Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Держави Україна\~в особі\~головного лікаря\~Центральної Гадяцької\~районної лікарні,\~Миргородської РДА,\~Миргородської районної\~ради,\~третя особа:\~ДКСУ про\~відшкодування шкодиу розмірі 2000 000 гривень. Свої вимоги\~обґрунтовував тим,\~що вчасно\~не отримував\~пенсію і\~соціальну допомогу,\~у зв`язку\~з чим\~постраждав не\~по своїй\~вині і\~за 312\~місяців страждань,\~починаючи з\~1992\~року,\~повинна бути\~компенсація,\~яку він\~визначив у\~розмірі 2\~000\~000\~грн.\~Зазначає,\~що головні\~лікарі Гадяцької\~ЦРЛ Тичинін\~Г.В.,\~згодом [PERSON] \~і зараз\~ [PERSON] \~завдали йому\~шкоду У\~зв`язку із\~змінами відповідачами\~у справі\~є не\~лише головні\~колишні лікарі\~медичного закладу,\~а і\~колишні і\~нинішні засновники\~лікарні,\~тобто Миргородська\~держадміністрація (правонаступник\~Гадяцької райдержадміністрації),\~Миргородська райрада\~(правонаступник\~Гадяцької райради).Позивач просить стягнути з держави Україна на його користь суму неотриманої вчасно пенсії та соціальної допомоги у розмірі 2000 000 грн, а саме 1 500 000 грн майнової шкоди (за 312 місяців), починаючи з 1992 року та 500 000 грн моральної шкоди. 21 березня 2022 року ухвалою суду відкрито провадження в справі в порядку загального позовного провадження. 14 квітня 2022 року проведено підготовче судове засідання. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, стягнути з держави Україна на його користь суму неотриманої вчасно пенсії та соціальної допомоги у розмірі 2000 000 грн, а саме 1 500 000 грн майнової шкоди (за 312 місяців), починаючи з 1992 року по 2018 рік та 500 000 грн моральної шкоди, пояснивши, що він з 1992 року намагався встановити інвалідність, однак головний лікар проявив бездіяльність і не направив його на МСЕК. Внаслідок неправомірних дій Держави Україна в особі головного лікаря Гадяцької ЦРЛ, що виразились у знищенні його медичної документації та ненаданні направлення на МСЕК, з метою оформлення групи інвалідності з дитинства по зору, він вчасно не отримав пенсії та соціальної допомоги у розмірі 1 500 000 грн за 312 місяців, починаючи з 1992 року. Така бездіяльність тривала до 2018 року, аж поки він неотримав статус інваліда. Підтвердив, що позов заявляє виключно до держави, так як медична установа не взмозі буде виконати рішення суду за відсутністю відповідних бюджетних асигнувань. В послідуючі судові засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представники Миргородської РДА, Миргородської районної ради, Державного казначейська служби України у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи листи з судовими повістками, направлені на їх адреси були повернуті до суду без вручення. Комунальне некомерційне підприємство «Гадяцька міська центральна лікарня» надало відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що КНП «Гадяцька МЦЛ» є комунальним, а не державним закладом. Відповідно до п.п.1.1. Статуту КНП «Гадяцька МЦЛ» Гадяцької міської ради є лікарняним закладом охорони здоров`я - комунальним унітарним некомерційним підприємством, що надає послуги вторинної/спеціалізованої медичної допомоги будь-яким особам у порядку та на умовах, встановлених законодавством України та Статутом. Згідно п.7.2. Статуту поточне керівництво (оперативне управління) Підприємством здійснює керівник Підприємства -Директор. Відповідно до п. 7.5.13 Статуту Директор здійснює зовнішнє представництво закладу в адміністративних органах, засобах масової інформації тощо, захищає майнові інтереси закладу охорони здоров`я в суді, органах державної влади та управління. Головний лікар до якого позивається позивач не являється посадовою особою та не може бути відповідачем у даній справі. Держава Україна в особі головного лікаря Гадяцької ЦРЛ не є належним відповідачем у даній справі, оскільки, Комунальне некомерційне підприємство «Гадяцька міська центральна лікарня» Гадяцької міської ради не є органом державної влади та у своїй діяльності безпосередньо не підпорядковується державі. Також у відзиві значиться про відсутність причинного зв`язку між діями Гадяцької ЦРЛ, які на думку позивача є неправомірними і завданою шкодою, оскільки позивачем не зазначено у чому полягає завдана йому моральна шкода з точки зору роз`яснень Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995. Оскільки КНП «Гадяцька міська центральна лікарня» Гадяцької міської ради не є державним підприємством, тому не може виступати відповідачем за зобов`язаннями Держави Україна. Суд, заслухавши доводи позивача, дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, дійшов до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що [PERSON] перебував на лікуванні в очному відділенні Київської міської клінічної лікарні № 6 «Медмістечко» з 24 листопада 1987 р., де йому було проведено оперативне втручання 25 листопада 1987 р.: ЕКЕК, імплантація ІОЛ, передня УЗХ 1,0 з приводу природної катаракти лівого ока, лист установи № 512 від 20.02.2017. (а.с. 20) [PERSON] 17 березня 2010 року був оглянутий на МСЕК, у зв`язку з чим йому встановлено ІІІ групу інвалідності по зору (загальне захворювання) (а.с. 33). На засіданні ДЗ «ЦМСЕК МОЗ України» розглянуто звернення [PERSON] з питання зміни причини інвалідності і повідомлено, що враховуючи наявність в медико-експертній справі виписного епікризу з історії хвороби № 13818 (29/11/ - 08,12/1987р) про лікування з приводу вродженої катаракти лівого ока у відділі мікрохірургії ока Київського науково-дослідного інституту, що підтверджується листом Київської міської лікарні № 6 від 23.06.2017 за № 1709, комісія доручила обласній МСЕК повернутися до розгляду порушеного питання про зміну причини інвалідності "загальне захворювання" на категорію "з дитинства". 02 липня 2018 року позивачу встановлено безтерміново другу групу інвалідності по зору з дитинства, що підтверджується актом огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ № 0029204, виданої Полтавською обласною транспортно-радіологічною МСЕК. З листа Гадяцької центральної лікарні щодо зміни [PERSON] категорії інвалідності з «загального захворювання» на «інвалід з дитинства», яку він мотивував наявністю виписки з історії хвороби № 13818 офтальмологічного відділення мікрохірургії ока Київського НДІ за 1987 рік, вказаний діагноз «Вроджена катаракта», позивачу роз`яснено, що дана виписка була в наявності в посильній документації, що направлялась на офтальмологічну МСЕК. Приймаючи той факт, що згідно військового квитка № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , він був визнаний придатним до служби в армії, тому підстав для направлення на МСЕК для зміни категорії інвалідності не було. (а.п. 18) 02 липня 2018 року [PERSON] встановлено безтерміново другу групу інвалідності по зору з дитинства, про що свідчить довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0029204, видана Полтавською обласною транспортно-радіологічною МСЕК. Відповідно довідки № 253 від 03.08.2020 [PERSON] за станом здоров`я є інвалідом ІІ гр. по зору з дитинства. Згідно ІПРІ № 410 від 10.04.2020 хворий потребує забезпечення біфекальними окулярами та збільшувальною лупою на загальну суму 5000 грн. (а.с. 34) На звернення [PERSON] до Гадяцької міської ради щодо виконання індивідуальної програми інваліда № 410 від 10.09.2020, а саме надання матеріальної допомоги на придбання окулярів та лупи, листом від 07.07.2021 повідомлено, що рішенням п`ятої сесії Гадяцької міської ради восьмого скликання 27.01.2021 № 163 затверджено Положення про комісію з розгляду питань надання матеріальної допомоги населенню Гадяцької міської територіальної громади. Відповідно до Положення фінансування матеріальної допомоги здійснюється за рахунок запланованих асигнувань для виділення матеріальної допомоги населенню Гадяцької міської територіальної громади. Оскільки, [PERSON] є жителем Краснолуцької сільської територіальної громади, йому рекомендовано звернутися до виконавчого комітету Краснолуцької сільської ради. (а.п 35) 22 липня 2021 р. листом виконавчого комітету Краснолуцької сільської ради, [PERSON] повідомлено, що у сільській раді не передбачена Програма по відшкодуванні вартості квитків за проїзд залізничним, автомобільним транспортом для пільгових категорій громадян на міжміських та міжобласних автобусних маршрутах загального користування за рахунок місцевого бюджету. (а.п. 13) З висновку лікарсько-консультативної комісії № 127 від 06.04.2022 вбачається, що [PERSON] отримав вироби медичного призначення по діючій ІПРІ № 410 від 10.04.2020: дві пари окулярів від 03.11.2021 та 1 лупу від 03.11.2021. (а.п. 127) Також судом встановлено, що [PERSON] отримує пенсію в разі втрати годувальника згідно Закону № 2262 з 29.08.2028 за померлого батька інваліда війни. Загальний розмір пенсії станом на 01.03.2022 становить 4351,50 грн., а також отримує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства 2 групи: травень 2022 року 2100 грн. За змістом статей 1173,174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи їх посадовою або службовою особою при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Підставами відповідальності є протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та настанням шкоди, а також вина завдавача шкоди. За загальним правилом деліктна відповідальність настає за наявності вини заподіювача шкоди. У відповідності до ст. 12,13 ЦПК України сторони несуть тягар по доведенню обставин, якими обґрунтовують позовні вимоги та заперечення. Згідно ст. 77\~\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.\~Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.\~Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.\~Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Всупереч вимогам вказаних статей, [PERSON] не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували\~протиправність дій держави Україна відносно нього. Також суд вважає необхідним вказати, що медичні заклади є комунальними, а не державними, тому держава Україна не може відповідати за зобов`язаннями недержавних органів, а держава Україна не може виступати відповідачем у суді в особі головного лікаря Гадяцької ЦРЛ, яка на час подання позову була ліквідована. Згідно ч. 4 ст. 58 ЦПК України - держава, територіальна громада бере участь у справі через відповідний орган державної влади, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник. Держава Україна в особі головного лікаря Центральної Гадяцької районної лікарні не є належним відповідачем у даній справі, оскільки КНП «Гадяцька міська центральна лікарня» Гадяцької міської ради не є органом державної влади та у своїй діяльності безпосередньо не підпорядковується державі. Ще до початку реорганізаційних процесів Гадяцькою районною радою сьомого скликання було прийнято рішення про передачу КНП «Гадяцька ЦРЛ» Гадяцької районної ради, як юридичної особи у власність Гадяцької міської територіальної громади. Таким чином, станом на день подачі позову до суду ні Миргородська РДА, ні Миргородська районна рада не мають ніякого відношення до КНП «Гадяцька ЦРЛ» щодо її прав та обов`язків. Також не надано доказів про протиправність дій головного лікаря Центральної Гадяцької районної лікарні, Миргородської РДА, Миргородської районної ради, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і їх протиправними діями чи бездіяльністю. Крім того, позивачем не зазначено які саме неправомірні дії чи бездіяльність допущено відносно нього, коли вони мали місце та чому вони були неправомірними. Не вказано ступінь відповідальності, яку має нести кожен з відповідачів. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. Згідно п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов не до тих, хто має відповідати за позовом або притягнув не всіх відповідачів, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів. Поміж тим, такі клопотання від позивача не надходили. З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи, а [PERSON] відповідно до ст. 51 ЦПК України не скористався правом на заміну належного відповідача, навпаки наполягав на саме такому суб`єктному складу відповідачів. За наведених обставин суд вважає, що позов заявлений до неналежних відповідачів, тому відповідно не вбачає правових підстав для задоволення позову, і вважає, що задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тому судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed