Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-20 00:00:00

До Малиновського\~районного\~суду\~м.\~Одеси\~17\~лютого 2021\~року звернувся\~з\~позовом [PERSON] до [PERSON] , за яким просить зменшити розмір аліментів, встановлений договором про сплату аліментів від 29.05.2020 року, укладеним між [PERSON] , [INFO] , уродженцем м. Одеси, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Холодна Балка Біляївського району Одеської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гордою І.В., зареєстрованим в реєстрі за № 614, з 500 (п`ятсот) доларів США за курсом продажу доларів США населенню, встановленим Національним банком України на день оплати щомісячно до 2500,0 гривень, щомісячно, на утримання [PERSON] , [INFO] , з моменту набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття, оскільки позивач більше не здійснює морських рейсів. В обґрунтування своїх вимог посилався на такі обставини. Від відносин з відповідачкою у них народився син [PERSON] , [INFO] . 29 травня 2020 року, між позивачем та [PERSON] , був укладений договір про сплату аліментів на утримання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гордою І.В., зареєстрований в реєстрі за № 614. На підставі пункту 3 зазначеного договору, позивач, як батько [PERSON] , має сплачувати щомісячно на утримання сина аліменти у вигляді твердої грошової суми в розмірі 13455,0 тисяч гривень, що на день підписання договору відповідало 500,0 доларам США. Умовами договору було встановлено, що щомісячна сума аліментів, повинна у будь-якому випадку відповідати 500 (п`ятистам) доларам США за курсом продажу доларів США населенню, встановленим Національним банком України на день оплати. Умови договору про сплату аліментів на утримання сина, укладеного між позивачем та [PERSON] , виконувалися ним у повному обсязі, він щомісячно переховував на банківську картку відповідачки грошові кошти на утримання сина в обумовленому договором розмірі, останній переказ був здійснений ним 08 лютого 2021 року на загальну суму 13 тисяч 885 гривень, що підтверджується копіями квитанцій про переказ на банківську картку [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] за період з червня 2020 року по лютий 2021 року. Дійсно, на момент укладання вищевказаного договору, матеріальне становище позивача дозволяло йому сплачувати аліменти на утримання сина в обумовленому у договорі розмірі. З метою отримання доходів він виїжджав за межі України, де працював та отримував оплату своєї праці. Джерелом його доходів було здійснення морських рейсів на суднах іноземних компаній. З дня укладання договору про сплату аліментів на утримання сина, минуло більше восьми місяців, запровадження посилених карантинних заходів, через розповсюдження гострої респіраторної хвороби СОVID-19, зробило перетин кордонів та подальше повернення до його постійного місця проживання в місто Одесу утрудненим, крім цього, він має бажання більше часу перебувати поряд із сином, займатися його вихованням, а тривалі відрядження у морських рейсах, не дозволили б йому цього робити. Позивач прийняв рішення більше не здійснювати морських рейсів. Мінливість життєвих обставин та той факт, що його життя більш не пов`язано з судноплавством, значно вплинуло на зміну матеріального становища позивача та на розмір його доходів, порівняно з їх розміром у минулому. Для того, щоб мати можливість утримувати свого сина та забезпечувати свій побут на хоча б мінімальному прожитковому мінімумі, він знайшов роботу в місті Одесі. З 05.01.2021 року позивач офіційно працевлаштований в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Морський тренажерний центр Кит» на посаді інструктора навчально-тренувального центру. Дохід позивача за період з 05.01.2021 року по 08.02.2021 року склав 5873 грн 68 коп., що підтверджується довідкою, виданою директором ТОВ «Морський тренажерний центр Кит» від 08.02.2021 року. Таким чином, матеріально становище позивача, як платника аліментів, змінилося в порівнянні з його матеріальним становищем, яке в нього було на момент укладання договору про сплату аліментів на дитину від 29.05.2020 року. Щомісячний дохід позивача значно зменшився. Згідно до умов договору від 29.05.2020 року, сума аліментів, яку він має перераховувати на утримання сина, повинна відповідати 500 доларам США за курсом НБУ на день оплати, що у гривневому еквіваленті дорівнює приблизно 14000,0 грн. В той самий час, в місяць він заробляє 5873 гривні 68 копійок, що дорівнює 210 доларам США, що свідчить про те, що фактично, позивач має сплачувати аліменти у тому розмірі, який він не заробляє. Значне погіршення матеріального становища позивача через припинення здійснення морських рейсів, призвело до того, що він не має об`єктивної можливості сплачувати аліменти на утримання сина у встановленому в договорі від 29.05.2020 року розмірі. Пунктом 10 договору про сплату аліментів на утримання дитини від 29 травня 2020 року, встановлено, що розмір аліментів, визначений договором може бути зменшений у разі зміни матеріального стану платника. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів, тощо. Зміна матеріального становища позивача в сторону його погіршення, підтверджується довідкою ТОВ «Морський тренажерний центр Кит» від 08.02.2021 року про отриману ним заробітну плату на посаді інструктора навчально-тренувального центру, яка в порівнянні з розміром його щомісячних доходів за здійснення морських рейсів, розмір яких вбачається зі змісту наданих до суду морських контрактів є набагато разів меншою. Інших доходів, окрім отримуваної заробітної плати в ТОВ «Морський тренажерний центр Кит» позивач не має. Позивач розуміє свою відповідальність за життя сина та ні в якому разі не відмовляється та не може відмовитися від свого обов`язку по його утриманню, подання ним цього позову зумовлено лише тим, що через погіршення матеріального стану позивача, він більше не здатний сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі, встановленому в договорі. За цих підстав, позивач може запропонувати суму в розмірі 2500,0 грн щомісячно у вигляді аліментів на утримання дитини. Вказані кошти позивач зможе відраховувати зі своєї заробітної плати, а решту коштів, яку буде йому не вистачати на його життя та витрати, буде забезпечувати, навіть у випадку, якщо для виплати аліментів на утримання сина, позивачу прийдеться працювати понад норми та у нічний час. Запропонована сума позивачем повністю відповідає законодавчо встановленим вимогам щодо розміру аліментів. На цей час, прожитковий мінімум для дитини віком до шести років, становить 1921,0 грн, що передбачено Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік». Запропонований позивачем розмір аліментів, який він об`єктивно зможе сплачувати на утримання сина є більшим, ніж розмір встановленого законом прожиткового мінімуму для трирічної дитини та є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. [PERSON] обізнаний про те, що при визначенні розміру аліментів, суд враховує окрім матеріального становища платника аліментів, також й наявність в нього на праві власності рухомого та нерухомого майна. У своїй приватній власності позивач має один об`єкт нерухомого майна, а саме: - квартиру за [ADDRESS] , загальною площею 50,6 квадратних метрів. У вказаній квартирі він постійно проживає, що свідчить про те, що вона не може приносити йому жодного доходу, наприклад, шляхом надання її в оренду, оскільки є єдиним місцем мешкання позивача. Вказаний об`єкт нерухомого майна був придбаний ним шляхом виплати пайових внесків, тому що придбати квартиру, виклавши одразу велику суму грошей, в нього не було фінансової можливості. За утримання зазначеного об`єкту нерухомого майна, він несе чималі витрати за сплату комунальних платежів. За січень та лютий 2021 року на утримання будинку та прибудинкової території коштувало йому 3728,42 гривень, які були сплачені ним на рахунок керуючої компанії ТОВ «Фірма Наш Дом». Припинення здійснення морських рейсів, призвело до погіршення його матеріального стану та позивачем було прийнято рішення укласти договір купівлі-продажу раніше належної йому квартири під [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу нерухомого майна від 05.02.2021 року, укладеного між ним та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Главацьким В.А. за продаж якої він отримав 443 тисячі 600 гривень про що позивач надав до суду копію квитанції про видачу готівки за № 56681 від 05 лютого 2021 року. Вказане рішення було прийнято позивачем, в тому числі, з метою отримання хоча будь-яких додаткових коштів, як певної гарантії до його заробітної плати, отримуваної позивачем у ТОВ «Морський тренажерний центр Кит». Крім цього, позивачу самому теж потрібно за щось жити, харчуватися та сплачувати комунальні послуги за квартиру, де він проживає. Згідно правової позиції Верховного суду, сума грошових коштів, отриманих позивачем від продажу належної йому квартири під [ADDRESS] , не може бути оцінена судом, як отриманий ним дохід та враховуватися судом при визначенні розміру аліментів на утримання сина. Щодо наявності у позивача на праві власності рухомого майна. Позивач володіє транспортним засобом Lexus ES350. Вказаний автомобіль був набутий ним на підставі договору фінансового лізингу № ODH0AI00000359, укладеного між позивачем, як лізингоодержувачем та ПАТ КБ «Приватбанк», як лізингодавцем. Таким чином, наявний у нього на праві особистої приватної власності автомобіль, був набутий також не одразу, а шляхом виплати лізингових платежів, що ілюструє той факт, що він не має в своєму розпорядженні якусь велику суму грошових коштів, яку він може витрачати одразу на набуття дорогого майна. Наявність в нього нерухомого майна, також не свідчить про те, що його матеріальний стан є задовільним, адже як мінімум, він має на чомусь пересуватися до робочого місця. З приводу врахування судом його витрат при визначенні розміру аліментів, то усі витрати, які він несе, є такими, що не направлені на розважальні та будь-які інші більш ніж побутові цілі. Позивач несе витрати виключно на своє харчування, сплату комунальних послуг та заправлення автомобілю. За цих підстав, погіршення матеріального стану позивача, підтвердженого довідкою про заробітну плату, відсутність в нього інших доходів та нерухомого майна, відмінного від місця його постійного проживання є підставою для звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, встановленого за домовленістю між батьками. Доречи, з урахуванням вказаної норми закону, відповідачка також має розуміти свою відповідальність за матеріальне забезпечення дитини та не забувати про те, що обов`язок щодо фінансового забезпечення потреб сина, вони з нею мають нести у рівних частках. Відповідач [PERSON] надала до суду відзив на позов, в якому просила відмовити у задоволені позову [PERSON] , посилаючись на таке. 29 травня 2020 року між сторонами у справі було укладено договір про сплату аліментів на утримання дитини, що був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гордою І.В. Пунктом 10 вказаного договору передбачено, що розмір аліментів, визначений за цим договором, може бути зменшено за домовленістю сторін у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я Сторони, та в інших випадках, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів. В разі недосягнення домовленості, зміни до договору в частині зменшення розміру аліментів можуть бути внесені за рішенням суду з підстав, зазначених в цьому договорі та у випадках, передбачених законом. З моменту укладання Договору про сплату аліментів 29 травня 2020 року та до моменту звернення до суду (дати підписання позовної заяви) 16 лютого 2021 року - минуло менше одного календарного року. Протягом цього часу у позивача не погіршився стан здоров`я, не змінився сімейний стан, матеріальний стан зазнав змін лише у бік покращення, при цьому не виникло будь-яких інших «підстав зазначених в цьому договорі» для зменшення розміру аліментів. Не мається й інших «випадків, передбачених законом», які могли б бути підставою для задоволення такого позову. У позовній заяві позивач не покликається на погіршення стану його здоров`я та/або на зміну сімейного стану, отже, вказані обставини не є підставою позову та позивач не заперечує проти факту відсутності відповідних змін. Натомість, позивач стверджує, що його матеріальний стан нібито погіршився та він не в змозі сплачувати аліменти у розмірі, що був погоджений сторонами у справі. Вказані доводи позивача не відповідають дійсності, на їх спростуванні зосереджена основна увага у відзиві. Наполягаючи на задоволенні своїх вимог, позивач стверджує про нібито погіршення його матеріального стану внаслідок «запровадження посилених карантинних заходів, через розповсюдження гострої респіраторної хвороби СОVID-19, зробило перетин кордонів та подальше повернення до його постійного місця проживання в місто Одесу утрудненим». Водночас, позивач приховує, що він продовжує здійснювати міжнародні рейси на суднах в якості члену екіпажу (командний склад) та продовжує перетинати і зв`язку з цим державний кордон України при виїзді з України та при поверненні до неї. З метою підтвердження вказаних обставин, адвокатом відповідача було направлено відповідний адвокатський запит до Державної прикордонної служби України та буде заявлене відповідне клопотання про витребування доказів одночасно з поданням цього відзиву. Позивач приховав, що після укладання Договору про сплату аліментів ним було складено екзамен (іспит) для присвоєння звання особи командного складу, а саме капітана далекого плавання у відповідності до вимог Конвенції про мінімальну кваліфікацію капітана та інших осіб командного складу торговельних суден №53 та Положення про звання осіб командного складу морських суден та порядок їх присвоєння (Наказ Міністерства інфраструктури України 07 серпня 2013 року № 567). З метою підтвердження вказаного факту адвокатом відповідача були направлені відповідні адвокатські запити, а також буде заявлене відповідне клопотання про витребування доказів одночасно з поданням цього відзиву. Додатково, надали та просили приєднати до матеріалів справи інформацію (публікацію) зі сторінки позивача в соціальній мережі Fасеbоок. У вказаній публікації позивач ділиться радістю від того, що йде здавати екзамен для присвоєння звання капітана далекого плавання. До публікації позивачем додано свою фотографію в одязі з відмітками (погонами) помічника капітана та приміткою про те, що ці погони він одягає в останній раз. При цьому, загальновідомим є той факт, що зарплата (оплата за цивільно-правовою угодою) капітана судна є вищою за зарплату (оплату за цивільно-правовою угодою) помічника капітана. Враховуючи наведене, доводи позивача про нібито істотне погіршення його матеріального стану за вісім місяців, що минули з дати укладання Договору про сплату аліментів, є безпідставними. Також, не є підставою для задоволення позову та обставина, що в період між перебуванням у рейсах, позивач перебуває у трудових відносинах із Товариством з обмеженою відповідальністю «Морський тренажерний центр Кит» на посаді інструктора навчально-тренувального центру. Крім цього, позивачем приховано від суду, що він отримує доходи від придбання та подальшого продажу (за вищою ціною) квартир та майнових прав на квартири. Зокрема, позивач за рахунок коштів, що отримує від здійснення морських рейсів, придбаває майнові права на квартири в будинках, які будуються, здійснюючи таке придбання на ранніх етапах будівництва. У подальшому, перед введенням будинків в експлуатацію, позивач здійснює оплатне відчуження майнових прав на квартири за більш високими цінами. Зокрема, позивачем нещодавно пропонувалися до продажу на Інтернет-ресурсі «Нерухомість Одеси» майнові права на «смарт квартиру (апартамент) з ремонтом, вбудованою кухнею «Пространство на Донського», Секція 6, поверх 5, загальна площа 20.8 кв. м. + балкон 3,4 кв. м. Вил у бік Фонтана/Аркадії. Здача будинку березень 2021. Власник. Переуступка пайових прав». Також, позивачем розміщувалося на вказаному Інтернет-ресурсі оголошення про продаж «2х-кімнатної квартири 48 кв. м. з лоджією за адресою: [ADDRESS] від будівельників, встановлений газовий котел, висота поверхів 3 метра. Закрита територія. Во дворі є \~ \~ \~ \~парко \~ \~ \~ \~місце + 3500$ до ціни. Власник». Крім цього, позивачем розміщувалося на вказаному Інтернет-ресурсі оголошення про продаж «1кмінатної квартири з ремонтом в розстрочку. Таірове. ЖК на Донського». Додатково, на цьому ж Інтернет-ресурсі позивач пропонував до продажу «Смарт квартиру Пространство на Донського». До речі, на вказаному Інтернет-ресурсі позивач розміщував оголошення й про продаж вказаної ним у позовній заяві квартири за адресою: [ADDRESS] . Аналогічні оголошення про продаж квартир та майнових прав на них позивач також розміщував й на Інтернет-ресурсі OLX. З огляду на викладене, посилання позивача на здійснення ним продажу в лютому 2021 року однієї з вказаних вище квартир жодним чином не свідчить про погіршення майнового стану позивача, оскільки є проявом його звичайної ділової практики фактично «бізнесу», до ведення якого він долучив свою матір [PERSON] , оформлюючи на неї частину майнових прав на квартири до їх продажу третім особам. Фактично, за переконанням адвоката відповідача інформацію про продаж вказаної квартири позивач навів виключно через те, що ця інформація міститься у відкритих державних реєстрах та була б все одно встановлена при підготовці відзиву на позов. Додатково слід зазначити, що позивачем не надано до суду даних про задекларовані ним доходи ані в 2020 році (рік укладання Договору про сплату аліментів), ані в 2021 році. Зважаючи на викладене, адвокатом відповідача подані відповідні адвокатські запити та буде заявлене відповідне клопотання про витребування доказів одночасно із поданням цього відзиву. Крім того, в разі встановлення факту (фактів) приховування позивачем та/або його матір`ю доходів від їх належного оподаткування, сторона відповідача буде змушена довести цю інформацію до відповідних податкових та правоохоронних органів. З огляду на всі викладені факти, посилання позивача на те, що запропонованих ним двох з половиною тисяч гривень має бути достатньо для забезпечення належного рівня життя його єдиного сину є недоречними та цинічними. Представник позивача надав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, зазначивши наступне. Щодо доводів відповідача про те, що підставою для відмови у позові є та обставина, що з дня договору про сплату аліментів та до моменту звернення до суду, минуло менше одного календарного року. Вказане твердження відповідача є хибним та таким, що не може бути враховане судом, адже право будь-якої особи на звернення до суду за захистом гарантовано законодавцем незалежно від дати укладання того чи іншого договору та того терміну протягом якого, укладений договір є діючим на обумовлених сторонами умовах. Адже, життєві обставини є змінюваною субстанцією. Так, матеріальний стан платника аліментів при укладенні договору не є таким, що не може бути змінений у майбутньому у випадку зміни матеріального стану платника аліментів в сторону його погіршення. Законодавством не встановлений строк, протягом якого платник аліментів за договором про утримання дитини не може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, визначених в договорі. Щодо доводів відповідача про відсутність в змісті позовної заяви посилання позивача про погіршення стану свого здоров`я та зміну сімейного стану, то й вказані доводи представника відповідача є хибними, адже, по-перше, в пункті 10 договору, чітко визначено, що: «розмір аліментів, визначений за цим договором, може бути зменшено у разі зміни матеріального стану або сімейного стану, погіршення стану здоров`я [PERSON] та в інших випадках, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів». Таким чином, в договорі сторони узгодили цілком незалежні та альтернативні підстави для зменшення розміру аліментів: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення стану здоров`я, які можуть настати, як окремо, так і разом у своїй сукупності. Вказане є підставою для висновку про те, що як укладеним між сторонами договором, так і нормами закону, передбачений перелік незалежних один від одної підстав для зменшення розміру аліментів. В свою чергу, позивач, вважає доведеним факт погіршення свого матеріального стану, як окремої підстави для зменшення розміру аліментів, визначених в договорі, який [PERSON] уклав з [PERSON] . До позовної заяви, позивачем, був наданий доказ отриманого ним доходу від працевлаштування в ТОВ «Морський тренажерний центр Кит», якого з урахуванням витрат на мінімальне забезпечення власного побуту та життя, не може вистачити на сплату 500 доларів США щомісячно на утримання сина. Проте зміна матеріального стану позивача в сторону його погіршення, не свідчить про його відмову та не бажання сплачувати аліменти на утримання сина. За цих підстав, позивач був вимушений звернутися до суду із позовом про зменшення розміру аліментів, встановлених договором до 2500,0 грн. Щодо доводів відповідача про те, що позивач приховує, що він продовжує здійснювати міжнародні рейси на суднах в якості члену екіпажу (командний склад) та продовжує перетинати у зв`язку із цим державний кордон України при виїзді з України та поверненні до неї. Вказані доводи відповідача є безпідставними та такими, що не підтверджені жодними доказами. Позивач перебуває на території України, він особисто подав до суду позовну заяву про зменшення розміру аліментів. Крім цього, позивач також особисто з`являється в судові засідання по цивільній справі № 521/2425/21 за поданим ним позовом, що повністю спростовує доводи відповідача про нібито постійний перетин [PERSON] державного кордону України з метою потрапляння до міжнародних морських рейсів. Та обставина, що позивач раніше перетинав державний кордон з метою здійснення морських рейсів не є свідчення та доказом того, що він це здійснює й на цей час, адже [PERSON] перебуває на території України. Щодо доводів відповідача про нібито приховання позивачем факту складання іспиту для присвоєння звання капітану далекого плавання. Позивач не вважає цей факт прихованим, адже на його думку, само по собі отримання паперового диплому КДП не є підтвердженням факту здійснення позивачем морських рейсів та отримання за ці рейсів заробітної плати. Крім цього, позивач звертає увагу суду та відповідача на ту обставину, що відповідно до підпункту 6.1. розділу 6 наказу Міністерства інфраструктури України від 07.10.2014 року за № 491 «Про затвердження вимог до тренажерного та іншого обладнання, призначеного для підготовки та перевірки знань осіб командного складу та суднової команди» інструктори, що здійснюють підготовку до рятування на воді, повинні мати: диплом капітана далекого плавання або штурмана далекого плавання. Тобто, не маючи диплом капітана далекого плавання, позивач не зможе виконувати свої трудові обов`язки в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Морський тренажерний центр Кит» та обіймати посаду інструктора навчально-тренувального центру. За цих підстав, позивач, маючи вищу спеціальну освіту, з метою мати можливість у подальшому викладати інші направлення за спеціальністю, вирішив отримати диплом КДП. Варто наголосити, що само по собі отримання відповідного диплому не є підтвердженням здійснення позивачем морських рейсів на суднах іноземних компаній та свідченням покращення його матеріального стану, а є лише підтвердженням отримання особою певного документу. Відносно доводів відповідача про загальновідомість факту того, що заробітна плата капітана судна є вищою за зарплату помічника капітана, то вказані твердження представника відповідача є такими, що не спираються на жодні докази. Крім цього, відповідачем не надано та матеріали справи не містять жодного доказу того, що позивач отримує заробітну плату, як капітан певного судна. Щодо тверджень відповідача про нібито приховання [PERSON] отримання доходів від придбання та подальшого продажу за вищою ціною квартир та майнових прав на квартири. Зазначені твердження відповідача є цілком безпідставними та знов ж таки не доведеними жодними доказами. До позовної заяви, позивачем був наданий Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З вказаного витягу вбачається, що позивач є власником лише однієї квартири - а саме квартири [ADDRESS] . Зазначена квартира є постійним місцем мешкання позивача. Жодного іншу об`єкту нерухомого майна позивач у своїй власності не має. Відносно наданих представником відповідача скріншотів щодо оголошення про продаж квартири за адресою: [ADDRESS] та квартири в житловому комплексі «Пространство» на Донського, то вказана нерухомість ніколи не належала та не належить позивачу, він не має до неї жодного відношення. Жодного доказу, що вказаний об`єкт нерухомості належить на праві приватної власності позивачу, відповідач не надав. Розміщення оголошення про продаж нерухомого майна не є свідченням наявності юридичного зв`язку між особою, яка розміщує певне оголошення та самим об`єктом нерухомості. Також, позивач критично ставиться до наданих скріншотів, адже з їх змісту, неможливо встановити джерело їх опублікування. Позивач дійсно розмістив оголошення про продаж квартири за адресою: [ADDRESS] в якості допомоги своїй знайомій, яка хотіла здійснити продаж цієї квартири. За цих підстав, надання відповідачем скріншотів оголошень про продаж певних об`єктів нерухомості без надання доказів їх належності позивачу є лише бажанням боку відповідача, створити для суду штучне враження заможності позивача. Однак, матеріали справи містять належний та допустимий доказ того, що позивач має в своїй приватній власності лише одну квартиру в якій він постійно проживає, а доводи відповідача про наявність на праві власності у [PERSON] інших об`єктів нерухомості є голослівними та не підтвердженими жодними доказами. Представник відповідача надав до суду заперечення, в яких просив у задоволенні вимог відмовити за наступних причин та підстав. На теперішній час матеріалами справи доведені систематичні закордонні поїздки позивача, зокрема: - 05 березня 2020 року позивач повернувся на територію України з чергової поїздки; - 02 серпня 2020 року позивач виїхав з території України та перебував поза її межами до 10 грудня 2020 року, тобто - майже чотири місяці; - 02 травня 2021 року позивач виїхав з території України та повернувся 09 травня 2021 року. Зазначені факти підтверджені відповіддю Головного Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 13 травня 2021 року за вих. №91-16682/0/15-21-вих. У справі міститься лист Державного підприємства «Сервісний центр Морського та річкового транспорту» від 20 квітня 2021 року за вих. №04- 13/254 за змістом якого 10 лютого 2021 року (за шість днів до підписання позовної заяви) позивач «сплатив за отримання організаційно-технічних послуг щодо здачі іспитів ДКК (державна кваліфікаційна комісія) на присвоєння звання КДП (капітан дальнього плавання) та підтвердження диплому загального оператора ГМЗЛБ (глобальна морська система зв`язку під час лиха і для забезпечення безпеки мореплавства), подовження посвідчення особи моряка (паспорт моряка)». Також, 23 лютого 2021 року (через дев`ять днів після підписання позовної заяви) Позивач «особисто отримав диплом КДП та підтвердження диплому загального оператора ГМЗГІБ.». Також, 10 березня 2021 року (майже через місяць після підписання позовної заяви) Позивач «особисто отримав посвідчення особи моряка». Наведені вище факти та належні докази повністю спростовують твердження позивача про те, щодо нібито прийняття ним рішення «більше не здійснювати морських рейсів». У відповіді на відзив позивач стверджує, що «не маючи диплом капітана далекого плавання, позивач не зможе виконувати свої трудові обов`язки в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Морський тренажерний центр Кит» та обіймати посаду інструктора навчально-тренувального центру». Це твердження позивача суперечить змісту Наказу міністерства інфраструктури України від 07 жовтня 2014 року за №491 та ґрунтується на перекручуванні змісту цього нормативно-правового акту. Більш того, у позовній заяві позивач вказує, що «з 05.01.2021 року він офіційно працевлаштований в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Морський тренажерний центр Кит» на посаді інструктора навчально-тренувального центру». Водночас, диплом капітана далекого плавання позивач отримав лише 23 лютого 2021 року, а отже, за його власною логікою, позивач аж ніяк не міг працювати на посаді інструктора з 05 січня 2021 року. При цьому, як встановлено та доведено вище, обіймання посади «інструктора навчально-тренувального центру» взагалі не потребує наявності диплома капітана далекого плавання, та не може потребувати цього в силу приписів Наказу міністерства інфраструктури України від 07 жовтня 2014 року за №491. З урахуванням розподілу обов`язків доказування позивачем не надано жодного доказу значного погіршення його матеріального становища. Позивачем надано Відомості з державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України про суми виплачених податків Позивачу за період з 01 січня 2021 року по 21 березня 2021 року, а також довідку ТОВ «Морський тренажерний центр Кит» б/н та б/д про доходи Позивача, отримані від трудової діяльності за період з 05 січня 2021 року по 30 червня 2021 року. На думку Позивача, «зазначені докази зможуть підтвердити той факт зміни матеріального становища позивача [PERSON] в сторону його погіршення, що є підставою для зменшення розміру аліментів, встановлених договором про сплату аліментів від 29.05.2020 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] ». Водночас, вказані документи жодним чином не свідчать про значну погіршення матеріального становища позивача, оскільки жодних даних про доходи позивача до укладання договору про сплату аліментів від 29 травня 2020 року матеріали справи не містять. За відсутності доказів матеріального стану позивача до укладання вказаного договору, відсутні будь-які підстави для висновку про нібито погіршення вказаного стану на теперішній час. Представник позивача надав до суду додаткові письмові пояснення по справі № 521/2425/21, а саме щодо відповіді директора ТОВ «Вест білдінг Україна» від 20.10.2021 року за № 148/21 щодо договорів майнових прав за № Д/А-Б.6.501 від 17.09.2019 року та № Д/А-Б.4.606 від 17.09.2019 року. Вказані договори були укладені між [PERSON] та ТОВ «Вест білдінг Україна» 17.09.2019 року, тобто до укладання з відповідачкою договору про сплату аліментів на утримання дитини, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гордою І.В., зареєстрованого в реєстрі за № 614, який був укладений між сторонами 29.05.2020 року. Платежі на виконання вищевказаних договорів купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна були здійснені та виплати завершені в грудні 2020 року, тобто до звернення позивача до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, що підтверджується копіями квитанцій щодо договору № Д/А-Б.4.606 від 17.09.2019 року за: № 15341009 (за лютий 2020), №153410010 (за липень 2020), № 153410022 (за жовтень 2020 року), № 153410017 (за вересень 2020 року), № 153410007 (за серпень 2020), № 153410007 (за листопад 2020), № 153410024 (за грудень 2020 року) та по договору № Д/А-Б.6.501 від 17.09.2019 року, квитанціями за № 15341009 (за лютий 2020 року), № 153410010 (за липень 2020 року), № 153410022 (за жовтень 2020 року), № 153410017 (за вересень 2020 року), № 153410007 (за серпень 2020 року), № 153410007 (за листопад 2020 року), за № 153410024 (за грудень 2020 року). За договором № Д/А-Б.4.606 від 17.09.2019 року було сплачено в 2020 році 157128,54 грн, а за договором № Д/А-Б.6.501 від 17.09.2019 року 190922, 30 гривень. Вищевказані платежі були здійснені та виплати завершені в 2020 році та не здійснювалися в 2021 році, як помилково вказано у відповіді директора ТОВ «Вест білдінг Україна», що підтверджується копіями наданих квитанцій, де сума платежів співпадає з сумами вказаними у відповіді ТОВ «Вест білдінг Україна» від 20.10.2021 року. Вказані платежі також містять в собі податок на додану вартість. Підставою для звернення до суду в 2021 році стало погіршення матеріального стану позивача, яке відбулося, як і в багатьох людей, враховуючи складену економічну ситуацію. Через мінливість життя, матеріальний стан особи не є стабільною категорією, яка може тривати упродовж всього життя на одному рівні. Обсяг майна позивача жодним чином не збільшилося після укладання договору про сплату аліментів, що також підтверджено матеріалами справи. Доводи відповідача про нібито наявність у позивача чотирьох квартир є хибними, як і безпідставні доноси та вислови про те, що на матір позивача, яка не є ані учасником справи, ані платником аліментів, зареєстровано майнові права в інтересах та/або від імені позивача, що також підтверджено відповіддю ТОВ «Вест білдінг Україна» від 20.10.2021 року, де чітко вказано, що: «інші договори із особами, зазначеними в ухвалі від 14.09.2021 року ТОВ «Вест білдінг Україна». Матеріали справи містять належні та допустимі докази щодо отримуваної позивачем заробітної плати, розмір якої не надає йому об`єктивної можливості сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 500 доларів щомісячно, а також докази того, що у власності позивача є лише один об`єкт нерухомого майна, а саме - квартира за [ADDRESS] , загальною площею 50,6 квадратних метрів, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Грошовий дохід, який є просто еквівалентом відчуженого платником аліментів майна, не повинен враховуватись під час визначення розміру аліментів. Виручення боржником грошових коштів від продажу нерухомого майна, в обмін на передачу покупцю права власності на зазначене нерухоме майно, не має наслідком отримання доходу платником аліментів, а є грошовим еквівалентом вартості цього майна до його продажу та не є видом заробітку (доходу), з якого стягуються аліментні платежі, у розумінні Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів. Представник відповідача надав до суду письмові пояснення та зазначив, що згідно листа Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області, за період з 01 січня 2020 року по 31 березня 2021 року в реєстрі застрахованих осіб взагалі інформація про доходи позивача відсутня. Аналогічно, матеріали справи не містять й даних з податкових органів щодо доходів позивача станом на момент укладання договору про сплату аліментів від 29 травня 2020 року. Тому жодних доказів нібито погіршення матеріального стану позивача немає, оскільки погіршення чи покращення можна встановити лише шляхом порівняння даних про доходи. В даному випадку порівнювати немає чого. Позивач протягом часу розгляду справи двічі виїжджав за межі України, що підтверджено як відповіддю Державної прикордонної служби, так і власним визнанням цього факту позивачем. Так, позивач виїжджав за межі України з 02 по 09 травня 2021 року та з 06 липня 2021 року по щонайменше по кінець листопада 2021 року. Тобто, протягом 2021 року позивач близько п`яти місяців перебував поза межами України. Додатково, не є підставою для задоволення позову й посилання позивача на укладання ним 17 травня 2022 року шлюбу з [PERSON] , оскільки вказана обставина не була зазначена у позовній заяві як підстава позову. Крім того, позивачем не зазначено, що його дружина є непрацездатною чи потребує сторонньої (в тому числі - матеріальної) допомоги. Більш того, за правовою позицією Верховного суду - сам по собі факт укладення позивачем шлюбу із новою дружиною не свідчить про зміну його майнового стану та неможливість виконання умов договору зі сплати аліментів (Постанова ВС у складі КЦС від 17 грудня 2021 року № 752/23821/20). Також, не є підставою для задоволення позову й намір позивача усиновити дитину своєї дружини, оскільки такий намір ним наразі не реалізований, що визнано самим позивачем. Натомість, аналіз загальнодоступних даних про спосіб життя позивача, а саме фотографії його відпочинку з дружиною свідчать про те, що спосіб життя позивача з моменту укладання договору про сплату аліментів на дитину від 29 травня 2020 року не змінився та не погіршився. Зокрема, він відпочиває за кордоном разом із дружиною, дарує їй коштовні телефонів, вони систематично відпочивають у ресторанах. Також, як зазначив Верховний суд (Постанова ВС у складі КЦС від 08 червня 2022 року №565/1069/21) батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Отже, навіть якщо позивач всиновить дитину своєї дружини, це є підставою для зменшення розміру аліментів, раніше встановленого за згодою самого позивача в договорі. Підсумовуючи викладене, позивач не довів погіршення свого матеріального стану після укладання договору про сплату аліментів 29 травня 2020 року. Саме таке погіршення має довести позивач, тягар доказування покладений саме на нього як позивача. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, та заперечують проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки майновий стан позивача не погіршився, тому відсутні підстави для зменшення розміру аліментів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. У судовому засіданні встановлено, що від відносин між [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), відповідний актовий запис № 5752. 29 травня 2020 року, між [PERSON] та [PERSON] , був укладений договір про сплату аліментів на утримання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гордою І.В., зареєстрований в реєстрі за № 614. На підставі пункту 3 зазначеного договору, позивач [PERSON] , як батько [PERSON] , має сплачувати щомісячно на утримання сина аліменти у вигляді твердої грошової суми в розмірі 13455,0 грн, що на день підписання договору відповідало 500,0 доларам США. Умовами договору було встановлено, що щомісячна сума аліментів, повинна у будь-якому випадку відповідати 500 (п`ятистам) доларам США за курсом продажу доларів США населенню, встановленим Національним банком України на день оплати. Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 10 договору про сплату аліментів на утримання дитини від 29 травня 2020 року, встановлено, що розмір аліментів, визначений договором може бути зменшений у разі зміни матеріального стану платника. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів, тощо. З дня укладання договору про сплату аліментів на утримання дитини, минуло два роки, запровадження посилених карантинних заходів, через розповсюдження гострої респіраторної хвороби СОVID-19, початок війни через воєнне вторгнення Російської Федерації в Україну, введення режиму воєнного стану, зробило отримання постійних доходів позивачем, неможливим. З 05 січня 2021 року позивач був офіційно працевлаштований в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Морський тренажерний центр Кит» на посаді інструктора навчально- тренувального центру. Його дохід за період з 05.01.2021 року по 08.02.2021 року склав 5873 гривні, 68 копійок, що підтверджується довідкою, виданою директором ТОВ «Морський тренажерний центр Кит» від 08.02.2021 року. Відповідно до довідки про доходи позивача з березня 2021 року по червень 2021 року, позивач в середньому щомісячно за своїм місцем працевлаштування отримував заробітну плату в розмірі 4991,0 тисячі гривень. Також, на підтвердження дійсних доходів позивача, є довідка у формі відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України від 02.07.2021 року за № 1205 про суми виплачених доходів [PERSON] за доступний звітний період з 01.01.2021 року по 31.03.2021 року. На даний час, позивач не працевлаштований, оскільки ТОВ «Морський тренажерний центр Кит» тимчасово припинив діяльність. Отримання паперового диплому КДП не є підтвердженням факту здійснення позивачем морських рейсів та отримання за ці рейси заробітної плати. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач є власником квартири [ADDRESS] . Зазначена квартира є постійним місцем мешкання позивача. Доказів наявності інших об`єктів нерухомого майна у позивача судом не встановлено. Згідно відповіді директора ТОВ «Вест білдінг Україна» від 20.10.2021 року за № 148/21 щодо договорів майнових прав за № Д/А- Б.6.501 від 17.09.2019 року та № Д/А-Б.4.606 від 17.09.2019 року, вказані договори були укладені між [PERSON] та ТОВ «Вест білдінг Україна» 17.09.2019 року, тобто до укладання з відповідачкою договору про сплату аліментів на утримання дитини, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гордою І.В., зареєстрованого в реєстрі за № 614, який був укладений між сторонами 29.05.2020 року. Платежі на виконання вищевказаних договорів купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна були здійснені та виплати завершені в грудні 2020 року, тобто до звернення позивача до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, що підтверджується копіями квитанцій щодо договору № Д/А-Б.4.606 від 17.09.2019 року за: № 15341009 (за лютий 2020), №153410010 (за липень 2020), № 153410022 (за жовтень 2020 року), № 153410017 (за вересень 2020 року), № 153410007 (за серпень 2020), № 153410007 (за листопад 2020) , № 153410024 (за грудень 2020 року) та по договору № Д/А-Б.6.501 від 17.09.2019 року квитанціями за № 15341009 (за лютий 2020 року), № 153410010 (за липень 2020 року), № 153410022 (за жовтень 2020 року), № 153410017 (за вересень 2020 року), № 153410007 (за серпень 2020 року), № 153410007 (за листопад 2020 року), за № 153410024 (за грудень 2020 року). За договором № Д/А-Б.4.606 від 17.09.2019 року було сплачено в 2020 році 157128,54 грн, аза договором № Д/А-Б.6.501 від 17.09.2019 року 190922,30 гривень. Позивач володіє транспортним засобом Lexus ES350. Вказаний автомобіль був набутий ним на підставі договору фінансового лізингу № ODH0AI00000359, укладеного між позивачем, як лізингоодержувачем та ПАТ КБ «Приватбанк», як лізингодавцем. Згідно договору купівлі-продажу раніше належної позивачу квартири під [ADDRESS] від 05.02.2021 року, позивач продав, а [PERSON] прибав вказану квартиру, договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Главацьким В.А., за продаж квартири позивач отримав 443 тисячі 600 гривень, про що свідчить квитанція про видачу готівки за № 56681 від 05 лютого 2021 року. Згідно правової позиції Верховного суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, яка була викладена в постанові від 25 січня 2021 року по справі № 758/10761/13-ц. Так, зазначену цивільну справу, суд дійшов до висновків про те, що: «...тлумачення положень СК України, зокрема положень статті 81, частини третьої статті 181, частини другої статті 182, статті 183 СК України, свідчить про те, що законодавець ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», передбачаючи можливість стягнення на користь дитини мінімального рекомендованого розміру аліментів з обох джерел отримання грошових коштів. Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. З урахуванням вимог справедливості та розумності будь-який суб`єкт приватного права безумовно спрямовує на споживання лише такі доходи, які становлять безумовний приріст його майна (заробітна плата, гонорари, плата за надання послуг, доходи від процентів по депозитам, орендна плата тощо). Саме тому лише той дохід, який збільшує майно платника аліментів, якщо тільки він прямо не звільнений від цього Переліком видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, має враховуватись під час визначення розміру аліментів. Натомість, грошовий дохід, який є просто еквівалентом відчуженого платником аліментів майна, не повинен враховуватись під час визначення розміру аліментів. Тлумачення наведених вище норм права дає підстави для висновку, що виручення боржником грошових коштів від продажу нерухомого майна, в обмін на передачу покупцю права власності на зазначене нерухоме майно, не має наслідком отримання доходу платником аліментів, а є грошовим еквівалентом вартості цього майна до його продажу та не є видом заробітку (доходу), з якого стягуються аліментні платежі, у розумінні Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів». За відповіддю Державної прикордонної служби, так і власним визнанням цього факту позивачем, останній виїжджав за межі України з 02 по 09 травня 2021 року та з 16 липня 2021 року по щонайменше по кінець листопада 2021 року. Тобто, протягом 2021 року позивач близько п`яти місяців перебував поза межами України. У позивача змінився сімейний стан, а саме 17 травня 2022 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 17 травня 2022 року, запис №777. У [PERSON] є дочка [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11 жовтня 2018 року, запис № 1430. Суд виходить з того, що сам по собі факт укладення позивачем шлюбу не свідчить про зміну його майнового стану та неможливість виконання умов договору зі сплати аліментів (Постанова ВС у складі КЦС від 17 грудня 2021 року № 752/23821/20). Згідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої в Україні з 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Суд має виходити з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обов`язків батьків щодо догляду та матеріального забезпечення неповнолітньої дитини. При вирішенні спору суд має врахувати положення ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Змінюючи розмір\~стягнення аліментів,\~суд виходить\~з положень\~ст.\~51\~Конституції України,\~та ст.\~180\~СК України,\~згідно з\~якими батьки\~зобов`язані\~утримувати дітей\~до їх\~повноліття.\~Згідно ст.\~181\~Сімейного кодексу\~України за\~рішенням суду\~кошти на\~утримання дитини\~(аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Згідно ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Суд керується\~тим,\~що згідно\~Закону України\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України\~щодо посилення\~захисту права\~дитини на\~належне утримання\~шляхом вдосконалення\~порядку стягнення\~аліментів» від\~17\~травня 2017\~року в\~ч.\~2\~ст.\~182\~Сімейного кодексу\~України внесені\~зміни,\~за яким\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не соже ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню зменшивши розмір аліментів, встановлений договором про сплату аліментів від 29.05.2020 року, укладеним між [PERSON] , [INFO] , уродженцем м. Одеси, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Холодна Балка Біляївського району Одеської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гордою І.В., зареєстрованим в реєстрі за № 614, з 500 (п`ятсот) доларів США за курсом продажу доларів США населенню, встановленим Національним банком України на день оплати щомісячно до 7000,0 (сім тисяч) гривень щомісячно на утримання [PERSON] , [INFO] , з моменту набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Outcome: partial