Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-21 00:00:00

У черні 2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] (далі- позивач, [PERSON] ) до [PERSON] (далі- відповідач, [PERSON] ), про відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання. Позов обґрунтовано наступним. 22.06.2016 в м. Києві мiж сторонами був укладений у простій письмовій формі договір позики. За договором позики відповідач отримав кошти в розмірі 35 000 доларів США, що еквівалентно 993682 грн. 62 коп., зі строком повернення не пізніше 22.06.2017. 30.11.2018 Броварським міськрайонним судом Київської області було ухвалено рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмiрi 1256558 грн. 24 коп. за договором позики укладеного 22.06.2016, що складається з: основного боргу в розмірі 35 000 дол. США, що еквівалентно 993682 грн. 62 коп.; вiдсоткiв за користування позикою за період з 22.06.2017 по 30.11.2018 в розмірі 219997 грн. 53 коп.;3 % річних в розмiрi 42878 грн. 09 коп. В рахунок погашення заборгованості [PERSON] на користь [PERSON] звернуто стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно: земельну ділянку з цільовим призначенням для індивідуального садівництва площею 0,1000 га, без будь-яких забудов, що розташована за адресою Київська область, Броварський район, Зазимська сільська рада, кадастровий номер 3221282800:02:004:0299 у межах, які зазначені в плані меж земельної ділянки, та яка належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 12.09.2012 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Саверою М.В., з реєстровим номером 1478 та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 416531, виданого 07.12.2011 управлінням Держкомзему у Броварському районі Київської області на підставі розпорядження Броварської районної державної адміністрації № 1735 від 11.10.2011, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 322120001012639 в рахунок погашення за договором позики укладеного 22.06.2016 в сумі 1256558 грн. 24 коп. шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною, що визначена згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки для індивідуального садівництва, площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, Зазимська сільська рада, складеного товариством з обмеженою відповідальністю "Експерт прайм" від 12.09.2017 в сумі 88 960 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 9834 грн. 80 коп. та витрати пов`язані з розглядом справи в розмірі 3500 грн. 00 коп. Постановою Київського апеляційного суду від 23.04.2019 рішення суду від 30.11.1018 в частині стягнення відсотків за користування позикою за період із 22.06.2017 по 30.11.2018 в розмірі 219 997 грн. скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову [PERSON] у задоволенні позову в цій частині. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змiн. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, постанову Київського апеляційного суду від 23.04.2019 залишено без змiн. Рішенням суду від 30.11.2018 були встановлені обставини щодо порушення відповідачем грошового зобов`язання про повернення позики на користь позивача в розмірі 35 000 доларів США згідно умов договору позики від 22.06.2016 та договору іпотеки від 22.06.2016 в строк включно до 21.06.2017, тобто встановлена наявність протиправної поведінки відповідача. Відповідач на час подання позову, не виконав рішення суду від 30.11.2018 , борг не повернув, продовжує використовувати чужі гроші, що тягне правові наслідки, встановлені вказаними договорами та законом, відшкодування збитків позивача. Підстави для відшкодування збитків позивач обґрунтовує тим, що станом на 21.06.2017 він був клієнтом банку та мав поточний банківський рахунок одержувача відкритий на ім`я [PERSON] .. Розраховуючи на справедливе та сумлінне виконання відповідачем зобов`язання щодо повернення позики, позивач очікував отримати від нього повернення позики в сумі 35000 доларів США включно в строк до 21.06.2017. Позивач з метою доходу мав намір відкрити депозитний вклад. З 21.06.2017 до дати подачі позову до суду про відшкодування збитків пройшло 3 роки, тобто 36 міс. За цей час, позивач мав підстави розраховувати на одержання доходу від нарахованих (отриманих) процентів на депозитний вклад та одержати дохід в сумі 542443 грн. 00 коп. Протиправна поведінка відповідача є причиною, а збитки (упущена вигода), які виникли у позивача, внаслідок такої протиправної поведінки відповідача. Також позивач посилаючись на положення ст. 625 ЦК України просив стягнути з відповідача збитки від інфляції за період з 30.11.2018 по 20.06.2020 в сумі 71216,79 грн та 3 % річні в сумі 49060,04 грн та вирішити питання розподілу судових витрат. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Цимбал І.К. від 21.07.2020 було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 05.11.2020 закрито підготовче судове провадження та призначено справу до розгляду по суті. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2020 вказану справу було передано до провадження судді Мицик Ю.С. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Мицик Ю.С. від 16.12.2020 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в судове засідання. 20.01.2022 до суду від представника відповідача - [PERSON] надійшов відзив, який судом не береться до уваги, оскільки він поданий з порушенням процесуального строку. В судове засідання 22.07.2022 учасники справи не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та пояснення в яких представник відповідача зазначає, що з [PERSON] всього було стягнуто 1 049 895,51 грн. Як вбачається із наданого розрахунку, саме цю суму боргу 1 049 895,51грн. позивачем взято в основу розрахунку, на яку нараховано 3% річних та інфляційні втрати. Нарахування 3% річних має здійснюватися на суму основної заборгованості, яка визначена рiшенням суду та складає 993 682 грн. 62 коп. Крім того, вказує, що позивачем при здійсненні розрахунку 3% річних та інфляційних втрат не враховано платежі, які сплачувалися відповідачем в ході виконавчого провадження № 59230070. Так, згідно із довідкою, виданою приватним виконавцем приватного виконавчого округу міста Києва Ляпіним Д.В., за вих. № 59229979/2326 від 20.10.2021 відповідачем 14.06.2019р., було здійснено платіж на суму 14 216,78 грн. за платіжним дорученням № 1520. Враховуючи, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30.11.2018 на користь позивача стягнуто кошти в доларах США з визначенням еквівалента в національній валюті гривні, на дату винесення судового рішення - нарахована позивачем сума інфляційних втрат стягненню з відповідача не підлягає. Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30.11.2018 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 1256558 грн. 24 коп. за договором позики укладеного 22.06.2016, що складається з: основного боргу в розмірі 35 000 дол. США, що еквівалентно 993682 грн. 62 коп. (дев`ятсот дев`яносто три тисячі шістсот вісімдесят дві гривні шістдесят дві копійки); відсотків за користування позикою за період з 22 червня 2017 року по 30 листопада 2018 року в розмірі 219997 грн. 53 коп. (двісті дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто сім гривень п`ятдесят три копійки); 3 % річних в розмірі 42878 грн. 09 коп. (сорок дві тисячі вісімсот сімдесят вісім гривень дев`ять копійок). В рахунок погашення заборгованості [PERSON] на користь [PERSON] звернуто стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно: земельну ділянку з цільовим призначенням для індивідуального садівництва площею 0,1000 га, без будь-яких забудов, що розташована за адресою Київська область, Броварський район, Зазимська сільська рада, кадастровий номер 3221282800:02:004:0299 у межах, які зазначені в плані меж земельної ділянки, та яка належить на праві власності [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 12.09.2012 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Саверою М.В., з реєстровим номером 1478 та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 416531, виданого 07.12.2011 Управлінням Держкомзему у Броварському районі Київської області на підставі розпорядження Броварської районної державної адміністрації № 1735 від 11.10.2011, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 322120001012639 в рахунок погашення за договором позики укладеного 22.06.2016 в сумі 1256558 грн. 24 коп. шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною, що визначена згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки для індивідуального садівництва, площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, Зазимська сільська рада складеного товариством з обмеженою відповідальністю "Експерт прайм" від 12.09.2017 року в сумі 88 960 грн. (вісімдесят вісім тисяч дев`ятсот шістдесят гривень 00 коп.) Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 9834 грн. 80 коп. та витрати пов`язані з розглядом справи в розмірі 3500 грн. 00 коп. В іншій частині позову відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 23.04.2019 рішення суду від 30.11.1018 в частині стягнення відсотків за користування позикою за період із 22.06.2017 по 30.11.2018 в розмірі 219 997 грн. скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову [PERSON] у задоволенні позову в цій частині. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змiн. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30.11.2018 у незміненій частині та постанову Київського апеляційного суду від 23.04.2019 залишено без змiн. З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В., перебували виконавчі провадження з виконання даного рішення суду, а саме: 1) ВП 62202133 про стягнення з [PERSON] боргу у розмірі 13 334,80 грн; 2) ВП 59229979 про звернення стягнення на предмет іпотеки; 3) ВП 59230070 про стягнення з [PERSON] боргу у розмірі 1 036 560,71 грн. За виконавчим провадженням № 62202133 було здійснено погашення заборгованості та перераховано стягувачу, а саме: 12.08.2020 за платіжним дорученням № 2562 - 13334,80 грн. За виконавчим провадженням № 59229979 було здійснено погашення заборгованості та перераховано стягувачу, а саме: 03.09.2020 за платіжним дорученням № 2628 - 53135,84 грн. За виконавчим провадженням № 59230070 було здійснено погашення заборгованості та перераховано стягувачу, а саме: 14.06.2019 за платіжним дорученням № 1520 - 14216,78 грн; 24.06.2020 за платіжним дорученням № 2392 - 1353,51 грн; 02.07.2020 за платіжним дорученням № 2410 - 2074,75 грн; 12.08.2020 за платіжним дорученням № 2562 - 77574,29 грн; 17.09.2020 за платіжним дорученням № 2624 - 81008,10 грн; 21.10.2020 за платіжним дорученням № 2737 - 81818,18 грн; 08.12.2020 за платіжним дорученням № 2784 - 226363,64 грн; 09.12.2020 за платіжним дорученням № 2787 - 135454,55 грн; 12.02.2021 за платіжним дорученням № 2983 - 181818,18 грн; 13.04.2021 за платіжним дорученням № 3197 - 181742,89 грн. 13.04.2021 закінчено виконавче провадження № 59230070 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 1036 60,71 грн., оскільки з боржника стягнуто повну суму за виконавчим документом. Таким чином, 13.04.2021 відповідач погасив заборгованість перед позивачем та виконав рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30.11.2018, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. Водночас, враховуючи, що грошове зобов`язання виникло до ухвалення судового рішення по суті спору та не припинилося внаслідок набрання ним законної сили, нарахування 3 % річних та інфляційних, згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України, належить здійснювати на суму основного боргу, стягнуту цим судовим рішенням до її повної сплати боржником. Подібні висновки викладені в постанові КГС ВС від 15.11.2019 року по справі № 905/1753/18). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що рішення суду за своєю правовою природою є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб. В даному спорі само по собі рішення суду по справі № 361/7543/17 від 30.11.2018 не є підставою виникнення грошового зобов`язання, а лише підтверджує факт порушення грошового зобов`язання. Саме грошове зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] виникло до ухвалення судового рішення у справі № 361/7543/17 від 30.11.2018 саме на підставі договору позики від 22.06.2016. А отже, 3% річних та інфляційних втрат, нарахування яких передбачено ст. 625 ЦК України, мають здійснюватися на суму основного боргу, стягнутого за таким рішенням суду за весь час до його повної сплати боржником, без урахування стягнутих цим рішенням суми 3% річних, а також судових витрат. Позивач посилаючись на положення ст. 625 ЦК України просив стягнути з відповідача збитки від інфляції за період з 30.11.2018 по 20.06.2020 в сумі 71216,79 грн та 3 % річні в сумі 49060,04 грн. Водночас суд не погоджується з вказаним розрахунком. Зокрема, вбачається, що позивач здійснює нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму 1049895,51 грн., однак основним грошовим зобов`язанням згідно судового рішення є борг в розмірі 35 000 дол. США, що еквівалентно 993682,62 грн. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції розраховується на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр». Розрахунок 3 % річних здійснюється за кожний день прострочення зобов`язання. В межах виконавчого провадження № 59230070 було здійснено погашення заборгованості та 14.06.2019 перераховано позивачу за платіжним дорученням № 1520 кошти в сумі 14216,78 грн. Таким чином сума боргу на яку мають бути нараховані індекс інфляції, а також три % річні за невиконання рішення суду за період з 30.11.2018 по 14.06.2019 складає 993682,62 грн, а за період з 15.06.2019 по 20.06.2020 - 979465,84 грн. Отже з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати за період 30.11.2018 по 14.06.2019 в сумі 41436,54 грн., за період 15.06.2019 по 20.06.2020 в сумі 20666,71грн., що разом складає 62103,25 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3 % річних за період з 30.11.2018 по 14.06.2019 в сумі 16089,48 грн., за період 15.06.2019 по 20.06.2020 в сумі 29829,14 грн., що разом складає 45918, 62 грн. Як на підставу своїх вимог про стягнення упущеної вимоги, позивач посилається на те, що очікував виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення суми позики 35 000 дол. США в строк до 21.06.2017, оскільки мав намір не пізніше 26.06.2017 укласти з АТ КБ «Приватбанк» депозитний договір на розміщення депозитного вкладу (Стандарт строковий 12 міс., валюта UAH) в розмірі 911 220,80 грн., що станом на 21.06.20217 р. еквівалентно 35 000 дол. США, з можливістю капіталізації вкладу помісячно, з процентною ставкою 16,3% річних. Нарахування вказаних відсотків за можливим вкладом мало розпочатися 26.06.2017 та за 36 місяців, позивач мав намір отримати відсотки в розмірі 542443,00 грн., проте через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення позики в строк передбачений договором, позивач вказаний дохід не отримав та вважає його упущеною вигодою. Разом з тим, суд відхиляє вказані доводи позивача з огляду на наступне. Відшкодування майнової шкоди є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) позивача в наслідок порушення боржником свого зобов`язання. Відповідно до частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитки включають втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки (damnum emergens)) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода (lucrum cessans)). Реальними збитками підкреслюється наявність фактичних втрат майнової сфери потерпілої особи. Найбільш поширеним видом такого відшкодування, є стягнення трьох процентів річних від простроченої суми, як відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами (Постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 910/14341/18). У свою чергу, упущена вигода - це втрати очікуваного приросту в майні, на підставі беззастережних доказів реальної можливості їх отримання, у разі недопущення правопорушення. Отже, реальність можливості отримання такого приросту не випливає з умов договору, але має бути доведена позивачем. Враховуючи припис частини 4 статті 623 ЦК України, на кредитора покладений обов`язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов`язання. Кредитор повинен не лише точно підрахувати розмір збитків, але й підтвердити їх документально. При визначенні розміру упущеної вигоди мають враховуватися відомості, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання винагороди, якби зобов`язання було виконано боржником у належний спосіб. Дохід не може бути абстрактним, адже для відшкодування упущеної вигоди повинні враховуватися заходи, вжиті потерпілою особою для його отримання (Постанова Верховного Суду від 30 березня 2021 року у справі №908/2261/17). Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати. Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляду відшкодування збитків не наступає. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Отже, для правильного вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов`язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач. Виходячи з цього, позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою потерпілої сторони. На підтвердження розміру упущеної вигоди позивач надав довідку АТ КБ «Приватбанк» від 11.02.2020 щодо історії зміни відсоткових ставок по договору типу Стандарт строковий 12 міс., 08.09.2016 по 10.12.2019 (т. 1 а.с.73) та довідку АТ КБ «Приватбанк» від 15.06.2020 про відкриті рахунки, згідно з якою позивач має три рахунки, один з яких відкритий 18.12.2014 р., а два інших 13.07.2018 р.(т. 1 а.с.205) Однак вказані довідки не підтверджують намір позивача укласти в червні 2017 року депозитний договір з АТ КБ «Приватбанк» на розміщення депозитного вкладу (Стандарт строковий 12 міс., валюта UAH) в розмірі 911 220,80 грн., що станом на 21.06.20217 еквівалентно 35 000 дол. США, з можливістю капіталізації вкладу помісячно, з процентною ставкою 16,3% річних. При цьому, сам лише намір укласти депозитний договір, на що посилається позивач, не підтверджує того, що він міг і повинен був отримати доходи в розмірі 542443,00 грн. Разом з тим, належних доказів, завдання збитків у вигляді упущеної вигоди - відсотків за можливим депозитним вкладом в розмірі 542443,00 грн., внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань з повернення позики в строк, позивачем не подано та не встановлено судом в ході розгляду справи. Отже зазначені вимоги про стягнення збитків (упущеної вигоди) в розмірі 542443,00 грн., є необґрунтованими, недоведеними та ґрунтуються лише на припущеннях, у зв`язку із чим задоволенню не підлягають. Відповідач у заяві від 13.07.2021 просив суд застосувати строк позовної давності давності, оскільки позивачем при зверненні до суду з даним позов вказаний строк було пропущено. Ст.ст.256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з положеннями ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до роз`яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судового рішення про стягнення грошових коштів та стягнення упущеної вигоди. Враховуючи, що рішення про стягнення боргу ухвалене 30.11.2018, а з вказаним позовом [PERSON] звернувся до суду 23.06.2020, трирічний строк позовної давності останнім щодо вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, не пропущено. Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову щодо вимоги про стягнення упущеної вигоди за недоведеністю, заява про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає. Що стосується вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов до наступного. Як вбачається із матеріалів позову, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Для підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу адвокатом слід саме у договорі з клієнтом визначити механізми розрахунку свого гонорару. Лише рахунку замало. Саме такий висновок випливає з правової позиції ВС/КГС у справі №922/1163/18 від 06.03.2019 р. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Карпеєвої А.М., та ордеру № 444736 від 01.10.2020 на надання правової допомоги [PERSON] адвокатом Карпеєвою А.М.. (т. 1 а.с.211, 212). Разом з тим, позивачем не додано договору про надання правничої допомоги, детального опису робіт (наданих послуг), акту виконаних робіт, у зв`язку із чим вимога про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованою. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що в стягненні витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити. За правилом, встановленим статтею 141 ЦПК України, суд здійснює розподіл судових витрат між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже ураховуючи, що позов задоволений на 16% (108021,87*100/662719,83), на відповідача слід покласти 16 % понесеного позивачем судового збору, що становить 1060,35 грн. (6627,19*16/100).

Outcome: partial