Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-10 00:00:00

11.05.2022 року [PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Бабіч Сергій Анатолійович звернулась до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначено, що 19.10.2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, шлюб, актовий запис № 237. У спільному шлюбі, у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Фактично подружжя не проживали однією сім`єю та не вели спільно господарство з листопада 2014 року. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя № 334/2004/21 від 21.04.2021 року шлюб між ними розірвано. Відповідач долею дітей не цікавиться, вихованням належним чином не займався, самоусунувся від спілкування з ними, не цікавився їх станом здоров`я, фізичним та морально-психологічним розвитком, не приймає участі в утриманні дитини. Діти проживають разом з матір`ю та знаходяться на її утриманні. Позивач забезпечує дітей всім необхідним для їх нормальної життєдіяльності: купує харчові продукти, сезонний одяг, сплачує за навчання та додаткові курси, необхідні для розвитку дітей, покриває витрати на медичний догляд, а також купує інші речі, яких потребують діти. На даний час, жодної матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач не надає, аліменти не сплачує, у зв`язку із чим до Ленінського районного суду м. Запоріжжя, подано заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Вказані обставини свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Ухвалою суду від 13.05.2022 року було відкрито провадження по справі і визначена форма розгляду справи - за правилами загального позовного провадженняі призначено підготовче судове засідання. В підготовче судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району в судове засідання не з`явився, надав суду висновкита заяву про розгляд справи без його участі, просиввинести рішення з урахуванням інтересів дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 19.10.2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, шлюб, актовий запис № 237. У спільному шлюбі, у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідач долеюдітей не цікавився, вихованням належним чином не займався, самоусунувся від спілкування з ними, не цікавився їх станом здоров`я, фізичним та морально-психологічним розвитком, заходів для забезпечення належних умов розвитку та виховання дітей не приймає. Малолітні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають разом з матір`ю та знаходяться на її утриманні. Позивач забезпечує дітей всім необхідним для їх нормальної життєдіяльності: купує харчові продукти, сезонний одяг, сплачує за навчання та додаткові курси, необхідні для розвитку дітей, покриває витрати на медичний догляд, а також купує інші речі, яких потребують діти. Вказані обставини підтверджуються довідками від 20.04.2022 року, що видані Запорізьким багатопрофільним ліцеєм № 99, довідками від 05.05.2022 року, що видані лікарем [PERSON] , довідками, що видані ФОП [PERSON] Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування, з метою захисту прав та інтересів дитини, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що наданий висновок від 06.07.2022 року № 17.02/01-27/318. При цьому, суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки, на думку суду, він складений з урахуванням усіх конкретних обставин справи та не суперечить інтересам дитини. В ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенцією ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина 1 статті 3 Конвенції ООН). Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (частина 1 статті 18 цієї Конвенції). У відповідності з ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно міста перебування позивача та дітей, та з її боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі батька в вихованні, вище викладенні обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на нього законом. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей , поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності з ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Нехтування батьківськими обов`язками з боку батька, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. У відповідності з ч.4 ст.155 СК України ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 cт. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно до п. 16 Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не цікавиться їх навчанням, підготовки до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання дітьми освіти.. Згідно ч. 4,5 ст. 19 Сімейного кодексу України - «ч. 4: При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування; ч.5 : Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Судом також встановлено, що позивач не чинила відповідачу перешкод для виконання ним своїх батьківських обов`язків, внаслідок чого суд приходить до висновку, що відсутність спілкування з дітьми та не прийняття участі у їх вихованні та забезпеченні є свідомими діями відповідача, які залежали виключно від його волі. В своїй сукупності докази по справі є достатніми для висновку про ухилення відповідачем від своїх обов`язків по вихованню дітей. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суду надано достатньо доказів, з яких вбачається, що батько не цікавиться життям дітей, не бере участі в їх вихованні та не виконує батьківських обов`язків, а відтак позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав є підтвердженими та обґрунтованими.

Outcome: approved