Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-06 00:00:00

18.02.2022 до суду від [PERSON] надійшла позовна заява до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, у якій позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором безпроцентної строкової позики від 05.12.2019 року у розмірі 30 486,62 грн, з яких сума боргу складає 24 800 грн, 4 189,34 грн - інфляційне збільшення, 1 497,28 грн - 3% річних, а також судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.12.2019 між сторонами укладено договір позики терміном на 2 місяці, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 24 800 грн. Відповідач взяла на себе зобов`язання повернути позику до 05.02.2020, однак на день звернення позивача до суду відповідач кошти не повернула, не бажає добровільно вирішити спір та уникає зустрічей, у зв`язку з чим позивач звертається до суду за захистом порушеного права. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.05.2022 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами /а.с.22/. Відповідач обізнана про розгляд справи в суді, про що свідчить зворотне повідомлення, з якого вбачається, що відповідач отримала копію ухвали про відкриття провадження до копію позову з додатками 30.05.2022 за адресою зареєстрованого місця проживання /а.с.24/. Правом на подання відзиву відповідач не скористалась. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини дійшов наступного висновку. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч.1). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч.2). За ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Судом встановлено, що [PERSON] отримала від [PERSON] 24 800 грн, які позичальник зобов`язалася повернути в строк до 05.02.2020 року. Ця обставина підтверджена укладеним 05.12.2019 між сторонами Договором позики (далі Договір) /а.с.10-12/. За приписами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2). Наданий позивачем Договір містить інформацію щодо предмета доказування, а саме щодо виникнення між сторонами правовідносин за договором позики, тож у розумінні ст. 77 ЦПК України є належним та допустимим доказом. Статтею 1049 ЦК України на позичальника покладений обов`язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договором встановлений обов`язок повернення позичальником грошових коштів позикодавцю - до 05.02.2020. За загальними умовами виконання зобов`язання, визначеними ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З огляду на ту обставину, що зобов`язання за договором позики по поверненню позичених грошових коштів на час ухвалення судового рішення позичальником не виконане, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову щодо стягнення суми боргу у розмірі 24 800 грн. Відповідач доказів на спростування заявлених позовних вимог не надала. Враховуючи вищевказане позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 24 800 грн підлягає задоволенню. Також позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 1 497,28 грн, інфляційні втрати у розмірі 4 189,34 грн. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено що, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат суд вважає обгрутованим, а отже вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 1 497,28 грн та інфляційних втрат у розмірі 4 189,34 грн підлягає задоволенню. Отже, позовна заява позивача про стягнення з відповідача заборгованість за договором безпроцентної строкової позики від 05.12.2019 року у розмірі 30 486,62 грн, з яких сума боргу складає 24 800 грн, 4 189,34 грн - інфляційне збільшення, 1 497,28 грн - 3% річних підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо судових витрат. Позивач разом з позовною заявою надав суду докази судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, а саме: розрахункову квитанцію №024874 від 20.01.2022 /а.с.13/, Акт виконаних робіт (послуг) від 25.01.2022 /а.с.14/, Договір про надання правової допомоги від 20.01.2022 /а.с.14-зворотній бік/. Відповідно до пункту 4.1 Договору Договір про надання правової допомоги, отримання винагороди адвокатом відбувається у формі гонорару. Сума гонорару становить 4 000 грн (п.4.2) Одним з основних принципів цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Частиною 1 ст. 133 ЦПК встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову (ч. 2 ст. 16 ЦПК України). Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Судом встановлено, що позивач поніс судові витрати по оплаті правничої допомоги у розмірі 4 000 грн, що підтверджується розрахунковою квитанцією №024874 від 20.01.2022 на суму 4 000 грн /а.с.13/, Акт виконаних робіт (послуг) від 25.01.2022 /а.с.14/, Договір про надання правової допомоги від 20.01.2022 /а.с.14-зворотній бік/. Якщо стороною документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Комплексний аналіз наданих стороною позивача доказів щодо витрат на професійну правничу допомогу надає суду можливість зробити висновок, що позивачем документально доведено, що він поніс витрати на правову допомогу у розмірі 4 000 грн. Відповідно до статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з вимог розумності, справедливості та пропорційності, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000 грн є реальними та розумними, а відтак підлягають відшкодуванню. Судовий збір у розмірі 992,40 грн, сплачений позивачем при зверненні до суду, у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, покладається на відповідача.

Outcome: approved