Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-14 00:00:00

22.02.2021 року позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] , прохаючи стягнути на її користь заборгованість по виплаті аліментів на утримання дітей [PERSON] , 2001 року народження, та [PERSON] , 2013 року народження, станом на 01.02.2021 року в сумі 120450 грн. та неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 221573 грн. 50 коп. В обґрунтуванні\~позову зазначає,\~що з\~29 липня 2000 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Шлюб зареєстрований у відділі реєстрації актів громадського стану Жовтневої районної ради міста Дніпропетровська. Актовий запис № 527. Від цього шлюбу має двох дітей [PERSON] , 2001 року народження, та [PERSON] , 2013 року народження. На теперішній час шлюб фактично припинено. Однак, 24.03.2017 року було винесено рішення Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровська про стягнення з відповідача аліментів на користь [PERSON] . Аліменти стягнені у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень, тобто по 1500 гривень на кожну дитину щомісяця. Починаючи з лютого 2017 року по сьогоднішній день відповідач аліменти на утримання дітей не виплачує, що також підтверджується довідкою про заборгованість, яка видана державним виконавцем та у якій зазначено, що сума за весь період несплати аліментів становить 120450 гривень. Згідно ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Таким чином, відповідно до формули розрахунку неустойки, загальна сума пені за період 2017-2021 рік складає 221573 гривні 50 копійок. У добровільному порядку відповідач не бажає сплатити заборгованість по аліментам та пені, а тому позивач звернулась до суду за захистом своїх прав. Ухвалою від 15.03.2021 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено судове засідання. 08.12.2021 року до суду надійшов відзив від відповідача у якому він зазначив, що з позовною заявою не згоден, та прохає відмовити у її задоволенні. Свої заперечення обґрунтовує наступним чином. Вимоги про стягнення аліментів з відповідача яка вирішена шляхом ухвалення судового рішення, то повторне стягнення аліментів, якими є і заборгованість з їх сплати, не допускається. Стягнення цієї заборгованості допускається лише виконавцем в рамках виконавчого провадження. З таких обставин відсутні правові підстави для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за аліментами. Щодо стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, відповідач зазначив наступне. Позивач вірно зазначено формулу розрахунку пені, однак розрахунок зроблено не вірно. Крім того, сума пені не може бути більше 100% суми заборгованості. Також, безумовною умовою для задоволення вимоги щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів повинна існувати вина платник аліментів. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В обґрунтуванні своїх вимог стягувач обов`язково повинен надати суду докази окремого проживання відповідача з дітьми, відсутність домовленості між батьками щодо утримання дітей та фактична відсутність або неналежне утримання відповідачем дітей. Таких доказів позивач до суду не надала. Позивач в період звернення до суду щодо стягнення аліментів на утримання дітей, продовжувала проживати з ним однією сім`єю з чоловіком, при цьому не повідомила про свій намір у судовому порядку стягувати з нього аліменти. Взагалі не було ніяких розмов щодо недостатнього утримання їх спільних дітей. Тобто, позивач умисно приховувала це рішення від свого зі своїх корисливих мотивів, щодо майбутнього швидкого свого збагачення за рахунок на теперішній час вже колишнього чоловіка. При цьому, поставивши останнього в дуже скрутне становище такий собі де позитивним рахунок - сюрпризом для платника. Тобто позивач проживаючи однією сім`єю з відповідачем та їхніми спільними дітьми з 2000 року по 2019 рік добросовісно без яких-небудь питань з цього приводу належно як це заведено у сім`ях та встановлено законодавством утримував доньок разом з жінкою. Разом формували бюджет, тобто вели спільне господарство.\~ \~ \~ \~ \~ \~ Отже на час звернення до суду щодо ухвалення заочного рішення про стягнення аліментів, та майже 2,5 роки позивач та відповідач спільно проживали однією сім`єю та вели спільне господарство. Відповідно до історії по картковому рахунку № [NUMBER] який належить відповідачу, вбачається постійний регулярний прибуток.\~Відповідач звертає увагу суду на той факт, що позивачем умисно не надано суду доказів доходу відповідача, тому що позивачу було відомо дохід відповідача, так як розрахункова картка відповідача постійно знаходилась у розпорядженні позивачки. Враховуючи все вищезазначене відповідач прохає відмовити у позовній заяві у повному обсязі.\~ \~ Позивач у судове засідання не з`явилась, до суду її представником надано заяву про розгляд справи у відсутність позивача та її представника, позовні вимоги підтримала у повному обсязі а також надала до суду відповідь на запит з Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) від 06.06.2022 року за № 03-2/16768 щодо розрахунку заборгованості по сплаті аліментів у якій було зазначено, що станом на 01.06.2022 року сума боргу складає 144450 гривень. Відповідач у судове засідання не з`явився, представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. У задоволенні позову прохав відмовити та підтримував свої пояснення, які викладені у відзиві. Враховуючи те, що справа розглядалась за відсутності сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводилась. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову за наступних обставин. Відповідно до вимог\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24.03.2017 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська було винесено рішення щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , 2001 року народження, та [PERSON] , 2013 року народження. Аліменти були призначені у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень, тобто по 1500 гривень на дитину. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів складеного державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Потапенко В.В. відповідач має заборгованість станом на 01.02.2021 року у розмірі 120450 грн. Відповідно до ч. 3\~ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Згідно із частиною третьою\~статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»\~, визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому\~Сімейним кодексом України. У частині восьмій\~статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»\~зазначено, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом. Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 згаданого Закону, відповідно до частини восьмої якої суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір. Відповідно до ч. 3\~ст. 194 Сімейного кодексу України\~заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до\~ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Суд вважає, що стягнення заборгованості по аліментам не є належним способом захисту та не призведе до поновлення порушених прав позивача, оскільки специфіка аліментних платежів полягає в тому, що у разі несплати чергового платежу, він автоматично рахується як заборгованість. Стягнення такої заборгованості по аліментам призведе до подвійного стягнення боргу, а на практиці боржник, який злісно не виконує аліментні зобов`язання, буде ухилятись від виконання рішення суду про стягнення заборгованості по аліментам. З урахуванням вимог діючого законодавства, суд вважає, що підстав для стягнення заборгованості по аліментах немає, оскільки всі питання щодо сплати аліментів за судовим рішенням вирішуються державним виконавцем при виконанні судового рішення. У разі нездійснення державним виконавцем дій, передбачених\~Законом України "Про виконавче провадження", діючим законодавством передбачено порядок оскарження такої бездіяльності. Таким чином, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по аліментам, слід відмовити. Стосовно вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, суд виходить з наступного. Так, згідно з частиною першою\~статті 196 СК України\~при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Так, у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного правового висновку. Передбачена\~статтею 196 СК України\~відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується наступним чином. Заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, формула така: заборгованість за місяць * кількість днів заборгованості * 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Відповідач у своєму відзиві заперечує проти задоволенні позову та зазначає, що він не знав про заочне рішення щодо стягнення аліментів, оскільки під час винесення даного рішення та ще 2,5 роки після цього він проживав з дружиною однією сім`єю та вів спільне господарство. Разом з цим, відповідач рішення суду про стягнення аліментів не виконує, внаслідок чого у нього виникла заборгованість по їх сплаті, що вбачається із розрахунку заборгованості, яка станом на 01.02.2022 року становить 120450,00 грн. З огляду на те, що відповідач не сплачує аліменти, суд вважає можливим стягнути пеню за прострочення сплати аліментів. Однак в силу ч. 1\~ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Отже, суд має право стягнути пеню, розмір якої не перевищує розмір заборгованості по аліментам. Як видно із розрахунку державного виконавця про заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір заборгованості станом на 01.02.2022 року складає 120450,00 грн., тому розмір пені, що підлягає стягненню, має бути обмежений саме таким розміром. Отже, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 120450,00 грн. Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до вимог ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід віднести на рахунок держави, оскільки позивач при поданні позову до суду була звільнена від його сплати за законом. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial