Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

В червні 2021 року до Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області надійшов позов [PERSON] (позивач) до фізичної особи-підприємця [PERSON] (відповідач) про визнання незаконним звільнення та поновленні на роботі, з наступною зміною позовних вимог (а/с 90-94, 115-120), заміною фізичної особи-підприємця [PERSON] на [PERSON] у зв`язку з припиненням діяльності фізичної особи-підприємця. Позивач посилається на те, що була прийнята на роботу до відповідача 01.10.2018 на посаду продавця-консультанта. 17.05.2021 позивач з поштового повідомлення дізналась про розірвання з нею трудового договору на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України, а тому просить обраховувати місячний строк для звернення до суду із 17.05.2021. Позивач вважає звільнення незаконним у зв`язку з тим, що не вчиняла протиправних дій щодо втрати довіри роботодавцем, трудової книжки не отримувала. Крім цього, пояснює про відсутність бухгалтерського обліку у відповідача, у зв`язку з чим інвентаризація товарно-матеріальних цінностей не могла бути проведена в належнний спосіб, що вказує на недостовірність акту інвентаризації товарно-матеріальних цінностей та незаконність звільнення (а/с 172-175). На день звільнення з роботи відповідач за січень 2021 року нарахував 0 грн та за лютий цього року нараховано 6100 грн, а тому середній заробіток обраховано у вигляді множення середньоденного заробітку в сумі 156,41 грн за 39 робочих днів за період січень-лютий 2021 на 118 днів вимушеного прогулу після звільнення за період з 16.03.2021 по 06.09.2021 (припинення діяльності відповідача), що становить 18 456,38 грн. В заяві про зміну предмету позову у зв`язку із припиненням діяльності відповідачем та зі змісту додаткових пояснень позивач просить замінити відповідача з фізичної особи-підприємця на фізичну особу, визнати та скасувати наказ фізичної особи-підприємця [PERSON] № 6 від 15.03.2021 про звільнення на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв`язку із втратою довіри з 15.03.2021, змінити підставу звільнення на п. 1 ст. 40 КЗпП України (ліквідація роботодавця) та дату звільнення на 06.09.2021, стягнути з [PERSON] на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.03.2021 по 06.09.2021 в розмірі 18 456,38 грн, покласти судові витрати на відповідача (а/с 115-120). У відзиві на позовну заяву від 05.08.2021 відповідач просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, зазначивши, що позивача звільнено 15.03.2021 на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв`язку з вчиненням винних дій працівником, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, що дало підстави для втрати довір`я до нього з боку власника. Так, позивач прийнята на роботу 01.10.2016 на посаду продавця, до обов`язків якого належало обслуговування покупців, операції щодо приймання товарів, їх сортування, зберігання, підготовка до продажу, здійснення розрахунків з покупцями, проведення інвентаризації. 07.03.2021 відповідачем в присутності продавця [PERSON] проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей, в результаті чого було виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей. 15.03.2021 у позивача відібрано пояснювальну записку, відповідно до якої позивач знав про недостачу товарно-матеріальних цінностей з 22.11.2020, не повідомив відповідача про таку нестачу до цього, підтвердив свою повну матеріальну відповідальність за товар, після чого 15.03.2021 позивача звільнено за наказом на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв`язку з втратою довір`я, з яким позивач відмовилась ознайомлюватись в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] . Під час розгляду справи про поновлення на роботі позивача, звільненого за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, просив суд врахувати те, що позивача віднесено до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, з`ясувавши таке: чи становить виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберігання цінностей. Позивач у пояснювальній записці вказав про нестачу та тривалий час не здійснював дій для повідомлення відповідачу про нестачу товарних і грошових цінностей, а тому такі дії є винними (а/с 47-67). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, що викладені в заяві про зміну предмету позову та зменшення позовних вимог від 23.11.2022, наполягала на їх задоволенні, навівши такі основні доводи незаконного звільнення позивача, а саме: - позивача примушено роботодавцем скласти пояснювальну записку від 15.03.2021; - тиск на позивача в ході інвентаризації від 07.03.2021 товарно-матеріальних цінностей та у відповідача відсутні підстави для втрати довіри до позивача; - відповідач не надав первинних бухгалтерських документів, які б фіксували факт придбання, обліку та передачі товарно-матеріальних цінностей на відповідальне зберігання позивача, а відтак відомості інвентаризації є недостовірними в порушення п. 7 Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 № 879, ст. 10 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки відповідач не вів бухгалтерський облік, не оформлюючи належним чином первинні бухгалтерські документи відповідно до Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів україни від 24.05.1995 № 88. Представник відповідача заперечував проти позову, пояснивши, що позивач ніс повну матеріальну відповідальність за нестачу товару, що виявлена 07.03.2021 в ході інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, не повідомивши про це роботодавцю, що відображено в пояснювальній записці від 15.03.2021, натомість в ході інвентаризації було виявлено нестачу майна та коштів роботодавця, про що позивач була обізнана. З приводу звільнення позивач також не могла бути необізнаною у зв`язку з поданням нею заяви про звільнення за власним бажанням після відмови в отриманні наказу про звільнення на підставі втрати довір`я роботодавцем. На доводи представника позивача вказав, що прихідні та видаткові документи не зберіглись після припинення підприємницької діяльності та послався на п. 296.1 ст. 296 Податкового кодексу України, за яким фізичні особи-підприємці ведуть облік у довільній формі шляхом помісячного відображення отриманих доходів. Суд, заслухавши представників позивача та відповідача, допитавши свідків та дослідивши надані письмові докази, дійшов такого висновку. Судом установлено, що на підставі наказу № 8 від 01.10.2018 позивача прийнято на роботу в ФОП [PERSON] на посаду продавця-консультанта (а/с 56), ознайомлено з посадовою інструкцією продавця (а/с 66-67). Між позивачем і відповідачем не укладався договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Відповідно до посадової інструкції продавця (продавця непродовольчих товарів, продавця-консультанта), затвердженою роботодавцем, та з якою позивач власноручно під підпис ознайомлена, продавець має пряме підпорядкування роботодавцю - ФОПу (п. 1.4). Цією посадовою інструкцією продавцю визначено такі права та обов`язки продавця, а саме: - приймає товар, розміщує та викладає його за групами, видами, сортами з урахуванням товарного сусідства, частоти попиту та зручності роботи (п. 3.1); - готує товар до продажу, розпаковує, розглядає зовнішній вигляді виробу, перевіряє експлуатаційні властивості перевірку найменування, кількості, сортності, ціни, стану упаковки і правильності маркування (п. 3.2); - здійснює відмірювання, зважування, підрахування вартості покупки, отримує гроші, видає покупку (абзац 1 п. 3.5); - забезпечує схоронність грошей, прийнятих від покупців, до моменту закриття каси і передачі їх відповідним особам (абзац 2 п. 3.5); - контролює своєчасне поповнення робочогу запасу товарів, їх збереження, справність і правильну експлуатацію торгово-технологічного обладнання, чистоту і порядок на робочому місці (п. 3.6); - прибирає нереалізовані товари і тару (п. 3.7); - брати участь в складанні товарних звітів, актів на брак, нестачу, пересортицю товарів і приймально-здавальних актів при передачі товарно-матеріальних цінностей (п. 3.8); - готує товари до інвентаризації. Бере участь у проведенні інвентаризації (п. 3.9); - в межах своєї компетенції повідомляє безпосередньому керівнику про всі недоліки, порушення, виявлені у процесі виконання посадових прав і обов`язків (п. 3.11); - подавати пропозиції з удосконалення роботи, пов`язаної з передбаченими даною інструкцією обов`язками. Запитувати від роботодавця інформацію і документи, необхідні для виконання його посадових обов`язків (п. 4.1); - вимагати від роботодавця надання допомоги у виконанні обов`язків, передбачених даною посадовою інструкцією (п. 4.2); - продавець відповідає за причинені матеріальні втрати - в межах, визначених чинним трудовим і цивільним законодавством України. Продавець несе персональну матеріальну відповідальність за збереження товару в магазині (п. 5.3). Правила внутрішнього трудового розпорядку не складались, що вбачається із відзиву та повідомлення відповідача. Відповідач ознайомлений під підпис із вказаними правилами роботи на посаді продавця непродовльчих товарів, ніс матеріальну відповідальність за збереження товарно-матеріальних цінностей та грошових коштів, на які розповсюджується його діяльність. Крім цього, суд звертає увагу на п. 3.11 посадової інструкції, за яким працівник зобов`язаний вживати заходів для усунення причин та умов, що перешкоджають або ускладнюють роботу фізичної особи-підприємця (повідомляти безпосереднього керівника про всі недоліки, порушення) або могли б порушувати виконання працівником своїх прав та обов`язків (порушення, виявлені в процесі виконання посадових прав і обов`язків) (а/с 67). З пояснювальної записки від 15.03.2021 вбачається, що [PERSON] повідомлено керівництву про наявність товарів 23.11.2020 на суму 6 432 086,11 грн. 28.12.2020 позивачем повідомлено керівника про наявність товарно-матеріальних цінностей на суму 6 583 754,26 грн, 25.01.2021 про наявність залишку на суму 6 447 401,46 грн, а 22.02.2021 про наявність на суму 6 689 376,25 грн. Підтвердила свою матеріальну відповідальність за прийнятий нею товар на вказані вище суми. Вказала, що виявила першу нестачу товарів 22.11.2020 на суму 5 033 132,26 грн після зміни іншого продавця [PERSON] та прийняла товари з нестачею. Позивачем не було повідомлено про таке «керівництво» (безпосереднього керівника - фізичну особу-підприємця) (а/с 55). Таким чином, судом встановлено неналежне виконання своїх посадових обов`язків позивачем на посаді продавця-консультанта фізичної особи-підприємця [PERSON] з 22.11.2020 до 15.03.2021 в частині невжиття заходів щодо запобігання загрозі зберігання матеріальних цінностей, за які працівник несе матеріальну відповідальність, та з невідкладного повідомлення про таке свого керівника - фізичну особу-підприємця. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) від 11.03.2021 в кримінальному провадженні № 12021111240000120, відомості про яке внесені 11.03.2021, в період часу з 2016 по 2021 рік працівники магазину « [INFO] », який розташований за адресою: [ADDRESS] , здійснили крадіжку грошових коштів. Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України (а/с 54). В постанові про визначення групи слідчих від 11.03.2021 в кримінальному провадженні № 12021111240000120 від 11.03.2021 вказано про те, що досудовим розслідуванням встановлено в період часу з 2016 по 2021 рік працівники магазину « [INFO] », який розташований за адресою: [ADDRESS] , а саме: [PERSON] та [PERSON] , здійснили крадіжку грошових коштів (а/с 61). Суд вважає дані процесуальні документи в кримінальному провадженні допустимими доказами в цивільній справі, проте неналежними доказами по своїй суті, оскільки на [PERSON] та [PERSON] поширюється презумпція невинуватості до набрання обвинувальним вироком законної сили. З цих документів вбачається звернення [PERSON] як уповноваженого представника ФОП [PERSON] із заявою про кримінальне правопорушення з приводу «крадіжки грошових коштів працівниками магазину « [INFO] » по [ADDRESS] », відомості з якої внесені до ЄРДР, створення групи слідчих в кримінальному провадженні. Актом контрольної перевірки інвентаризації цінностей на будівельному відділі магазину «[INFO]» ([ADDRESS]), (продавець [PERSON] ) ФОП [PERSON] від 07.03.2021 встановлено згідно прихідних і видаткових документів залишок товарно-матеріальних цінностей на 07.03.2021 має складати 7 118 435,75 грн, згідно інвентаризаційним описом в наявності товарно-матеріальні цінності на суму 1 859 547,95 грн, встановлено факт недостачі товарно-матеріальних цінностей на суму 5 249 058,80 грн. З цим актом ознайомлена під підпис [PERSON] та в інвентаризації брали участь продавець [PERSON] , представник ТОВ «Дима-Транс» Дима О.А., [PERSON] з нього не вбачається участь або відмова від ознайомлення [PERSON] . Напис [PERSON] , дійсність якого не оспорюється сторонами, про згоду з актом інвентаризації не має прямого відношення до предмету спору в справі, проте даним актом встановлено факт нестачі товарно-матеріальних цінностей у володінні ФОП [PERSON] (а/с 62). Розмір нестачі або збитків не встановлюється судом за відсутністю відповідних документів, що були витребувані судом, на підставі яких складався згаданий акт інвентаризації, та які з невідомих для суду причин не були збережені щонайменш протягом 1095 днів відповідно до п. 44.3 ПК України. Порушення ведення керівником, в тому числі фізичною особою-підприємцем або самозайнятою особою, бухгалтерського обліку призводить до притягнення до юридичної відповідальності керівника за нормами КУпАП (ст. 163-4 КУпАП), КК України (ст. 212 КК України), стягнення із фізичної особи-підприємця відповідно до положень ПК України відповідних штрафних санкцій у виді недоотриманих до бюджету податкових платежів, проте юридична відповідальність фізичної особи-підприємця за відповідне порушення не має відношення до матеріальної відповідальності працівника за нестачу товарів, звільнення працівника за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв`язку з втратою роботодавцем довір`я. Наказом № 6 від 15.03.2021 позивача звільнено з посади продавця непродовльчих товарів згідно з п. 2 ст. 41 КЗпП України, трудову книжку направлено засобами поштового зв`язку (а/с 52, 53). Свідок [PERSON] надав суду показання про те, що 15.03.2021 за довіреністю [PERSON] від 10.03.2021 мав вручити її підлеглим працівникам [PERSON] та [PERSON] наказ про звільнення. [PERSON] та [PERSON] відмовились 15.03.2021 від ознайомлення з наказом про їх звільнення, що відбувалось в першій половині дня на території магазину по [ADDRESS] . Цього ж дня він запропонував [PERSON] разом з [PERSON] підійти до [PERSON] для отримання наказу про звільнення разом із грошовим розрахунком, про що його попередньо попросила [PERSON] у випадку її тимчасової відсутності на території даного магазину. [PERSON] та [PERSON] , почувши повідомлення про намір вручити їм наказ про звільнення, залишили територію магазину без повернення. Йому відомо, що [PERSON] повідомляла [PERSON] цього ж дня про те, що документи на звільнення виготовлені. Він не ознайомлював з наказом про звільнення [PERSON] , [PERSON] . Йому відомо, що наказ про звільнення та розрахункові грошові кошти при звільненні знаходились в робочому кабінеті [PERSON] , невідомо де саме знаходились трудові книжки [PERSON] та [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що в березні 2021 року перебувала в своєму кабінеті в приміщенні магазину по [ADDRESS] , де на території знаходиться магазин-склад ФОП [PERSON] . Одного дня її попросила [PERSON] роздрукувати наказ на звільнення [PERSON] та [PERSON] у зв`язку з наявністю принтера, а також вона зробила розрахункову відомість, що складається при звільненні працівника. Вона зробила розрахунок коштів за невикористану відпустку та відпрацьовані дні в березні [PERSON] та [PERSON] . Роздрукувала накази про звільнення [PERSON] та [PERSON] , які [PERSON] підписала і вийшла з кабінету, оскільки остання почала розмовляти по мобільному телефону. [PERSON] повідомляла, що у випадку її неповернення до магазину вказані документи слід віддати [PERSON] . Після складання розрахункової відомості вона вийшла з кабінету та побачила [PERSON] , біля якого були [PERSON] та [PERSON] , які про щось розмовляли. Вона покликала їх і повідомила про те, в неї виготовлені документи. Після цього [PERSON] разом з [PERSON] вийшли з території вказаного магазину без повернення. Роздруковані накази про звільнення і розрахункові документи вона передала [PERSON] . Відповідно до положень статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків. Верховний Суд України в п. 28 постанови Пленуму № 9 від 06.11.1992 роз`яснив, що звільнення з підстав втрати довір`я (п. 2 ст. 41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір`я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов`язані з їх роботою. Судом установлено, що посада, яку обіймала позивач - продавець, міститься в переліку посад і робіт, з якими відповідно до ст. 135-1 КЗпП України може бути укладено договір про повну матеріальну відповідальність, а тому позивач у відповідності до посадової інструкції повинен нести матеріальну відповідальність, оскільки обслуговував товарні та грошові цінності. Статтею 41 КЗпП України встановлено додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов. Крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: 2) винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Підставою для розірвання трудового договору у зв`язку з втратою довіри є здійснення працівником винних дій. Форма вини при цьому значення не має. Необережна вина працівника також може бути підставою для звільнення так, як і вина умисна. Власник у разі спору зобов`язаний довести і факт порушення, і вину працівника. Сторонами обумовлено в посадовій інструкції матеріальну відповідальність позивача за збереження товарно-матеріальних цінностей, які вона за посадою продавця отримувала під звіт (пункти 3.1, 5.3), відповідно до якого остання несе персональну матеріальну відповідальність за збереження товару в магазині. Зміст пояснювальної записки від 15.03.2021 можливо звести до неодноразових звітів позивачем безпосередньому керівнику (фізичній особі-підприємцю), що не відповідали дійсним залишкам товарно-матеріальних цінностей, незважаючи на визначений обов`язок повідомляти керівнику про будь-які недоліки в роботі. Згідно з займаною посадою позивач фактично здійснював обслуговування матеріальних цінностей з одержанням їх під звіт, та усвідомлено приховав за узгодженням із іншим продавцем про факт нестачі товарно-матеріальних цінностей у володінні відповідача, що свідчить про винну поведінку працівника. Суд всебічно сприяв у реалізації прав безпосередньо позивачем, що полягало у задоволенні клопотань про витребування доказів, допит позивача як свідка, прийняття заяви про зміну предмету позову та позовних вимог, з метою надання пояснень позивачем в судовому засіданні, що могли б спростувати будь-які твердження представника відповідача, свідків, відомостей із пояснювальної записки як передумови звільненню. В даній справі підлягає застосуванню висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 02.06.2021 у справі № 592/8437/20, оскільки обставини справ є співвідносними за виключенням того, що товарно-транспортні накладні та видаткові накладні не були предметом дослідження. Суд відхиляє доводи представника позивача про те, що роботодавець не вів бухгалтерський облік та не були створені умови, які забезпечували цілісність матеріальних цінностей і роботу з ними, оскільки матеріали справи не містять даних, які б підтверджували звернення позивача до свого керівника або до контролюючого/правоохоронного органу, інші докази в широкому процесуальному спектрі (наприклад, письмовий/електронний доказ, показання свідка тощо) стосовного незадовільних умов щодо збереження цілісності майна і грошових коштів. Крім цього, на фізичну особу-підприємця на відміну від юридичної особи не покладається обов`язок щорічної інвентаризації відповідно до Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 № 879. Слід зауважити, що вимоги Закону України «Про бухгалтерський облік», вказаного вище Положення № 879, не поширюються на фізичних осіб-підприємців, які відповідно не мають обов`язку проводити інвентаризацію, що знаходить додаткове підтвердження в роз`ясненні з листа ДПС України від 17.08.2020 № 3378/ІПК/99-00-07-05-01-06. Суд також відхиляє доводи сторони позивача щодо відсутності порушень трудових обов`язків позивачем, що слугували б підставою для втрати роботодавцем довір`я до нього, оскільки позивач не пред`явив доказів зі спростування пояснень наданих ФОП [PERSON] 15.03.2021 в частині виявлення нестачі товарно-матеріальних цінностей та тривалого неповідомлення про таке. Серед таких доказів може бути звернення до правоохоронного органу про вчинення незаконного тиску для зізнання працівника у неправомірних діях, що могли призвести до штучних збитків, або надати інші докази (висновок експерта про підробку документа, показання свідка тощо). Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Одним із видів юридичної відповідальності є дисциплінарна відповідальність. У сфері виконання найманої праці вона полягає в обов`язку працівника, який вчинив дисциплінарний проступок, давати звіт перед роботодавцем за свої протиправні дії та нести дисциплінарні стягнення, передбачені нормами трудового законодавства. Дисциплінарна відповідальність, як і будь-яка інша юридична відповідальність, має примусовий характер. Він полягає в тому, що стосовно працівника, який вчинив дисциплінарний проступок, роботодавцем можуть уживатися заходи примусового впливу, примусова санкція, яка спричиняє для порушника певні негативні наслідки. Заходи дисциплінарного стягнення, що застосовуються до деяких працівників, які несумлінно виконують свої трудові обов`язки, зазначено у статті 147 КЗпП України. Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Дисциплінарне стягнення у виді звільнення відповідно до вимог ст. 148 КЗпП України, що передбачає давність для застосування дисциплінарного стягнення, застосовано власником в день виявлення дисциплінарного проступку. Таким чином, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов висновку про необґрунтованість позову, що не підлягає задоволенню. Судовий збір покладається на позивача відповідно до ст. 141 ЦПК україни у зв`язку з відмовою в позові.

Outcome: dismissed