Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із вказаним вище позовом. Посилалась на те, що вона є власницею земельної ділянки площею 0,0157 га в [ADDRESS] , кадастровий номер якої 7324010100:01:003:1427, цільове призначення «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. На зазначеній земельній ділянці вона здійснила будівництво нежитлової будівлі загальною площею 77,70 кв.м. та господарської (допоміжної) будівлі площею 3,90 кв.м., на які виготовила технічний паспорт. З метою узаконити нежитлову будівлю та отримати на неї всі необхідні документи вона звернулась до Державної інспекції архітектури та містобудування України. Проте, згідно витягу з реєстру будівельної діяльності єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 21.03.2022 року, їй було відмовлено в цьому. На даний час, згідно технічного обстеження від 04.04.2022 року нежитлової будівлі магазину літ «Б» та вбиральні літ. «В» по [ADDRESS] встановлено їх можливість до експлуатації. Вартість вказаної нежитлової будівлі становить 155541 грн. Позивач також зазначила, що при здійсненні нею будівництва права інших осіб не порушені, будівля за межі належної їй на праві власності земельної ділянки не виходить. Враховуючи викладене просила суд визнати за нею право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю літ. «Б» загальною площею 67,2 кв.м. та вбиральню літ. «В» площею 2,3 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 19.07.2022 року представник позивачки адвокат Телешман І.В. подав до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив розглянути справу без його присутності. 30.06.2022 року представник відповідача Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області Н. Заришняк направила до суду письмову заяву про розгляд справи без її присутності. Вирішення позову залишила на розсуд суду. 21.06.2022 року представник третьої особи Державної інспекції архітектури та містобудування України Топал Т.Ю. направила до суду заяву, в якій просила провести розгляд справи без участі ДІАМ за наявними у справі доказами. 05.07.2022 року представник третьої особи Сокирянського районного споживчого товариства Корчинська С.П. подала до суду заяву в якій зазначила, що вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Просила провести розгляд справи без її участі. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з огляду на таке. Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. За приписами\~частини першої\~статті 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Елементом особливої правової охорони землі є норма частини другої статті 14 Конституції про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; право власності на землю гарантується Конституцією України (частина друга статті 373 ЦК України). Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 ЦК України). Цільове призначення земель України покладено законодавцем в основу розмежування правових режимів окремих категорій земель (розділ ІІ «Землі України» ЗК України), при цьому такі режими характеризуються високим рівнем імперативності, відносно свободи розсуду власника щодо використання ним своєї земельної ділянки. Так само є нормативно регламентованим право власника на забудову земельної ділянки, яке здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (частина третя статті 375 ЦК України). Відповідно до змісту частини четвертої статті 375 ЦК України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України. За положеннями частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За рішенням суду на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК України). Таку правову позицію висловила Велика палата Верховного Суду в постанові №916/2791/13 від 07.04.2020 року. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.08.2016 року, посвідченого 10.08.2016 року приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Гапчуком В.М., Сокирянська міська рада Чернівецької області, в особі міського голови Равлика Василя Степановича, продала [PERSON] земельну ділянку площею 0,0157 гектара, кадастровий номер 7324010100:01:003:1427, цільове призначення якої: для будівництва та обслуговування будівель торгівля, яка знаходиться в [ADDRESS] . З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 65772313 від 13.08.2016 року вбачається, що власником земельної ділянки кадастровий номер 7324010100:01:003:1427, площею 0,0157 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] . Згідно технічного паспорту громадського будинку, виготовленого КП «Сокирянське БТІ» 28.02.2022 року, [PERSON] на земельній ділянці здійснила будівництво нежитлових будівель літ. «А» площею 77,70 кв.м. та літ. «Б» площею 3,90 кв.м. 04.04.2022 року ФОП [PERSON] було проведено технічне обстеження об`єкта: нежитлової будівлі літ. «Б», вбиральні літ. «В» по [ADDRESS] , за результатами якого встановлено можливість щодо його експлуатації. Таким чином, судом встановлено, що позивачкою [PERSON] було здійснено будівництво нежитлових будівель на належній їй на вказаних вище правових підставах земельній ділянці по [ADDRESS] . Верховний Суд в своїх постановах неодноразово зазначав, що для того щоб визнати об`єкт самочинним будівництвом, достатньо однієї з ознак, а саме: об`єкт нерухомості збудований або будується на земельній ділянці, яку не було відведено для цієї мети; об`єкт нерухомості збудований або будується без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проєкту; об`єкт нерухомості збудований або будується з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Разом з цим, Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 року в справі № 910/2939/193 висловив таку правову позицію: «Зміст приписів статті 376\~ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного». За вказаною правовою позицією, існують випадки, коли можна визнати право власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду. Такими випадками є: надання земельної ділянки в установленому порядку особі, яка здійснила самочинне будівництво, під уже збудоване майно і визнання права власності за цією особою; визнання права власності на нерухоме майно на вимогу власника (користувача) земельної ділянки, на якій майно збудовано, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 вересня 2019 року у справі № 309/3887/17, звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Згідно витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 21.03.2022 року [PERSON] відмовлено у прийнятті об`єкта в експлуатацію. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. За статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (стаття 331 ЦК України). За змістом частини 3 ст.376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Оскільки судом встановлено, що позивачка [PERSON] здійснила будівництво нежитлових будівель на належній їй на праві власності земельній ділянці суд вважає, що наявні всі правові підстави для задоволення поданого нею позову, з метою захисту її порушеного права. На підставі викладеного та

Outcome: approved