Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачкою вони одружилися 08 вересня 2002 року. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Вказує на те, що за час спільного життя у шлюбі, виявилося що у них були зовсім протилежні погляди на сімейне життя, спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. На даний час на розгляді в суді перебуває справа про розірвання шлюбу. З серпня 2021 року неповнолітня дочка постійно проживає з ним за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] має намір виїхати за кордон та забрати доньку з собою, проте він заперечує щодо виїзду доньки за межі України. Дочка на даний час не виявляє бажання виїжджати за межі України. Крім того, психоемоційний зв`язок між дочкою та матір`ю втрачено через припинення спільного проживання. Він повністю опікується інтересами і потребами дочки, піклується про неї, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям. З огляду на викладене, просить суд визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із ним за місцем його реєстрації та проживання. В судовому засіданні [PERSON] підтвердив обставини, викладені в позові, просив суд позов задовольнити. Крім того пояснив, що на даний час дружина вже виїхала за межі України та висловлювала намір щодо перевезення туди дитини. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте направила до суду заяву, в якій заявлені вимоги не визнала, справу просить розглянути без її участі. Представник органу опіки та піклування в особі Сучевенської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області Трачук Н.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила, що за результатами комісійного обстеження сім`ї [PERSON] було встановлено, що малолітня [PERSON] на даний час проживає з батьком в належних умовах. Між дитиною та батьком існує тісний психологічних зв`язок та вона виявила бажання не змінювати місце проживання. Вислухавши пояснення позивача, представника органу опіки та піклування, а також дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 вересня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Глибоцького районного управління юстиції Чернівецької області. Від шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відповідно до довідки Сучевенської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області №874 від 11 липня 2022 року [PERSON] зареєстрований і проживає в [ADDRESS] , до складу його сім`ї входять: [PERSON] , зареєстрована, але фактично з серпня 2021 року проживає в [ADDRESS] ; [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов від 22 червня 2022 року, [PERSON] зареєстрований і проживає в [ADDRESS] , до складу його сім`ї входять [PERSON] , зареєстрована але фактично не проживає; [PERSON] , [INFO] . Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 22 червня 2022 року, [PERSON] проживає в [ADDRESS] . Згідно висновку органу опіки та піклування від 07 липня 2022 року №43, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - Сучевенська сільська рада Чернівецького району Чернівецької області вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . На підставі описаних вище доказів судом встановлено, що на даний час [PERSON] повністю опікується інтересами і потребами дитини, піклується про неї, займається її вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини. Крім того, як вбачається з позовної заяви, між сторонами є спір щодо місця проживання дітей. Відповідно до частин другої, восьмої та дев`ятої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами четвертої, п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно зі статтею 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (стаття 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (стаття 177 СК України). Разом з тим, з огляду на вік малолітньої дитини, в даному конкретному суд не вбачає можливості заслуховування її думки щодо суті спору. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливим. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v.UKRAINE, №10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). У рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» Європейського суду з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у спорі, а вже тільки потім права батьків. Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що на даний час психоемоційний зв`язок дитини із батьком є тісним, [PERSON] належним чином забезпечує духовний та фізичний розвиток дитини, її виховання та навчання. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що визначення місця проживання дитини на даному етапі її розвитку разом з батьком відповідатиме її якнайкращим інтересам та забезпечить сталий емоційний, фізичний та духовний розвиток На підставі викладеного та

Outcome: approved