Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

Представник позивача звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до укладеного договору №VINWGB0040300001 від 13.12.2018 [PERSON] отримав кредит у розмірі 574200 гривень 00 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В порушення умов кредитного договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка була стягнута 11 січня 2021 року за виконавчим написом нотаріуса від 28 квітня 2020 року. Прострочена сума заборгованості за кредитним договором становить 465657,59 грн. За період прострочки від 17 березня 2020 року до фактичної дати виконання виконавчого напису нотаріуса 11 січня 2021 року відповідач має заборгованість у розмірі 36051,33 грн, яка складається із: 22271,30 грн індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 13780,03 грн 3% річних від простроченої суми. На підставі викладеного представник позивача просить стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») суму заборгованості у розмірі 36051,33 гривень та понесені судові витрати у розмірі 2270 гривень 00 копійок. 07 квітня 2021 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення осіб, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. Ухвалу про відкриття провадження разом із позовною заявою та додатками до неї було надіслано відповідачу рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу зареєстрованого місця проживання. (а.с. 30) 21 травня 2021 року до суду повернуто поштове повідомлення направлене на адресу відповідача. (а.с. 31) Станом на 06 липня 2022 року відзив на позов та заперечення від відповідача [PERSON] до суду не надійшли. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі, також не надходили. Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 13 грудня 2018 року між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] укладено кредитний договір№VINWGB0040300001, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 574200 гривень 00 копійок. (а.с. 8-14) В порушення умов кредитного договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, в зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 496525,14 грн, яка була стягнута за виконавчим написом приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни від 28 квітня 2020 року за №276 у розмірі: заборгованість за кредитом 465657,59 грн, заборгованість за відсотками 29858,61 грн, пеня 108,94 грн та витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 3500 грн, за рахунок коштів отриманих від реалізації нерухомого майна (квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] ). Також, вищевказаним виконавчим написом визначено, строк, за який провадиться стягнення, - один рік один місяць три дні, а саме з 13 грудня 2018 року по 16 січня 2020 року. (а.с. 5) Як вбачається з копії постанови про закінчення виконавчого провадження №62297394 від 11 січня 2021 року, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №276 виданого 28 квітня 2020 року виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , для задоволення вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в розмірі 500025,14 грн закінчено, у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі виконавчого напису. (а.с. 6) За змістом положень ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ст. 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18). З розрахунку основної суми заборгованості за договором, вбачається, що з 17 січня 2020 року до 11 січня 2021 року загальна сума заборгованості відповідача за договором складає 465657,59 грн; індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання складає 22271,30 грн; 3% річних від простроченої суми складає 13780,03 грн, що загалом складає 36051 грн 33 коп. За таких обставин, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, враховуючи те, що виконавчим написом нотаріуса №276 від 28 квітня 2020 року визначено строк стягнення суми боргу за кредитним договором за період з 13 грудня 2018 року по 16 січня 2020 року, не припиняє правовідносин сторін цього договору та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором, кредитор має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за час прострочення до фактичної дати виконання виконавчого напису, а саме за період з 17 січня 2020 року до 11 січня 2021 року. Виходячи з вищезазначеного, суд вважає позовні вимоги позивача цілком обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо судових витрат в справі відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які відповідно до наданого позивачем платіжного доручення №ZZ421B1CCO від 11\~ лютого 2021 року складають 2270 грн 00 коп.

Outcome: approved