Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-13 00:00:00

В провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області знаходилась цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оселя» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги з утримання будинків і споруд і прибудинкової території. Позивач ТОВ «Оселя» звернувся з уточненою позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території в сумі 2 959 грн. 46 коп., 3% річних від суми боргу\~65 грн. 02 коп., інфляційні нарахування\~805 грн. 14 коп., витрати на правову допомогу 450 грн. 00 коп., судового збору\~243 грн. 60 коп. В судовому\~засіданні представник\~позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав зазначених у позові та у відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог в зв`язку з тим, що відсутні докази надання їй комунальних послуг. Вислухавши представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради № 358 від 17.08.2001 р. Товариству з обмеженою відповідальністю «Оселя» з 01.09.2001 р. було передано на обслуговування житлові будинки згідно переліку, вказаного в рішенні, що їх обслуговувало КЖЕП «Оріон», в тому числі і будинок [ADDRESS] . В 2009 р. КЖЕП «Оріон», як балансоутримувач, передало житлові будинки на баланс управлінню житлового господарства міської ради м. Дніпродзержинська. 14 грудня 2009 р. між ТОВ «Оселя» та управлінням житлового господарства укладено договір про передачу на утримання і ремонт житлових будинків і прибудинкової території правобережної частини міста відповідно до переліку. ТОВ «Оселя» надавало та продовжує надавати послуги з обслуговування будинків і споруд та прибудинкової території відповідно до переліку послуг та цін на послуги, прийнятих та затверджених рішеннями виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради, в тому числі від 25.07.2008 р. № 642. Відповідно до ст. 67 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. 12.11.2012 року між ТОВ «Оселя» та [PERSON] , укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.. Згідно договору ТОВ «Оселя» забезпечує надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а споживач оплачує ці послуги за встановленим тарифом, у строки та на умовах, передбачених цим договором.\~\~ Згідно п 1.2. вказаного вище договору споживач послуг зобов`язується вносити платежі не пізніше 15 числа місяця, що настає за розрахунковим. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Проте, [PERSON] , та його родина, являються безпосередніми споживачами послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, та впродовж багатьох років не виконують своїх зобов`язань щодо щомісячного внесення плати за надані їм послуги, внаслідок чого утворився борг на суму 2959,46 грн. за період з 01.07.2012 р. по 01.07.2015 р. Відповідно до ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до п.3.3.4. договору ТОВ «Оселя», має право стягувати у встановленому законодавством порядку заборгованість по оплаті за надані послуги із споживача послуг та дорослих осіб, з ним мешкаючих. Окрім, боржника [PERSON] , з яким укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 12.11.2012 року в квартирі [ADDRESS] є зареєстровані та проживають: [PERSON] , [PERSON] . Враховуючи, що боржник та члени його сім`ї, як споживачі послуг, які спільно мешкають в квартирі [ADDRESS] , впродовж більше 3 років ухиляються від оплати наданих їм послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, ТОВ «Оселя», змушене звернутися до суду для стягнення заборгованості в примусовому порядку. Згідно ст.62 ЖК України до відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також правила цивільного законодавства України. Виходячи із змісту ст. ст. 67, 68 ЖК Української РСР, наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з водопостачання гарячої води та опалення. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Як зазначає ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями частини 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. На підставі ч.2 ст.625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити: заборгованості за житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території в сумі 2 959 грн. 46 коп., 3% річних від суми боргу 65 грн. 02 коп., інфляційні нарахування 805 грн. 14 коп. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із положень статті 133 ЦПК України, відповідно до якої судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує солідарно з відповідачів на користь позивача судові витрати по справі, пов`язані зі сплатою судового збору при подачі позову до суду, в сумі 243 (двісті сорок три) гривень 60 копійок. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 8ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Матеріали справи не містять докази понесення позивачем на правничу допомогу адвоката витрат в розмірі 450 грн. На підтвердження цього позивачем було надано: договір про надання правової допомоги, акт надання правової допомоги. Однак, до матеріалів заяви представником позивача не надано доказів про оплату понесених витрат на правову допомогу, а тому враховуючи правову позицію висловлену Верховним Судом у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц, задоволенню заява не підлягає.

Outcome: partial