Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні житловим будинком із надвірними спорудами шляхом зняття з реєстрації місця проживання. В обґрунтування позову зазначає, що його батьки [PERSON] та [PERSON] в 1947 році побудували житловий будинок із надвірними спорудами по [ADDRESS] , який належав їм на праві спільної сумісної власності як подружжю. Він народився та виріс в цьому будинку. [INFO] помер його батько [PERSON] . Все його майно в тому числі і права на будинок по [ADDRESS] успадкувала його мати [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Він успадкував все майно після смерті матері, в тому числі права на житловий будинок за адресою [ADDRESS] , земельна ділянка розміром 2,491 га в с. Терлиця та банківський вклад. Він отримав свідоцтво на право на спадщину за законом на земельну ділянку розміром 2,491 га в с. Терлиця та банківський вклад. Факт прийняття спадщини підтверджується матеріалами спадкової справи, яка зберігається в Монастирищенській районній нотаріальній конторі. Документів на будинок він не оформлював, оскільки вважав будинок своїм. Після смерті матері він безперешкодно користувався зазначеним будинком. Його права на будинок ніхто не оспорював. [INFO] померла його сестра [PERSON] , яка проживала в с. Терлиця в сусідньому будинку. Коли він приїхав на похорон сестри, то побачив, що будинок замкнено замком. З розмов із сусідами він дізнався про те, що будинок замкнув син померлої [PERSON] відповідач [PERSON] . [PERSON] в телефонній розмові заявив про те, що вважає будинок своїм та ключів від будинку не віддасть. Після цього, він звернувся до діловода в с. Терлиця виконавчого комітету Монастирищенської міської ради, яка видала йому довідки про те, що в 1986 - 1990 роки будинок рахувався за [PERSON] , а з 04.01.2020 в будинку було зареєстровано [PERSON] . Діловод відмовилась пояснювати на яких підставах було зареєстровано відповідача у його будинку. Коли в 2021 році він звертався до помічника міського голови в с. Терлиця та діловода в с. Терлиця виконавчого комітету Монастирищенської міської ради з клопотанням про надання документів для реєстрації права власності на житловий будинок та приватизації присадибної земельної ділянки йому було відмовлено без пояснення причин. Провести технічну інвентаризацію будинку він не має можливості, оскільки відповідач самоправно замкнув будинок, а він не має доступу до внутрішніх приміщень. [PERSON] зареєстровано в будинку без його згоди, а тому вважає реєстрацію [PERSON] за адресою по [ADDRESS] незаконною. Добровільно подати документи на зняття реєстрації в будинку відповідач не бажає. Просить усунути перешкоди в користуванні житловим будинком із надвірними спорудами по [ADDRESS] шляхом зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] . Ухвалою суду 28.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 15.04.2022 витребувано докази. Ухвалою суду від 02.05.2022 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 06.07.2022, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, вирішено проводити заочний розгляд справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав повністю, просить його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві та додатково пояснив, що з боку відповідача йому чиняться перешкоди у користуванні батьківською хатою, оскільки відповідач самовільно зачинив домоволодіння та підсобні приміщення та не дає йому користуватись земельною ділянкою. Батьківську хату, що розташована за адресою [ADDRESS] він вважає своєю, оскільки прийняв спадщину після смерті матері. Йому невідомо кому належить домоволодіння за адресою [ADDRESS] В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений за місцем своєї реєстрації, жодних заяв чи клопотань не подавав, правом на надання відзиву на позов не скористався. В судове засідання представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору виконавчого комітету Монастирищенської міської ради не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи, повідомлений у встановленому законом порядку. На адресу суду подав клопотання про розгляд справи у відсутність представника. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. 280 - 283 ЦПК України. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд заслухавши думку позивача, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , в графі «батько» зазначено « [PERSON] », в графі «мати» - « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 15.06.1960 Халаїдівським Загс Монастирищенського району Черкаської області (а.с. 7). [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 05.11.2021 Монастирищенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 8). [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 03.09.2021 виконавчим комітетом Сатанівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області (а.с. 9). Відповідно до заяви [PERSON] від 28.11.1995 із спадкової справи № 161, остання просить видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] та проживав в м. Монастирище. На день його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з 1/3 частини житлової квартири, що розташована в м. Монастирище (а.с. 97). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.11.1995 [PERSON] , що проживає в [ADDRESS] успадкувала після чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] спадкове майно, на яке видано це свідоцтво та складається з: 1/3 частини квартири, що розташована в [ADDRESS] , належної померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.03.1994 (а.с.100). Відповідно до заяви [PERSON] від 03.04.2002, із спадкової справи № 91 за 2002 рік, останній просить видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом (за заповітом), після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , уродженка с. Сатанівка, яка була прописана і постійно до дня смерті проживала в с. Сатанівка Монастирищенського району Черкаської області. На день її смерті залишилась земельна ділянка (пай) в с. Терлиця Монастирищенського району Черкаської області (а.с. 90). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серії [NUMBER] від 03.04.2002 [PERSON] успадкував після матері [PERSON] , яка померла [INFO] спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з: земельної ділянки (земельної частки (паю) розміром 2,491 гектарів в с. Терлиця Монастирищенського району Черкаської області, належної померлій на підставі державного акта на право приватної власності на землю виданого Терлицькою сільською радою 20.06.2001 на підставі рішення Терлицької сільської ради Монастирищенського району Черкаської області від 27.03.2001 за № 2, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 195 (а.с. 10). Відповідно до довідки № 175, виданої 14.09.2021 виконавчим комітетом Монастирищенської міської ради будинок, який розташований по [ADDRESS] за номером 8 об`єкта погосподарського обліку за 1986 - 1990 роки рахувався за померлим [PERSON] , [INFO] . документи на будинок відсутні (а.с. 11). Згідно довідки № 161, виданої 07.09.2021 виконавчим комітетом Монастирищенської міської ради [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] з 04.01.2020 згідно книги погосподарського обліку за 2016 - 2020 (а.с. 12). Відповідно до заяви про реєстрацію місця проживання [PERSON] від 04.01.2020, адресованої виконавчому комітету Терлицької сільської ради, [PERSON] просить зареєструвати його місце проживання у будинку [ADDRESS] . Так, на зворотній стороні даної заяви у п. 1 зазначено, що право власності відсутнє, а у п. 2 зазначено, що власник відсутній (а.с. 84). Згідно з відповіддю на запит Монастирищенської міської ради від 23.12.2021 [PERSON] , [INFO] , зареєстрований у будинку [ADDRESS] (а.с. 23). Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно абз. 2, 3 п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Отже, у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 до вирішення спірних правовідносин, пов`язаних зі спадкуванням такої спадщини, застосовується законодавство, чинне на час відкриття спадщини, зокрема, відповідні норми, у тому числі щодо обсягу спадкової маси та кола спадкоємців за законом ЦК УРСР 1963 року. Оскільки [PERSON] , помер [INFO] , спадщину після якого 28.11.1995 прийняла його дружина [PERSON] , а [PERSON] померла [INFO] , спадщину після якої 03.04.2002 прийняв її син [PERSON] , суд вважає, за необхідне до даних правовідносин застосовувати положення ЦК УРСР 1963 року. Так, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно з ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Так, позивач просить усунути перешкоди в користуванні житловим будинком із надвірними спорудами по [ADDRESS] шляхом зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] , за адресою [ADDRESS] . Згідно змісту позовної заяви позивач зазначає, що все майно батька [PERSON] , який помер [INFO] , в тому числі і права на будинок по [ADDRESS] успадкувала його мати [PERSON] , а позивач успадкував все майно після смерті матері, в тому числі права на житловий будинок за адресою [ADDRESS] , земельну ділянка розміром 2,491 га в с. Терлиця та банківський вклад. Разом з тим, як встановлено судом вище, мати позивача [PERSON] , яка померла [INFO] успадкувала після чоловіка [PERSON] лише 1/3 частини квартири [ADDRESS] (а.с.102), до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини подала лише на частину квартири [ADDRESS] , місце проживання [PERSON] в даній заяві зазначено кв. [ADDRESS] (а.с. 97), у заяві [PERSON] від 03.04.2002, із спадкової справи № 91 за 2002 рік, про прийняття спадщини зазначено, що [PERSON] , яка померла [INFO] , уродженка с. Сатанівка, яка була прописана і постійно до дня смерті проживала в с. Сатанівка Монастирищенського району Черкаської області (а.с. 90). Інших належних та достовірних доказів того, що [PERSON] , який помер [INFO] , за життя мав у приватній власності житловий будинок [ADDRESS] не надано, як і не надано доказів того, що [PERSON] , яка померла [INFO] прийняла спадщину після чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , та яка складається, зокрема, із спірного будинку [ADDRESS] (фактичного її вступу в управління або володінням спірним будинком, подання до державної нотаріальної конторі за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини) позивачем не надано. Крім цього, як встановлено судом вище, позивач успадкував після матері [PERSON] земельну ділянку розміром 2,491 га в с. Терлиця Монастирищенського району Черкаської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.10), до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини подав лише на земельну ділянку (пай) в с. Терлиця Монастирищенського району Черкаської області, місце проживання [PERSON] в даній заяві зазначено кв. [ADDRESS] (а.с. 90), згідно паспорта громадянина України позивач зареєстрований в с. Сатанівка Монастирищенського району Черкаської області (а.с.5). Доказів того, що [PERSON] , яка померла [INFO] за життя мала у приватній власності житловий будинок [ADDRESS] , де зареєстрований відповідач [PERSON] , не надано, як і не надано доказів того, що позивач прийняв спадщину після матері [PERSON] , яка померла [INFO] , та яка складається, зокрема, із спірного будинку [ADDRESS] (фактичного його вступу в управління або володінням спірним будинком, подання до державної нотаріальної конторі за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини) позивачем не надано. Тобто, позивач не є власником ні будинку [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь - яких усунень свого порушеного права від будь - яких осіб будь - яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. Як встановлено судом вище, позивач не є власником, і не набув майнових прав володіння та користування ні будинком [ADDRESS] , а тому в розумінні ст. 391 ЦК України він не має права звертатись до суду із даним правом, оскільки його права не порушені. Крім цього, відповідно до постанови Верховного Суду № 336/1773/17 від 14.05.2020 у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Тобто, відповідно до ст. 16 ЦК України вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права. У разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. А тому, заявлена у даній справі вимога про зняття з реєстраційного обліку місця проживання відповідача у вказаному будинку, в тому числі, і не може бути задоволена у розумінні статті 16 ЦК України, оскільки поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов`язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше), вимог про що позивачем не заявлено, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому оскільки в позові відмовлено повністю, суд вважає за необхідне судовий збір покласти на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed