Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-31 00:00:00

[PERSON] \~03.06.2021\~звернулася до\~суду з\~позовом до\~відповідача про поділ спільного майна подружжя,\~обґрунтовуючи свої\~вимоги тим,\~що з\~12.11.1999\~вона з\~відповідачем перебували\~у зареєстрованому\~шлюбі,\~який розірваний\~рішенням суду\~від 11.05.2021.\~Перебуваючи у\~зареєстрованому шлюбі\~30.08.2004\~за спільні\~кошти ними\~було придбано\~житловий будинок\~з господарськими\~і побутовими\~будівлями та\~спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з договором купівлі-продажу від 30.08.2004 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №259281317 від 01.06.2021 вказаний будинок зареєстрований за відповідачем. Зазначає, що це майно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому має бути розподілене між сторонами у рівних частках. Оскільки згоди з відповідачем про добровільний поділ майна не досягнуто, тому зазначені обставини змусили її звернутися до суду з даним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку. Позивачка в судове засідання не з`явилася, однак подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, відповідно до якої пред`явлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої позовні вимоги визнав частково, заперечуючи проти стягнення з нього понесених позивачкою витрат на правничу допомогу, а в частині визнання за позивачкою права власності на 1/2 частку спірного житлового будинку позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи та заяви сторін, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (виданого повторно) сторони 12.11.1999 зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Богданівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, актовий запис №28. Згідно з рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11.05.2021 шлюб між сторонами розірваний. В період\~перебування сторін\~у зареєстрованому\~шлюбі,\~ [PERSON] \~30.08.2004\~придбав житловий\~будинок з\~господарськими і\~побутовими будівлями\~та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 30.08.2004, посвідченим приватним нотаріусом Знам`янського районного нотаріального округу Кіровоградської області Тепляковим В.М. та зареєстрованим в реєстрі за №1149. Згідно з витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності №259281317 від 01.06.2021 за [PERSON] 16.11.2004 зареєстроване право приватної власності на зазначений вище житловий будинок. Відповідно до висновку про оціночну вартість будинку від 18.05.2021, оціночна вартість спірного житлового будинку становить 90\~000 грн. Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України, ч.1 ст.60 та ст.63 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з подружжя не мав за поважною причиною самостійного заробітку (доходу). Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.2 ст.60 СК України). При цьому, не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього зареєстровано лише за одним з подружжя. За положеннями ч.1 ст.60, ч.1 ст.61 СК України, які узгоджуються з приписами ч.ч.2, 3 ст.325 ЦК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Таким чином, набуте подружжям [PERSON] та [PERSON] вищезазначене майно є об`єктом права спільної сумісної власності. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.68, ч.1 ст.69 СК України). Положеннями ч.1 ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення закріплені у ч.2 ст.372 ЦК України. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Пунктами 22, 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11 визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири та жилі будинки тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Судом встановлено,\~що спірнийжитловий\~будинок з\~господарськими і\~побутовими будівлями\~та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , був придбаний у власність [PERSON] в період, коли сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі. Відтак, зазначене майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Будь-яких доказів про існування домовленостей між позивачем та відповідачем щодо майна або шлюбного договору суду не надано. З огляду\~на викладене\~та враховуючи,\~що спірний\~житловий будинок\~є об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя і\~на нього\~поширюються положення\~ч.1\~ст.70\~СК України\~щодо\~рівності часток\~у спільному\~майні,\~зважаючи на\~те,\~що сторони\~не досягли\~згоди щодо\~порядку поділу\~майна,\~тому суд\~приходить до\~висновку,\~що пред`явлений\~позов є\~обґрунтованим та\~підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачкою витрат на правничу допомогу суд враховує, що відповідно до ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат. Судові витрати розподіляються між сторонами в порядку ст.141 ЦПК України. Відповідно до ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає\~детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З матеріалів справи встановлено, що представником позивачки надано документи, що підтверджують понесені позивачкою витрати на правничу допомогу, а саме: ордер серії ВА №1013268 на надання правничої (правової) допомоги від 02.06.2021, додаткову угоду №1 до угоди про захист (представництво) та надання правової допомоги від 18.05.2021, розрахунок витрат на надання правової допомоги, у якому детально розписано фактично виконані роботи, акт прийому-передачі виконаних робіт від 01.11.2021, квитанцію від 20.05.2021 про здійснення оплати [PERSON] за правничу допомогу адвокату Громку А.В. у розмірі 5000 грн. З долученого до матеріалів справи акту прийому-передачі виконаних робіт вбачається, що позивачкою сплачено [PERSON] за участь у судових засіданнях з розрахунку розгляду справи загалом за 2 години гонорар в сумі 1400 грн. 00 коп. При цьому, у даній справі за участі представника позивача адвоката Громака А.В. проведено одне судове засідання 02 листопада 2021 року, яке тривало менше 5 хвилин. Зазначене свідчить про те, що заявлений адвокатом час, витрачений на захист інтересів позивача в судовому засіданні не є дійсним, внаслідок чого заявлений розмір гонорару на цей вид послуг не підлягає стягненню з відповідача. З огляду на викладене та враховуючи, що відповідачем не подано суду клопотання в порядку ст.137 ЦПК України щодо зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката з доказами необґрунтованості понесених позивачкою витрат, суд дійшов висновку, що в даній справі витрати на правничу допомогу в сумі 3600 грн. є реальними, підтвердженими матеріалами справи, а отже співмірними з наданими правовими послугами, а відтак з відповідача на користь позивачки слід стягнути частину понесиних нею витрати на правничу допомогу у розмірі 3600 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає до стягнення сплачений нею судовий збір за звернення до суду в розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved