Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

Позиція сторін у справі У липні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування збитків в розмірі 352 254, 77 грн. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням суду розірвано. Від шлюбу мають спільних дітей: малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , і неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Діти проживають із позивачем та перебувають на його утриманні. Упродовж 2019 року та перше півріччя 2020 року позивачем витрачено 704 509, 54 грн на задоволення основних потреб дітей (харчування, одяг, лікування, навчання, відпочинок та оздоровлення). Частка участі кожного з батьків у спільних витратах на задоволення потреб дітей є рівними, а відтак відповідач зобов`язана відшкодувати позивачу збитки завдані через надмірну працю на шкоду його здоров`ю та перевитрати його особистих доходів на задоволення основних потреб дітей. Представник відповідача подала відзив на позов, в якому зазначила про те, що вже є рішення суду, яким вирішено питання щодо відшкодування витрат позивача на утримання синів. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав та просив задовольнити. Відповідач проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 грудня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 лютого 2022 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 лютого 2020 року у справі № 761/19044/19-ц. Від шлюбу сторони мають спільних дітей: малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , і неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, діти проживають разом із батьком. За правилами частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 січня 2021 року у справі № 757/15105/20-ц стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на утримання дітей у розмірі 14 232 грн. 50 коп. Позиція суду та оцінка аргументів сторін Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За частинами першою та другою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі статтями 180, 191 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, однак за умови, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Суд зазначає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Твердження позивача про те, що витрати на дітей це збитки у вигляді перевитрат його особистих доходів на задоволення основних потреб дітей, свідчать про його хибне уявлення щодо виконання своїх батьківських обов`язків. У частині другій статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Зазначені позивачем витрати на утримання дітей не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України, вимоги про стягнення аліментів чи додаткових витрат на дітей не заявлялось, а відтак, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, відсутні правові підстави для задоволення вимог позову.

Outcome: dismissed