Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

у жовтні 2020 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . ТОВ «Теплопостачсервіс» з 01.07.2014 є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за даною адресою, надає ці послуги та нараховує плату за них, а також формує і надає споживачам рахунки на оплату комунальних послуг, згідно затверджених уповноваженими органами тарифів. Відповідно до вимог законодавства споживач зобов`язаний укласти договір із надавачем відповідних послуг. Між відповідачем та позивачем не укладено Договір про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води. Однак, відповідач регулярно отримує ці комунальні послуги, не відмовляється від них, однак не сплачує їх. Відповідач жодного разу не звернулася до позивача із запереченнями щодо боргу, що кожного місяця вказується в рахунках, що говорить про визнання нею боргу. А тому, сума нарахованої заборгованості є безспірною. У споживача послуг за період з грудня 2017 року по червень 2020 існує заборгованість за надані послуги з централізованого опалення - 11680,74 гривень; за надані послуги з централізованого постачання гарячої води - 3340,88 гривні. Відповідно до положень ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних. Згідно з розрахунком заборгованість становить: -інфляційні втрати, нарахованих на суму заборгованості за послугу централізованого опалення - 575,85 грн; -3% річних, нарахованих на суму заборгованості за послугу централізованого опалення - 351,45 грн. -інфляційні втрати, нарахованих на суму заборгованості за послугу централізованого водопостачання - 32,99 грн; -3% річних, нарахованих на суму заборгованості за послугу централізованого водопостачання - 34,19 грн. Таким чином, ТОВ "Теплопостачсервіс" просило суд стягнути з боржника на їх користь зазначену вище заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, а також відшкодувати понесені судові витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду - 2102,00 грн. Ухвалою від 23 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 13). У судовому засіданні сторони відсутні, про час, день та місце розгляду справи повідомлялися судом у встановленому законом порядку. Судова повістка відповідача повернута до суду з відміткою відділу зв`язку: «адресат відсутній за вказаною адресою», що є підставою для висновку суду про належне повідомлення сторони. У листопаді 2021 року позивач надіслав на адресу суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначив, що відповідач у листопаді 2020 року погасив заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "Теплопостачсервіс" суму інфляційних втрат, нарахованих позивачем на суму заборгованості за послугу з централізованого опалення у розмірі 575,85 грн, суму 3-х відсотків річних, нарахованих позивачем на суму заборгованості за послугу з централізованого опалення у розмірі 351,45 грн; суму інфляційних втрат, нарахованих позивачем на суму заборгованості за послугу з постачання гарячої води у розмірі 32,99 грн, суму 3-х відсотків річних, нарахованих позивачем на суму заборгованості за послугу з постачання гарячої води у розмірі 34,19 грн та судовий збір. Також просив розглядати справу без участі Товариства, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач не скористався наданим йому процесуальним правом та не подав суду відзив на позовну заяву. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] перебуває на утриманні та обслуговуванні товариства з обмеженою відповідальністю "Теплопостачсервіс". Відповідно до абзацу 10 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведення, газопостачання, опалення, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Правовідносини з постачання фізичними особами центрального опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила). Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 162 ЖК УРСР передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] /05.10.2012 та Витягу про державну реєстрацію прав № 36647327 від 10.12. 2012 року (а.с. 7). Відповідно до довідки № 13480497 від 11.11.2020 року відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської РДА [PERSON] зареєстрований за вказаною вище адресою з 15.01.2013 року. Отже, [PERSON] є споживачем послуг з центрального опалення та постачання гарячої води, від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся (не відключався). Жодного разу не звертався до позивача із запереченнями щодо боргу, що кожного місяця вказується в рахунках. Матеріали справи не містять доказів ненадання позивачем послуг відповідачу, так само як і звернень останньої з приводу відмови від отримання таких послуг. Відповідно до ст.ст. 19-20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір із виконавцем про надання йому житлово-комунальних послуг. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами у справі договір не укладено, однак через те, що зобов`язання по оплаті вартості житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом, відсутність оформленого між сторонами письмового договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати таких послуг. Це відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України 20 квітня 2016 року в справі 6-2951цс15, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом. Отже, виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату послуг, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків. Відповідач своєчасно не сплачувала за спожиті послуги з центрального опалення та постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, згідно з зазначеними нормами законодавства відповідач зобов`язаний оплатити спожиті послуги з центрального опалення та постачання гарячої води. В своїй уточнюючій позовній заяві позивач повідомив суд про те, що у листопаді 2020 року, вже після звернення позивача до суду з позовом, відповідач погасив заборгованість за житлово-комунальні послуги. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, згідно з розрахунком нарахування суми інфляційних витрат та 3% річних № 3/7-128Т/1 від 27.07.2020 (а.с. 5), позивач просить відшкодувати: інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 575,85 грн; інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 351,45 грн; 3 % річних нараховані на суму грошової заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 32,99 грн; 3 % річних нараховані на суму заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 34,19 грн. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2 102 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved