особи, яка завдала майнової шкоди, причинний зв`язок та вина відповідача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині відшкодування майнової шкоди. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В судовому засіданні було встановлено, що ухвалами Жовтневого районного суду Миколаївської області по скаргам позивача у справах № 4-с/477/1/21 від 09 лютого 2019 року, № 4-с/477/2/21 від 16 квітня 2021 року визнавались неправомірними дії та бездіяльність старшого державного виконавця Подільського РВДВС у м. Києві при проведенні виконавчих дій по примусовому виконанню виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом Миколаївської області по справі № 477/598/19 року про стягнення з ПАТ «Перший український міжнародний банк» на користь [PERSON] грошових коштів й винних посадових осіб було зобов`язано вчинити дії на відновлення порушених прав стягувача. Зазначеними судовими рішеннями встановлено бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби в частині належного та ефективного виконання судового рішення. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Оскільки судовими рішеннями Жовтневого районного суду Миколаївської області встановлена бездіяльність та протиправність дій посадових осіб державної виконавчої служби в процесі виконання судових рішень про стягнення коштів, тому суд прийшов до висновку, що наявні усі складові цивільно-правової відповідальності, що могли б бути підставою для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди. Проте, як вбачається з позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду, розмір якої буде встановлено судом у результаті проведення психологічної судової експертизи. Суд не має права призначити експертизу за власною ініціативою (за винятком справ окремого провадження - ст. 239 ЦПК України), однак, відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, зобов`язаний забезпечити (організувати) дійсно змагальний процес, тобто створити особам, які беруть участь у справі, всі умови для реалізації ними своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов`язків. Однак, позивач своїм процесуальним правом заявити клопотання про призначення судової психологічної експертизи не скористався, у зв`язку з чим, суд не має об`єктивної можливості визначити розмір моральної шкоди, завданої бездіяльністю та протиправними діями відповідача. А відтак, позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. ст. 3 Закону України «Про судовий збір», та у позові відмовлено, суд вважає за необхідне витраті по сплаті судового збору віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed