Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, про встановлення місця проживання дитини. У\~своєму позові\~позивач посилається\~на те,\~що він\~з 06\~серпня 2005\~року знаходився\~у зареєстрованому\~шлюбі з відповідачем. Від подружніх стосунків мають дитину [PERSON] , [INFO] . 11 серпня 2015 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, на підставі рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області. На даний час дитина проживає із матір`ю, але позивач вважає, що правильним місцем проживання дитини є місце проживання з ним. Після деякого періоду проживання з відповідачем, у квартирі її матері, за адресою: [ADDRESS] , донька виявила бажання проживати разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , оскільки квартира, яка належить матері відповідача є спільною сумісною власністю матері відповідача та іншої особи. Відповідачка [PERSON] почала влаштовувати своє особисте життя, та проживати з іншим чоловіком. Тобто при проживанні з відповідачем у дитини навіть не було своєї особистої кімнати. Позивач має двокімнатну квартиру, яка перебуває у його особистій приватній власності, де він проживав разом з дитиною вдвох, про що свідчить акт про проживання №97 від 20.04.2022 року. Позивач працює на посаді директора на підприємстві ТОВ «Влада», отримує заробітню плату та постійно має додатковий дохід. Спиртними напоями не зловживає. Дитина, [PERSON] , [INFO] , самостійно виявила бажання проживати разом із позивачем. Рішення дитини є добровільним та не суперечить її інтересам, тому що дитина має сталі соціальні зв`язки з оточуючим середовищем за місцем постійного проживання. На даний час дитина забезпечена усім необхідним, має добрі умови для проживання. Позивач зазначає, що останній період часу відповідач проживає за кордоном та жодної допомоги на дитину не надає. Отже, на сьогоднішній день відповідач не піклується про доньку, проживає за кордоном, свого житла не має, стосунки з дитиною у відповідача дуже напружені. В березні 2022 року відповідачка [PERSON] , ігноруючи те, що дитина після розлучення постійно проживала з позивачем, без відома [PERSON] , без його дозволу і згоди самої дитини самочинно забрала дитину та вивезла її за кордон. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути дитину до її фактичного місця проживання, але його звернення були марними. Зі слів дитини, вона проживає у сторонніх їй людей, з матір`ю майже не бачиться та не спілкується, оскільки між ними дуже конфліктні стосунки. Дитина не отримує належну освіту, медичну допомогу, не має належного догляду зі сторони дорослих. Тобто проживає в чужій країні, без знань мови. Тому з урахуванням позовної заяви про збільшення позовних вимог, шляхом викладення позову у новій редакції, позивач просить суд: 1.Визначити місце\~проживання неповнолітньої\~дитини, [PERSON] , [INFO] , разом із батьком, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . 2.Постановити рішення про негайне відібрання у [PERSON] , неповнолітню дитину, [PERSON] , [INFO] , і повернення її до [PERSON] зі місцем його проживання. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просив їх задовольнити, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві про збільшення позовних вимог, шляхом викладення позову у новій редакції. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] не заперечує проти задоволення даного позову, визнає його та просить задовольнити його в повному обсязі. В судовому засіданні дитина [PERSON] виявила бажання проживати разом з батьком, [PERSON] . Представник третьої особи Служба у справах дітей Кам`янської міської ради Пелипас Г. в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Начальник служби\~у справах\~дітей міської\~ради надав\~клопотання про\~долучення висновку щодо визначення місця проживання, неповнолітньої [PERSON] , [INFO] з батьком гр. [PERSON] . Суд, вислухавши сторони, думку дитини, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, дійшов до наступного висновку. Ухвалою суду від 02 травня 2022 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Судом встановлено, що сторони по справі з 06 серпня 2005 року знаходились в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, видане Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 256 (а.с.10). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] мають дитину: [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 661, що вбачається з свідоцтва про народження (а.с.11). Відповідно до рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 серпня 2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано (а.с.12-13). Згідно з акту № 97 про проживання без реєстрації від 20.04.2022 року, дитина [PERSON] , [INFO] , проживала разом з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , з народження (а.с.15). Відповідно до довідки про участь батьків учениці 9-А класу [PERSON] у шкільному житті дитини: батько дитини спілкується з педагогами, які навчають дитину, цікавиться шкільним життям дитини. Донькою опікується батько. Мати, [PERSON] , контакту із школою, де вчиться дитина, не підтримує, із вчителями не спілкується (а.с.14). Згідно до наданого суду висновку Виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 09 червня 2022 року № 8вих-20/251, служба у справах дітей Кам`янської міської ради вважає доцільним визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом із батьком [PERSON] (а.с.27-28). Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем обраний спосіб захисту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та є визначення місця проживання дитини, що є предметом спору. Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з сімейних правовідносин, до яких застосовуються положення Сімейного Кодексу України. Як передбачено ст. 11 Закону України «Про охорону дитинство», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, ЄСПЛ від 16 липня 2015 року). Місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.2 ст.29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно до наданого суду висновку Виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 09 червня 2022 року № 8вих-20/251, служба у справах дітей Кам`янської міської ради вважає доцільним визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом із батьком [PERSON] . Відповідно до ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Згідно ч.1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Суд дійшов висновку, що відповідачка, [PERSON] , змінила місце проживання неповнолітньої дитини, [PERSON] , без згоди її батька, [PERSON] , позивача у справі, чим порушила права дитини щодо місця її проживання, тому вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивача про відібрання дитини від матері та повернення її батьку. Відповідно до п. 5 ч. 1ст. 430 ЦПК України, рішення суду про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала допускається до негайного виконання. При цьому, суд звертає увагу, що мати дитини відповідач, у разі визначення місця проживання дитини з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, може проявляти турботу відносно дитини та приймати участь у її вихованні, реалізувавши свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 496,20 грн. з відповідача, та на підставі ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved