Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

Представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», звернувся до суду з позовною заявою, в подальшому неодноразово уточнюючи вимоги, востаннє 20 січня 2020 року (т.1 а.с.180-183), просив суд стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 25 грудня 2006 року за період з 01 вересня 2017 року по 30 травня 2018 року в розмірі 48\~354 грн. 45 коп., яка складається із заборгованості по процентам за користування кредитом; стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 25 грудня 2006 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», було укладено кредитний договір №б/н, за умовами якого банк надав позичальникові кредит в розмірі 7\~000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування ним за ставкою 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, в той час як відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2019 року з [PERSON] на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 15\~010 грн. 94 коп. При цьому, ухвалення рішення не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим, зокрема й для відповідача, та з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, позивач зазначає, що у банку виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення процентів за користування кредитом, нарахованих за період з 01 вересня 2017 року по 30 травня 2018 року в сумі 48\~354 грн. 45 коп. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Ухвалою суду від 21 березня 2018 року (головуючий суддя Гринь Н.Г.) позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження (т.1 а.с.25). Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 серпня 2018 року (головуючий суддя Гринь Н.Г.), ухваленим при заочному розгляді цивільної справи №214/463/18, позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено (т.1 а.с.55-56). Ухвалою суду від 28 листопада 2018 року (головуючий суддя Гринь Н.Г.) за заявою відповідача заочне рішення суду скасовано, а справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (т.1 а.с.82-83). Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву (т.1 а.с.121-124), в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Свої заперечення мотивував тим, що заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 квітня 2019 року у справі №214/4242/17 про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором в розмірі 60\~133 грн. 40 коп. скасоване ухвалою суду від 28 листопада 2018 року. Таким чином, з огляду на відсутність остаточного рішення про стягнення кредитної заборгованості, вимоги банку про стягнення заборгованості на його підставі є незаконними, передчасними та необґрунтованими. Окремо відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності до заявлених банком вимог. Зауважив, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування або у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України про дострокове повернення кредиту. Відтак, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредиторові лише право на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, і не дає права на нарахування процентів за кредитним договором. Отже, заявлена банком вимога про стягнення процентів задоволенню не підлягає. На виконання вимог ст.179 ЦПК України позивач подав до суду відповідь на відзив 26\~лютого 2019\~року (т.1\~а.с.138-146) з викладенням своїх мотивів і аргументів щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень, мотиви їх відхилення, які є аналогічними з доводами, викладеними у позовній заяві. Крім того, представник позивача зазначив, що строк дії картки, виданої позичальникові [PERSON] за умовами кредитного договору №б/н від 25 грудня 2006 року, визначено до 10/2017, в той час як позивач звернувся до суду з позовом 11 січня 2018 року, тобто до спливу строку позовної давності, підстав для застосування якого у даному випадку немає. При цьому, 31 жовтня 2017 року є кінцевою датою для здійснення позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту в розмірі та у строки, встановлені тарифами, при відсутності порушень по платі простроченої заборгованості, а не кінцевим терміном спливу строку виконання зобов`язань за договором та припинення зобов`язань в цілому. Таким чином, у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором та наявності простроченої заборгованості по кредиту, зобов`язання сплатити проценти за час фактичного користування кредитними коштами у позичальника виникає щомісячно та наразі не є припиненим. Оскільки заочне рішення суду по справі №210/4242/17 скасоване та за результатами повторного перегляду не ухвалене, представник ініціював питання зупинення провадження по даній справі до набрання законної сили судовим рішенням по справі №210/4242/17. 22 березня 2019 року представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив (т.1 а.с.165-166). У запереченням представник зазначила, що позивачем не надано доказів звернення відповідача до банку із заявами про перевипуск кредитної картки, її отримання та користування карткою. За відсутності виписки по рахунку позичальника не можливо встановити, за яким конкретно кредитним рахунком (карткою) позивачем нарахована заборгованість. Зауважила, що пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладення договору на тих же умовах, на яких він був укладений, із видачею боржникові грошових коштів і нової платіжної картки. Згідно із заявою від 25 грудня 2006 року, [PERSON] отримав кредитну картку строком на 2 роки, після сплину якого строк кредитування сплинув. Ухвалою суду від 25 березня 2019 року (головуючий суддя Гринь Н.Г.) за клопотанням представника відповідача [PERSON] зупинено провадження по справі до набрання законної сили судовим рішенням по справі №210/4242/17 (т.1 а.с.163-164). Ухвалою суду від 10 грудня 2019 року (головуючий суддя Гринь Н.Г.) провадження по справі поновлено (т.1 а.с.177-178). За результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження керівника апарату суду №327 від 30 вересня 2021 року та протоколу матеріали справи передано в провадження судді Ткаченку А.В. 30 вересня 2021 року (т.2 а.с.1, 2). Відповідно до ч.11 ст.33 ЦПК України, справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим же суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, що унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених ЦПК України. \~ \~ \~ \~Як слідує з ч.2 ст.34 ЦПК України, у разі зміни складу суду на стадії судового розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження. \~ \~ \~ \~За даних обставин цивільну справу №214/463/18 прийнято до провадження суддею Ткаченком А.В. з продовженням розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У встановлений судом строк жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні. Представник позивача про свою участь у судовому засіданні не заявив, будучи повідомленим про розгляд справи належним чином. Відповідач подав через канцелярію суду заяву про подальший розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві та запереченнях, наявних в матеріалах справи. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з такого. Стаття 263 ЦПК України\~регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Судом встановлено, що 25 грудня 2006 року між ВАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (т.1 а.с.21-22), та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н шляхом підписання заяви, за умовами якого банк надав позичальникові кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту\~в розмірі 7000 грн.\~на платіжну картку «Універсальна» зі сплатою відсотків за користування кредитом за ставкою 36% на рік (3% на місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Строк дії картки визначено в 2 роки до 12/08, тобто до 31 грудня 2008 року. Цього ж дня [PERSON] отримав кредитну картку № [NUMBER] та пін-код до неї, що підтверджується його підписом у відповідній графі заяви (т.1 а.с.9). Із 21 травня 2018 року найменування ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що не є перетворенням юридичної особи, з державною реєстрацією змін юридичної особи 14 червня 2018 року. Відповідно до виписки з рахунку позичальника за період з 01 грудня 2006 року по 21 грудня 2018 року (т.1 а.с.97-101) та довідки від 13 лютого 2019 року (т.1 а.с.149), банком неодноразово здійснювався перевипуск кредитної картки за кредитним договором №б/н від 25 грудня 2006 року із встановленням нових строків її дії, тобто мало місце пролонгування договору, зокрема: в липні 2008 року № [NUMBER] , в січні 2009 року № [NUMBER] , в лютому 2012 року № [NUMBER] . Востаннє за вказаним кредитним договором [PERSON] було видано кредитну картку № [NUMBER] зі строком її дії до 10/2017, тобто до 31 жовтня 2017 року. Після цього\~пролонгування строку дії кредитної картки не здійснювалось. Крім того, у зазначеній виписці (т.1 а.с.97-101) відображені операції за картками відповідача, зокрема, зняття готівкових коштів, придбання товарів, поповнення карткового рахунку тощо, які свідчать про активне користування позичальником кредитними коштами та вчинення дій на погашення заборгованості. Таким чином, відповідач визнав наявність у нього кредитних зобов`язань перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК». АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання перед позичальником виконало, в той час як відповідач свої зобов`язання за даним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 31 серпня 2017 року виникла заборгованість в розмірі 60 133 грн. 40 коп.,\~яка включала: заборгованість за кредитом 5618 грн. 94 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 47 838 грн. 41 коп., заборгованість за пенею та комісією 3336 грн. 36 коп., а також штрафи, нараховані відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. фіксована частина, 2839 грн. 69 коп. процентна складова. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2019 року у справі №210/4242/17, яке набрало законної сили 08 липня 2019 року, позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково: стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 25 грудня 2006 року станом на 31 серпня 2017 року в загальному розмірі 15 010 грн. 94 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом 5 618 грн. 94 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 6552 грн. 31 коп., штрафу відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг 2839 грн. 69 коп. процентна складова. Стягнуто з відповідача судовий збір в розмірі 400 грн. 00 коп. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено (т.1 а.с.172-176). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 липня 2019 року за результатами апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції залишено без змін. Правовий аналіз положень ст.ст.526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18. \~Позивач вказує, що відповідач кредитні кошти в повному обсязі не повернув, рішення суду ним не виконане, а тому договір не є розірваним або припиненим. З огляду на те, що в силу ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, то відповідно до умов договору відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму заборгованості за тілом кредиту як плати за весь час фактичного користування кредитними коштами. Крім того, ч.4 ст.631 ЦК України визначає, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Оскільки розрахунок процентів позивач проводить до повного погашення заборгованості за кредитом, а проценти за своєю правовою природою є основною вимогою банку, то, на думку позивача, він має право на отримання процентів за користування кредитними коштами за кредитним договором №б/н від 25 грудня 2006 року за період з 01 вересня 2017 року по 30 травня 2018 року в розмірі 48\~354 грн. 45 коп. Таким чином, спір між сторонами стосується стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, у тому числі нарахованих після спливу строку кредитування. Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату\~процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. \~Відповідно до\~ст.251\~ЦК України\~строком є\~певний період\~у часі,\~зі спливом\~якого пов`язана\~дія чи\~подія,\~яка має\~юридичне значення\~(ч.1); терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками,\~місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін \~календарною датою\~або вказівкою\~на подію,\~яка має\~неминуче настати\~(ст.252\~ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч.1 ст.631 ЦК України). Цей строк починає спливати\~з моменту укладення договору (ч.2), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (ч.3). Закінчення строку договору не звільняє сторони\~від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору\~(ч.4 ст.631 ЦК України). Відтак,\~закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею\~її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст.530 ЦК України: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. У даній справі сторони визначили строк договору, погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування. Так, за умовами кредитного договору №б/н від 25 грудня 2006 року банк надав позичальникові [PERSON] кредит в розмірі 7\~000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування ним за ставкою 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Строк дії картки, виданої після останньої її пролонгації, який відповідає строку договору, визначено до 10/2017, тобто до 31 жовтня 2017 року включно. Відтак, у межах строку кредитування до 31 жовтня 2017 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти за користування ним за погодженою ставкою 3% на місяць (36 % річних). Однак позов у цій справі подано саме у зв`язку з неправомірним, незаконним користуванням боржником грошовими коштами через прострочення виконання грошового зобов`язання.\~Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із права позикодавця на проценти за час дії договору позики, та правовідносин, які склалися між сторонами цього спору внаслідок припинення договору і невиконання відповідачем обов`язку повернути грошові кошти у визначений строк, не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом для застосування в обох випадках ст.1048 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. Цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч.1 ст.1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, урегульовані ч.2 ст.625 ЦК України, згідно яких на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Такі проценти підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Аналогічна позиція щодо розмежування процентів висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 травня 2019 року у справі №910/1238/17. Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, тому підстави для застосування аналогії закону відсутні. З огляду\~на вказане\~суд відхиляє\~аргументи позивача\~про те,\~що на\~підставі ч.1\~ст.1048\~ЦК України\~він\~мав право\~нараховувати передбачені\~договором проценти\~до повного\~погашення заборгованості\~за кредитом,\~адже в\~даному випадку\~ йдеться про неправомірну поведінку боржника, в той час як ч.1 ст.1048 ЦК України застосовується у випадку правомірної поведінки. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною і неправомірною, тому виключається одночасне застосування ст.1048 та ст.625 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України. Так, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» пред`явленням позову до [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором 28 вересня 2017 року в рамках цивільної справи №210/4242/17, тобто до закінчення строку дії договору відповідно до строку дії картки 10/2017 (31 жовтня 2017 року), змінив строк виконання зобов`язань в розумінні ч.2 ст.1050 ЦК України, тому саме з 28 вересня 2017 року він не вправі нараховувати відсотки за користування кредитом за попередньо погодженою сторонами ставкою. Факт звернення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до суду з позовом саме 28 вересня 2017 року встановлено постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 липня 2019 року (абз.2 стор.7 постанови, т.2 а.с.23). Таким чином, суд приходить до висновку про можливість стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками, нарахованої за період з 01 вересня 2017 року до 28 вересня 2017 року (виходячи з меж заявлених вимог). Як слідує з наданого позивачем розрахунку, нарахування заборгованості по процентам здійснено банком за період з 01 вересня 2017 року по 30 травня 2018 року на залишок заборгованості за тілом кредиту 5618 грн. 94 коп. за підвищеною ставкою 43,2% річних (у порівнянні з попередньо погодженою сторонами 36% річних) із її застосуванням окремо до нарахування процентів як на поточну заборгованість 5366 грн. 91 коп., так і прострочену 252 грн. 03 коп. до 29 січня 2018 року, а з 31 січня 2018 року виключно до простроченої заборгованості 5618 грн. 94 коп. (т.1 а.с.187). Відповідно до ч.1, 3, 4 ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за №6-1374цс17, суд вищої інстанції дійшов висновку про те, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Так, в матеріалах справи відсутні докази того, що\~АТ КБ\~«ПРИВАТБАНК» у визначений ст.1056-1 ЦК України спосіб, належним чином, письмово повідомило позичальника про зміну процентної ставки, а також доказів отримання відповідачем вказаного листа, про зміну умов договору, під розписку в матеріалах справи немає. Суд не приймає до уваги посилання\~АТ КБ «ПРИВАТБАНК»\~на Умови та Правила надання банківських послуг, згідно яких, боржник зобов`язаний самостійно отримувати виписки про стан картрахунків, у тому числі відслідковувати розмір процентної ставки, оскільки вказані умови договору, щодо повідомлення суперечать визначеному Законом порядку та є нікчемними. Враховуючи, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК»\~підвищило процентну ставку за користування кредитом без належного повідомлення про це відповідача, в односторонньому порядку, позовні вимоги в частині стягнення процентів в межах строку дії договору, за період з 01 вересня 2017 року по 28 вересня 2017 року, підлягають задоволенню лише в межах попередньої відсоткової ставки, яка узгоджена сторонами під час укладення кредитного договору 36% річних (3% на місяць відповідно до заяви позичальника). Факт неправомірного підвищення банком процентної ставки також встановлений судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду цивільної справи №210/4242/17 та відображений у судових рішеннях, що в силу ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Отже, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. За таких обставин суд вважає за необхідне провести перерахунок заборгованості за користування кредитом із застосуванням попередньої відсоткової ставки 36% річних (3% на місяць) за період з 01 вересня 2017 року по 28 вересня 2017 року за заборгованістю за тілом кредиту 5618 грн. 94 коп., яка стягнута з [PERSON] рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2019 року у справі №210/4242/17, однак не погашена. Таким чином, заборгованість по процентам складає 157 грн. 33 коп., виходячи з розрахунку: 5618,94 грн. *3% міс. *28 днів, яка й підлягає стягненню з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Оскільки в рамках спірних правовідносин для розрахунку процентів за період з 29 вересня 2017 року по 30 травня 2018 року положення ч.1 ст.1048 ЦК України не підлягають застосуванню за відсутності між сторонами\~домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору, в той час як вимог про застосування ст.625 ЦК України позивачем в рамках даного спору не заявлено, тому вирішуючи спір виключно в межах заявлених вимог з дотриманням принципу диспозитивності, суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в цій частині. Відтак доводи представника відповідача в цій частині є доречними та заслуговують на увагу. Приймаючи таке рішення, суд зауважує, що самостійне застосування судом ст.625 ЦК України та стягнення процентів з наведенням власного розрахунку свідчитиме про вихід суду за межі вимог. При цьому суд не приймає до уваги заяву відповідача про застосування строку позовної давності до заявлених позивачем вимог за даним позовом з огляду на таке. Як було встановлено судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду цивільної справи №210/4242/17 та відображено у судових рішеннях, що в силу ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню, відповідач вносив грошові кошти на погашення заборгованості протягом тривалого часу, а саме з 2007 року по 2014 рік, останній платіж здійснено 24 жовтня 2014 року на суму 500 грн. За погодженням сторін, строк дії кредитного договору, який співпадає зі строком дії кредитної картки, визначено до 31 жовтня 2017 року. Із вимогами про стягнення процентів, нарахованим на тіло кредиту за період з 01 вересня 2017 року, щомісячно, позивач звернувся до суду з даним позовом у січні 2018 року, збільшивши вимоги 20 січня 2020 року. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Таким чином, позивач звернувся до суду з даним позовом не допустивши пропуск строку позовної давності за вимогами про стягнення процентів як щомісячних платежів, а тому підстави для його застосування за заявою відповідача відсутні. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує\~ст.141 ЦПК України\~та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь АТ КБ ПРИВАТБАНК» судовий збір в сумі 05 грн. 73 коп. пропорційно частині задоволених вимог (0,33%).

Outcome: partial