Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

5 липня 2022 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. У зв"язку з перебуванням головуючої з 7 липня по 11 липня 2022 року включно на лікарняному повний текст рішення суду складено 12 липня 2022 року. У січні 2021 року до суду надійшов позов АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказаний позов надісланий позивачем на адресу суду поштовим відправленням 24 грудня 2020 року, що підтверджується даними поштового конверту. В обґрунтування позову позивач послався на те, що відповідно до укладеного договору №DNH4КР30090554 від 24 лютого 2006 року відповідач [PERSON] цього ж дня отримав кредит в сумі 3720.59 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25.08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. З посиланням на норми ст.ст.526, 527, 530, 1054 ЦК України, умови договору №DNH4КР30090554 від 24 лютого 2006 року, позивач вказує, що у порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 17 листопада 2020 року має заборгованість у сумі 52463.19 грн., з яких: 14646.67 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 37816.52 грн. заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Зважаючи на викладене, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило суд стягнути з відповідача на свою користь зазначену вище заборгованість за кредитним договором №DNH4КР30090554 від 24 лютого 2006 року та судові витрати у розмірі 2102 гривні. Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 1 березня 2021 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. У строк, установлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач відзив на позовну заяву не надав. Водночас через канцелярію суду відповідач подав: - письмову заяву від 7 травня 2021 року, в якій зазначив про виконання ним виконавчого провадження в повному обсязі і просив долучити матеріали виконавчого провадження №57071227 та копії рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 24 жовтня 2016 року у справі №298/435/16-ц та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 9 лютого 2017 року у справі №298/435/16-ц; - письмову заяву від 2 червня 2021 року, в якій просив долучити до матеріалів справи копії документів виконавчого провадження №57071227; - письмову заяву від 16 травня 2022 року, в якій зазначив про те, що позов не визнає, просить в задоволенні такого відмовити, оскільки заборгованість перед позивачем ним сплачена повністю відповідно до ухвалених судами рішень про стягнення заборгованості, а сплачувати відсотки і пеню підстав нема, вважає, що заборгованості перед банком не має. Протокольною ухвалою суду від 5 липня 2022 року приєднано до матеріалів справи надані відповідачем копії документів. Водночас суд зауважує, що надані відповідачем докази наявні в позивача, оскільки стосуються судового розгляду та виконавчого провадження, в якому позивач був стороною, тому у суду відсутні підстави для застосування наслідків, передбачених ч. 9 ст. 83 ЦПК України. Представник позивача, будучи повідомленим про час, місце та дату розгляду справи шляхом направлення тексту судової повістки на електронну адресу, вказану в заявці представника позивача на отримання процесуальних документів, у судове засідання не з`явився. Разом з позовом подав клопотання, в якому просив розгляд справи проводити у його відсутності, зазначивши, що позов підтримує повністю. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується даними телефонограми, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи суду не подав. Неявка учасників справи, які були належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, встановивши фактичні обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень на них, дослідивши та оцінивши у сукупності надані сторонами докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, приходить наступних висновків. Судом установлено, що відповідно до договору №DNH4КР30090554 від 24 лютого 2006 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», та [PERSON] , останній отримав кредит у розмірі 3720,60 грн. на строк 24 місяці по 22 лютого 2008 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 2,09% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, в обумовлених у Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам строки, а також сплати комісії, яка зазначена в Умовах. Погашення заборгованості здійснюється в такому порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «21» по «28» число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 199,37 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісії, а також інші витрати згідно з Умов. Згідно з договором, при порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 11,01% в місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом (а.с.8). Відповідно до п.5.1 Умов надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), при порушенні позичальником зобов`язань він зобов`язується сплатити банку пеню у розмірі 6.00% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки платежу. Згідно до п. 5.3 Умов, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості (а.с.9-12). Відповідач кошти отримав, скористався ними, але свої зобов`язання по погашенню заборгованості за договором №DNH4КР30090554 від 24 лютого 2006 року свого часу не виконав. Через неналежне виконання зобов`язання відповідачем [PERSON] у квітні 2016 року ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Великоберезнянського районного суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у сумі 38626,24 грн., а саме: 3720,60 грн. заборгованості за кредитом, 10708,83 грн. заборгованості по процентам за користуванням кредитом, 21881,27 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов"язань за договором, 500 грн. штрафу, 1815,53 грн. процентної складової. Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 24 жовтня 2016 року у справі №298/435/16-ц у позові ПАТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було відмовлено (а.с. 51-53). Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 9 лютого 2017 року у справі №298/435/16-ц, рішення Великоберезнянського суду Закарпатської області від 24 жовтня 2016 року скасовано, позов ПАТ КБ "Приватбанк" задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" 3720,60 грн. заборгованості за кредитом, 10708,83 грн. заборгованості по процентам за користуванням кредитом, 3800,00 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов"язань за договором, 500 грн. штрафу, 1815,53 грн. процентної складової, також стягнуто 2893,80 грн. судового збору, всього загальна сума стягнень становить 23438,76 грн. (а.с. 54-56). Відповідно до наданих відповідачем матеріалів виконавчого провадження ВП №57071227 постановою головного державного виконавця Великоберезнянського міжрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Боринською Ж.М. від 28 серпня 2018 року за наслідками розгляду заяви з примусового виконання виконавчого листа №298/435/16-ц, виданого 11 травня 2017 року Великоберезнянським районним судом Закарпатської області, було відкрито ВП №57071227 зі стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 23438,76 грн. боргу (а.с.47, 62, 64). Постановою головного державного виконавця Великоберезнянського міжрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Боринською Ж.М. від 11 жовтня 2019 року закінчено виконавче провадження №57071227 з примусового виконання виконавчого листа №298/435/16-ц, виданого 11 травня 2017 року Великоберезнянським районним судом Закарпатської області, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 23438,76 грн. у зв`язку із повним виконанням, зокрема, фактичним повним виконанням виконавчого документа, суму боргу та виконавчого збору стягнуто з боржника в повному обсязі (а.с.48, 70). Відповідно до листа від 11 жовтня 2019 року №8035 головного державного виконавця Великоберезнянського міжрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Боринською Ж.М. зазначена постанова направлена всім учасникам виконавчого провадження (а.с.49, 69). Згідно даних щодо перерахування коштів по виконавчому провадженню №57071227 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» було перераховано: 14 листопада 2018 року кошти на суму 2271,38 грн., платіжне доручення №2612; 13 грудня 2018 року кошти на суму 2597,46 грн., платіжне доручення №3082; 23 січня 2019 року кошти на суму 2643,24 грн., платіжне доручення №3519; 11 лютого 2019 року кошти на суму 3379,15 грн., платіжне доручення №3844; 15 березня 2019 року кошти на суму 1830,16 грн., платіжне доручення №4369; 11 квітня 2019 року кошти на суму 1598,79 грн., платіжне доручення №4785; 15 травня 2019 року кошти на суму 1363,05 грн., платіжне доручення №5219; 13 червня 2019 року кошти на суму 3188,13 грн., платіжне доручення №5714; 11 липня 2019 року кошти на суму 1738,37 грн., платіжне доручення №6142; 12 вересня 2019 року кошти на суму 1450,37 грн., платіжне доручення №7106; 15 жовтня 2019 року кошти на суму 1378,66 грн., платіжне доручення №7549 (а.с.50). Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором №DNH4КР30090554 від 24 лютого 2006 року вбачається, що станом на 17 листопада 2020 року відповідач має заборгованість у сумі 52463.19 грн., з яких: 14646.67 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 37816.52 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (а.с.6-7). Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №DNH4КР30090554 від 24 лютого 2006 року у загальному розмірі 52463.19 грн. станом на 17 листопада 2020 року, яка складається з такого: 14646.67 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 37816.52 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача такої заборгованості суд прийшов до таких висновків. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушення. Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Разом з тим, згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом установлено, що зобов`язання відповідача по поверненню кредиту було встановлено на строк 24 місяці з 24 лютого 2006 року по 22 лютого 2008 року включно, про що обумовлено сторонами у договорі, позивач скористався своїм правом на стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3720,60 грн., та стягнув суму кредиту, відсотки за користування кредитом, пеню, штраф, процентну складову на підставі вказаного вище рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 9 лютого 2017 року у справі №298/435/16-ц. Отже, на день розгляду цієї справи існує судове рішення, яким зобов`язано відповідача повністю виконати взяті на себе зобов`язання по кредитному договору №DNH4КР30090554 від 24 лютого 2006 року та яке відповідачем виконане в повному обсязі. Правові наслідки подальшого невиконання боржником своїх зобов`язань визначені законом, та такі не пов`язуються із правом кредитора вимагати від боржника подальшого виконання зобов`язань, які визначені договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Тобто, після закінчення строку виконання основного зобов`язання чи після пред`явлення до позичальника вимоги щодо повернення кредиту припинилося право кредитора нараховувати будь-які платежі, а права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові у справі № 308/2313/15-ц (провадження №61-733св17) від 05.08.2020 року, у справі №713/523/17 від 15.01.2020 року, а також з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-1 Оце 18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Так, відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Внаслідок реалізації позивачем права на стягнення заборгованості, сума боргу за кредитним договором №DNH4КР30090554 від 24 лютого 2006 року вже стягнута за судовим рішенням, стягнуто тіло кредиту, відсотки за користування кредитом і штрафні санкції. Наданими відповідачем письмовими доказами підтверджено, що позивач вже стягнув заборгованість за даним кредитним договором з відповідача за рішенням суду. А оскільки вже є ухвалене судове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, то подальше нарахування та стягнення процентів, комісії, неустойки законом не передбачено. Враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку, що рішенням суду про стягнення з відповідача в повному обсязі заборгованості по кредитному договору №DNH4КР30090554 від 24 лютого 2006 року договірні зобов`язання між позивачем та відповідачем припинені шляхом повернення всієї суми заборгованості, а при примусовому виконанні зазначеного рішення суду і нарахуванні відсотків до повного погашення заборгованості, позивач має керуватись Законом України «Про виконавче провадження» та ст.625 ЦК України. На переконання суду, підстави для нарахування відсотків за користування кредитом та пені, після рішення суду і стягнення в повному обсязі заборгованості за кредитним договором №DNH4КР30090554 від 24 лютого 2006 року у відповідача відсутні. В той же час, про стягнення поза межами строку дії договору сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України питання не ставилося, з цих підстав і щодо такого предмету позов не пред`являвся. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.ст. 76, 78, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи наявний у справі розрахунок заборгованості за договором №DNH4КР30090554 від 24 лютого 2006 року, як окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами у справі суд приходить до висновку про невідповідність такого категоріям достовірності, належності та допустимості через невідповідність та суперечливість наявної у ньому інформації фактичним обставинам справи, тому під час вирішення справи не бере його до уваги. Так, у дослідженому судом розрахунку не міститься відображення надходження коштів від боржника у виконавчому провадженні ВП №57071227, здійснене ним платіжним дорученням №5714 на суму 3188,13 грн.; платіжним дорученням №6142 на суму 1738,37 грн., хоча факт перерахування вказаних коштів міститься в даних щодо перерахування коштів по виконавчому провадженню №57071227 на користь ПАТ КБ «ПриватБанку». Судом наголошується, що позов не містить жодного обгрунтування щодо здійснення позивачем вказаних в розрахунку нарахувань, у такому відсутні будь-які доводи щодо цього. Враховуючи наведене, виходячи із суті та змісту заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, суд дослідивши надані сторонами докази, приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] належить відмовити в повному обсязі, підстави для задоволення позову відсутні. Щодо вимоги позивача про вирішення питання стягнення судового збору, то такі не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст.141 ЦПК України\~ судові витрати покладаються на позивача у разі відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed