Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-10 00:00:00

у лютому 2020 року позивач звернувся до Печерського районного суду м.Києва з позовом про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з утримання будинку за період з 01.05.2017 року та по 15.01.2020 року в розмірі 34566,27 грн. та судові витрати понесені по сплаті судового збору в розмірі 2102 грн. В обґрунтування позову зазначив, що Фірма «Т.М.М.»-ТОВ є експлуатуючою організацією будинку [ADDRESS] та надає житлово-комунальні та інші послуги мешканцям зазначеного будинку, що підтверджується актом про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта № 881 від 27.06.2008 року. Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав та Актом прийому-передачі об`єкту інвестування від 08.07.2016 року. Між Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ та Відповідачем укладено Договір про надання комунальних послуг, послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, інших послуг № 55ж/3в59-17 від 01.05.2017 року (далі - Договір). Предметом даного Договору є надання Виконавцем (за позовом Позивач Споживачеві (за позовом Відповідач) послуг обумовлених даним договором у житловою будинку [ADDRESS] , в якому знаходиться приміщення Споживача а саме квартира [ADDRESS] , а Споживач - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим розміром, у строки та на умовах, передбачених цим Договором. Проте, всупереч умовам Договору, Відповідач не сплачує в повному обсязі кошти зі спожиті житлово-комунальних послуги, в результаті чого у Відповідача за спожиті житлово-комунальних послуги утворилась заборгованість за період 01.05.2017 - 15.01.2020 рік. Посилаючись на наведені обставини, просив позов задовольнити та стягнути з відповідача зазначену заборгованість, а також судові витрати. Ухвалою судді Печерського районного суду Григоренко І.В. відкрито провадження по справі (а.с.187-188). Ухвалою судді Печерського районного суду Григоренко І.В. від 25.11.2020 року справа була направлена за підсудністю до Голосіївського районного суду м.Києва (а.с.205-206). 24.01.2022 року справа надійшла до Голосіївського районного суду м. Києва (а.с.210). Протоколом автоматизованого розподілу справи від 24.01.2022 року для розгляду справи була визначена суддя Хоменко В.С. (а.с.212). Ухвалою судді Голосіївського районного суду Хоменко В.С. справа була прийнята до свого провадження з призначенням її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.213-214). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач відзив на позов не подав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судовим розглядом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав та Актом прийому-передачі об`єкту інвестування від 08.07.2016 року (а.с.15, 16). Між Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ та Відповідачем укладено Договір про надання комунальних послуг, послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, інших послуг № 55ж/3в59-17 від 01.05.2017 року (далі - Договір).(а.с.17-21). Проте, всупереч умовам Договору, Відповідач не сплачує в повному обсязі кошти зі спожиті житлово-комунальних послуги, в результаті чого у Відповідача за спожиті житлово-комунальних послуги утворилась заборгованість за період 01.05.2017 - 15.01.2020. Позивач свої зобов`язання виконує, надає відповідачу житлово-комунальні послуги, разом з тим відповідач їх не оплачує. Станом на 15.01.2020 заборгованість відповідача за надані позивачем послуги за період з 01.05.2017 по 15.01.2020 становить: 34566,27 грн. Вартість послуг розрахована у відповідності до кількості спожитих послуг та встановленого тарифу. Житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил (ст. 1 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги"). Згіднозі ст. 162 Житлового кодексу Української РСР плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянину на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно ст. 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Згідно ст.1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно ст.19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» учасниками у сфері с комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно наданого позивачем акта звіряння взаємних розрахунків між позивачем та відповідачем за період з 01.05.2017 року по 15.01.2020 року заборгованість [PERSON] становить 34566,27 грн. (а.с.32). Відповідач, користуючись усіма комунальними послугами, свої договірні зобов`язання не виконує, плату за отримані послуги не вносить, чим порушує умови вищезазначеного договору. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Разом з тим ст. 4 вказаного Закону передбачено, що законодавствоУкраїни у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житловог озаконодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Законодавством у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двохабобільшесторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Водночас ч. 1 ст. 19 Закону «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статті 20, 21 цього Закону визначають обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. З урахуванням наведеного та враховуючи доведеність позовних вимог, відсутність відзиву, суд вважає розрахунок позивача правильним і покладає його в основу рішення. За ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 141 ЦПК України також необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати - сплачений судовий збір в розмірі 2102 грн.(а.с.2). На підставі наведеного та

Outcome: approved