Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-11 00:00:00

Позивачі звернулись\~до суду\~з вищевказаною\~позовною заявою,\~яку обгрунтовують\~тим,\~що вони\~зареєстровані та\~проживають в\~ [ADDRESS] .\~Відповідач [PERSON] \~був зареєстрований\~за вищевказаною\~адресою та\~проживав в\~даному будинку\~до 17\~травня 2013\~року.\~Даний житловий\~будинок з\~господарськими будівлями\~та спорудами,\~відповідно до\~свідоцтва №\~ [NUMBER] \~про право\~особистої власності\~на будинковолодіння,\~виданого 05\~травня 1987\~року виконкомом\~Вінницько-Хутірської\~сільської Ради\~народних депутатів\~на підставі\~рішення виконкому\~Вінницької районної\~Ради народних\~депутатів №\~771\~від 24\~жовтня 1986\~року,\~належав колгоспному\~двору,\~головою якого\~була [PERSON] .\~Відповідно до\~записів в\~погосподарських книгах\~станом на\~15.04.1991,\~двір,\~в якому\~розташований житловий\~будинок з\~господарськими будівлями\~та спорудами\~ [ADDRESS] ,\~відносився до\~категорії колгоспних.\~Членами колгоспного\~двору на\~цю дату,\~згідно з\~записами в\~погосподарській книзі\~за 1991-1995\~роки,\~значилися [PERSON] \~ голова двору, [PERSON] син, [PERSON] невістка, [PERSON] внучка та [PERSON] внук. Таким чином, станом на 15.04.1991 вони з відповідачем набули право власності на майно колгоспного двору, а частка кожного члена колгоспного двору станом на 15.04.1991 складала 1/5. [INFO] померла голова двору [PERSON] . Після її смерті залишилась спадщина, яка складалась з житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . 08.06.2006 [PERSON] склала заповіт, згідно з яким на випадок своєї смерті житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , заповідала [PERSON] . Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 07.06.2019 було визнано за [PERSON] право власності на 1/5 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , а інша частка 4/5 належить колгоспному двору. 24 травня 2013 року відповідач [PERSON] знявся з реєстрації із спірного будинку та вибув з колгоспного двору. 09 жовтня 2019 року [PERSON] продав належний йому житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , і цього ж дня купив відповідачу житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в якому [PERSON] разом зі своєю сім`єю проживає, тому з 2013 року, своєю працею і коштами не бере участі у веденні спільного господарства двору, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , свою частку не витребував у встановлений законом трирічний строк, а тому втратив право на частку в майні колгоспного двору. Отже, частки колишніх членів колгоспного двору змінились, а саме: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] стали по 4/15. Позивачі були вимушені звернутись до суду з даною позовною заявою, в якій просять визнати за кожним з них право власності на 4/15 ідеальних частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 09.10.2021 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 19.01.2022 задоволено клопотання представника відповідачів адвоката\~Байдак В.П.та витребувано з Вінницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) копію актового запису про реєстрацію в 1998 році в с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області шлюбу між [PERSON] та [PERSON] Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 22.02.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд. В судове засідання 04.07.2022 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце судового розгляду повідомлялись судом в установленому законом порядку. Попередньо через канцелярію суду від представника позивачів адвоката Байдак В.П. надійшла письмова заява про проведення судового розгляду у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Також попередньо через канцелярію суду надійшло письмове клопотання представника Вінницької міської ради за довіреністю Харчука В.М., в якій останній просить провести судове засідання без участі представника Вінницької міської ради. Крім того, в матеріалах даної справи наявна письмова заява відповідача [PERSON] про визнання позовних вимог, в якій останній також просить справу розглядати у його відсутності. Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважав можливим провести судове засідання 04.07.2022 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки учасників справи, викладені у поданих до суду письмових заявах, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом установлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: в [ADDRESS] , що підтверджується відмітками в паспортах громадян України (а.с. 15, 16, 17). Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , відповідно до копії свідоцтва № [NUMBER] про право особистої власності на будинковолодіння, виданого 05 травня 1987 року виконкомом Вінницької районної Ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Вінницької районної Ради народних депутатів № 771 від 24.10.1986 та рішення виконкому Вінницько-Хутірської сільської Ради народних депутатів № 6 від 08.01.1986, належав колгоспному двору, головою якого була [PERSON] (а.с. 18). Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідач [PERSON] та [PERSON] були членами колгоспного двору, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується записами з погосподарських книг за 1991-2005 роки (а.с. 19-29). 10.06.1998 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією запису акта про одруження № 17 від 10.06.1998 (а.с. 85). [INFO] в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.11.2014 (а.с. 35). За життя [PERSON] 08.06.2006 склала заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження, а саме: належний їй на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , заповіла [PERSON] , що підтверджується копією даного заповіту, посвідченого секретарем Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, реєстровий номер № 88 (а.с. 36). Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 07.06.2019 визнано за [PERSON] право власності на 1/5 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який в цілому складається з: житлового будинку літ. А; прибудови літ. А1, прибудови літ. а, прибудови літ. а1, літньої кухні літ. Б, сараю літ. б, сараю літ. В, гаража літ. в, погребу літ. Г, сараю літ. Д, криниці літ. №1, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією даного рішення (а.с. 37-38). Згідно з позовною заявою, 24 травня 2013 року відповідач [PERSON] знявся з реєстрації із спірного будинку та вибув з колгоспного двору. Колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворі стало регулюватися нормами ЦК УРСР 1963 року. Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно з ч. 1 ст. 121 ЦК УРСР, володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР, розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частиною другою статті 12 Закону України «Про власність» визначено, що громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про власність», об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. У пункті 6 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~22.12.1995\~№ 20\~«Про судову\~практику у\~справах за\~позовами про\~захист права\~приватної власності» роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Позивачами в позовній заяві зазначається, що відповідач [PERSON] з 2013 року своєю працею і коштами не бере участі у веденні спільного господарства двору, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , отже, втратив право на його частку. Однак дані твердження спростовуються рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 07.06.2019, копія якого міститься в матеріалах даної справи. В даному рішенні суду зазначено, що відповідач [PERSON] та позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках, тобто по 1/5 частці кожний, володіють і користуються житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , як члени колгоспного двору. Тобто,\~факт втрати\~частки внаслідок\~вибуття з\~колгоспного двору\~в 2013\~році відповідача\~ [PERSON] \~не знайшло\~свого підтвердження\~в рішенні\~Вінницького районного\~суду Вінницької\~області від\~07.06.2019.\~Навпаки,\~в даному\~рішенні зазначено,\~що судом\~було установлено,\~що членами\~колгоспного двору,\~житлового будинкуз господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] які не втратили право на майно двору були п`ятеро осіб: [PERSON] , її син [PERSON] , невістка [PERSON] , внучка [PERSON] , внук [PERSON] , що підтверджується довідкою № 1705, виданою виконавчим комітетом Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області 19.10.2018. Право власності\~на майно,\~яке належало\~колгоспному двору\~і зберігалося\~після припинення\~його існування\~мають ті\~члени двору,\~котрі до\~15\~квітня 1991\~року не\~втратили права\~на частку\~в його\~майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Частиною четвертою статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, судом установлено, що відповідач [PERSON] до 15 квітня 1991 року не втратив право на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , як член колгоспного двору. Наявність у власності відповідача [PERSON] житлового будинку за адресою: [ADDRESS] не позбавляє останнього частки в майні колгоспного двору. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи вищенаведене, суд не приймає визнання позовних вимог відповідачем [PERSON] , оскільки дане визнання суперечить нормам закону. Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронним доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За змістом статті 77 ЦПК України, належним визнається доказ, який містить інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми доказами у відповідності до ст. 80\~ЦПК України є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Враховуючи вищезазначене, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи ту обставину, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відмовлено в повному обсязі, судові витрати слід залишити за позивачами. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип,\~пов`язаний\~з належним\~здійсненням правосуддя,\~у рішеннях\~судів та\~інших органів\~з вирішення\~спорів мають\~бути належним\~чином зазначені\~підстави,\~на яких\~вони ґрунтуються.\~Хоча пункт\~1статті\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод\~зобов`язує\~суди обґрунтовувати\~свої рішення,\~його не\~можна тлумачити\~як такий,\~що вимагає\~детальної відповіді\~на кожен\~аргумент.\~Міра,\~до якої\~суд має\~виконати обов`язок\~щодо обґрунтування\~рішення,\~може бути\~різною залежно\~від характеру\~рішення («Серявін\~та інші\~проти України»\~(Seryavin\~and\~Others\~v.\~Ukraine)\~від 10\~лютого 2010\~року,\~заява №\~4909/04).

Outcome: dismissed