Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-11 00:00:00

[PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про визнання батьківства та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що під час спільного проживання [PERSON] з [PERSON] позивачка завагітніла від іншого чоловіка, а саме від [PERSON] , оскільки їх шлюб з [PERSON] був цивільним, без офіційної реєстрації і нині покійний [PERSON] не міг мати дітей. [INFO] у позивачки народився син [PERSON] , зачатий від [PERSON] , який знав що він є біологічним батьком дитини. Позивачка з нині покійним [PERSON] проживали разом як сім`я, то і батьком дитини записали зі слів позивачки [PERSON] , проти чого він не заперечував, Практично з часу народження дитини [PERSON] позивачка сама його одноосібно матеріально утримувала, а на даний час складаються обставини так, що [PERSON] , не має можливості самостійно забезпечити дитину матеріальними здобутками оскільки відповідач не визнає себе батьком дитини та ухиляється від її виховання і матеріального утримання. Відтак встановлення батьківства є необхідним заради того, щоб відповідач в подальшому брав участь у вихованні та не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків. Також заявила позовну вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 3000 грн., щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Вказана позовна заява [PERSON] , надійшла до Володимирецького районного суду Рівненської області 24.09.2021 року. Не погодившись із пред`явленими вимогами, 19 листопада 2021 року [PERSON] подав відзив на цивільний позов, в якому він вказав, що заявлені вимоги визнає частково та у разі встановлення його батьківства зменшити розмір аліментів який просить позивачка оскільки він є інвалідом 2 групи та потребує постійного лікування. Також користуючись своїм процесуальним правом, того ж числа [PERSON] подав до суду зустрічний позов до [PERSON] , про внесення змін в актовий запис про народження. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовуються тим, що [PERSON] , з позовної заяви дізнався про те, що [PERSON] , вважає його біологічним батьком свого малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . До цього часу [PERSON] , неодноразово йому казала, що він не є біологічним батьком її сина. [PERSON] , бажав створити сім`ю з нею, неодноразово пропонував [PERSON] , мешкати разом, щоб він приїхав до неї у гості, чи щоб вона переїхала до нього, на що вона відповідала, що це не його син і йому разом з ними нема що робити. Під час народження [PERSON] , позивач перебувала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з іншим чоловіком, відомості про батька в актовому записі про народження дитини внесені зі слів матері відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. [PERSON] , в позовній заяві заявила вимогу про призначення ДНК експертизи по відношенню до [PERSON] та [PERSON] , на предмет спорідненості. Останній не заперечує проти проведення молекулярно-генетичної експертизи для встановлення, що саме він є батьком. [PERSON] , в дійсності бажав би мати сина та приймати участь у його вихованні та утриманні, якщо це його син. Якщо буде встановлено, що [PERSON] , є біологічним батьком [PERSON] , вважає, необхідно внести зміни до актового запису №34 від 30.07.2014 року про народження [PERSON] , складеного виконавчим комітетом Полицької сільської ради Володимирського району Рівненської області, відомості про батька, вказавши батьком - [PERSON] ( [INFO] ) замість [PERSON] , по-батькові дитини змінити з [PERSON] на [PERSON] . Ухвалою Володимирецького районного суду від 23.10.2021 року у вказаній справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Володимирецького районного суду від 29.11.2021 року було призначено експертизу та зупинено провадження в даній справі на час проведення судово-генетичної експертизи, виконання якої було доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 03.05.2022 року провадження в даній справі було відновлено, оскільки до Володимирецького районного суду Рівненської області надійшов висновок експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз. Ухвалою суду від 10 червня 2022 року було прийнято зустрічний позов до розгляду з первісним та закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені вимоги підтримали повністю з підстав викладених в позовній заяві, просили їх задовольнити в повному обсязі, клопотали про розгляд справи в їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило та процесуальних дій не вчинялося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] у позивачки народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] яке видане виконкомом Полицької сільської ради Володимирецького району Рівненської області від 30.07.2014 року, актовий запис №34. Відомості про батька дитини у відповідності до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України записані зі слів матері, батьком дитини вказано [PERSON] . Згідно висновку молекулярно-генетичного дослідження № 103-342-2021 від 16.02.2022 року, складеного спеціалістам Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] [INFO] , практично доведено та складає 99,99 %. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Згідно ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно до ст. 126 СК України передбачено визначення походження дитини за заявою чоловіка та жінки, які не перебувають у шлюбі між собою та заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини. Статтею 128 СК України встановлено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Згідно п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Згідно ст. 134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове свідоцтво про народження. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Аналізуючи зібрані по справі докази, в оцінивши належність та допустимість кожного доказу, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки в частині визнання батьківства, оскільки під час судового розгляду знайшов своє підтвердження факт того, що відповідач дійсно є біологічним батьком дитини. Вказані докази також є підставою для задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] , який у разі підтвердження свого батьківства відносно малолітньої дитини клопотав про внесення змін до відповідного актового запису про її народження. З приводу стягнення аліментів судом встановлено наступне. В судовому засіданні встановлено, та не заперечувалось відповідачем по справі, що дитина на даний час проживає разом з матір`ю та перебуває на повному утриманні [PERSON] . Згідно ст. 141 СК України - мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При ухваленні даного рішення судом враховано обставини, передбачені ст.182 СК України, в тому числі ту обставину, що [PERSON] 08 жовтня 2020 року встановлено другу групу інвалідності безстроково, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, серія 12ААВ №158751. Крім того, при вирішенні питання про розмір аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, суд бере до уваги, що прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», на час розгляду справи становить з 01 липня 2022 року 2744 грн., з 01 грудня 2022 року 2833 грн. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІі набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд приймає до уваги матеріальне становище [PERSON] , однак це не звільняє його від обов`язку надавати матеріальну допомогу своїй дитині. Доказів про те, що між [PERSON] , та [PERSON] , досягнуто домовленість про сплату відповідачем аліментів на дитину сторони не надали. Тому суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] , аліменти на утримання дитини у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Також підлягають розподілу судові витрати сторін. При цьому, згідно з положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач за первісним позовом [PERSON] понесла судові витрати в розмірі 908 грн., які полягають у сплаченому нею судовому зборі. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] , є особою з інвалідністю 2 групи та має право на пільги. Дана обставина підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ №158751. Відповідно до п. 9 ч.1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Оскільки позивач за зустрічним позовом від сплати судового збору звільнений, судові витрати за зустрічним позовом необхідно віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial