Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-19 00:00:00

у вересні 2021 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, згідно з яким позивач просила суд: 1) визнати за [PERSON] , право власності на Ѕ частину від: - «1/2 частини земельної ділянки», розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0.0843 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); кадастровий номер 8000000000:91:154:0004, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 46868480391. - «1/2 частину житлового будинку», розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 10104880000. 2) визнати за [PERSON] ,право власності на Ѕ частину: - «1/2 частини земельної ділянки», розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0.0843 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); кадастровий номер 8000000000:91:154:0004, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 46868480391. - «1/2 частину житлового будинку», розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 10104880000. 3) Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] частину від отримана грошових коштів в сумі 1 325 617 грн. 50 коп., а саме - 662 808 грн.75 коп. на підставі договору позики № 5501 від 26.08.2020 року. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02 вересня 2006 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] Центральним відділом державної реєстрації шлюбу м. Києва був зареєстрований шлюб, актовий запис № 2217. В шлюбі народилися діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням у справі №758/3995/21 Подільського районного суду м. Києва від 07.05.2021 року шлюб між сторонами розірвано. Позивачем вказано, що за час перебування у шлюбі подружжям було набуто майно, зокрема серед іншого: 1. Об`єкт нерухомого майна, а саме «1/2 частина земельної ділянки», розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0. 0843 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); кадастровий номер 8000000000:91:154:0004, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 46868480391. 2. Об`єкт нерухомого майна, а саме «1/2 житлового будинку», розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 10104880000. 3. Грошові кошти в сумі 1325617 грн. 50 коп. У позовній заяві вказано, що 26.08.2020 року приватним нотаріусом Гамаль І.М. було оформлено та нотаріально завірено договір позики № 5501 між [PERSON] та [PERSON] . Розмір основного зобов`язання по договору становить 1 325 617 грн. 50 коп. Строк виконання основного зобов`язання - 26.08.2021 року. В цей же день, 26.08.2020 року приватним нотаріусом Гамаль І.М. було оформлено та нотаріально завірено договір іпотеки № 5502 між [PERSON] та [PERSON] , було накладено заборону на квартиру в [ADDRESS] . Відповідно до цих двох договорів [PERSON] з письмової, нотаріально завіреної згоди своєї дружини [PERSON] дав в борг [PERSON] їхні спільні кошти в сумі 1 325 617 грн. 50 коп., які вона мала повернути 26.08.2021 року. Так, позивачем вказано, що на час вчинення цієї дії [PERSON] та [PERSON] з 02 вересня 2006 року перебували в шлюбі, про що Центральним відділом державної реєстрації шлюбу м. Києва було зроблено актовий запис № 2217, та все їхнє майно мало статус спільної сумісної власності на підставі статті 60,61 Сімейного Кодексу України. У позовній заяві зазначено, що з інформаційної довідки: 275518065 від 18.09.2021 року позивачу стало відомо, що 27.08.2021 року приватним нотаріусом Гамаль І.М. було оформлено та нотаріально завірено договір позики № 8259 між [PERSON] та [PERSON] . Розмір основного зобов`язання по договору становить 1075913,75 грн. Строк виконання основного зобов`язання - 27.11.2021 року. Таким чином, очевидно, що [PERSON] за договором позики № 5501 від 26.08.2020 року повернуто [PERSON] основне зобов`язання по договору у розмірі 1 325 617 грн. 50 коп., внаслідок чого у [PERSON] є право стягнути частину вказаних коштів, як спільне сумісне майно. У зв`язку із викладеним, позивач просить суд позов завольнити у повному обсязі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.10.2021 року було відкрито провадження у вказаній справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.10.2021 року задоволено заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Старенького Сергія Євгенійовича про забезпечення позову та накладено арешт на нерухоме майно, а саме: 1/2 частини земельної ділянки, розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0.0843 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); кадастровий номер 8000000000:91:154:0004, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 46868480391, що на праві спільної часткової власності належать [PERSON] . 1/2 житлового будинку, розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10104880000, що на праві спільної часткової власності належать [PERSON] . 06.10.2021 року до суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] - адвоката Солдаткіна О.С. про відмову у відкритті провадження. 11.10.2021 до суду надійшла аналогічна заява представника відповідача [PERSON] - адвоката Солдаткіна О.С. про відмову у відкритті провадження. 29.10.2021 року до суду надійшов відзив відповідача, у якому останній просив суд відмовити у задоволенні позову. У відзиві вказано, що майно, яке позивач просить поділи в порядку розподілу спільнго майна подружжя, не є спільним майном подружжя, а є його особистою власністю. Відповідачем зазначено, що позивач [PERSON] 10.11.2018 року надала згоду [PERSON] на купівлю в особисту приватну власність частини житлового будинку [ADDRESS] , та частини земельної ділянки, площею 0,0843 га, кадастровий номер 8000000000 :91:154:0004, розташованої за тією ж адресою, за ціну та на умовах за його розсудом. Також у відзиві вказано, що позивач [PERSON] підтвердила, що вищевказане майно набуте [PERSON] за грошові кошти, які належали відповідачу на праві особистої приватної власності. Також відповідачем вказано, що грошові кошти, які були передані ним за договором позики №5501 від 26.08.2020 року також не були спільною сумісною власністю. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03.12.2021 року закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. 24.01.2022 року до суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. надійшли належним чином завірені документи на виконання ухвали суду. 04.02.2022 року до суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рибкіної А.А. надійшли копії документів на виконання ухвали суди. В судовому засіданні 20.07.2022 року представником відповідача долучено до матеріалів справи копію розписки [PERSON] про отримання грошових коштів. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просив задовольнити їх з викладених в позові обставин. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позову у повному обсязі з підстав викладених у відзиві. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, а також оцінивши наявні у справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 02 вересня 2006 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] Центральним відділом державної реєстрації шлюбу м. Києва був зареєстрований шлюб, актовий запис № 2217 (Т.1 а.с. 16). В шлюбі народилися діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (Т.1 а.с. 17-18). Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 07.05.2021 року у справі №758/3995/21 шлюб між розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 02.09.2006 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, про що в Книзі реєстрації шлюбі зроблено відповідний актовий запис за №2217 (Т. 1 а.с. 19-21). Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У ст. 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно положення ч.3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 СК. Відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного Кодексу України та ст. 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК). Як вбачається з матеріалів справи, 14 березня 2019 року ТОВ «БІЗНЕС ЦЕНТР «СТУДЕНТСЬКИЙ», діючи як продавець з однієї сторони, та [PERSON] і [PERSON] , діючи як покупці з іншої сторони, уклали договір купівлі-продажу житлового будинку, відповідно до п.1 якого продавець передав у власність, а покупці прийняли у власність в рівних частках кожний житловий будинок [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 10104880000). Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рябикіною А.А. та зареєстровано в реєстрі за № 253 (Т. 2 а.с. 12). Вказане також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Т. 2 а.с. 13). Судом встановлено, що 14 березня 2019 року, ТОВ «БІЗНЕС ЦЕНТР «СТУДЕНТСЬКИЙ», діючи як продавець з однієї сторони, та [PERSON] і [PERSON] , діючи як покупці з іншої сторони, уклали договір купівлі-нродажу земельної ділянки, відповідно до п.1 якого продавець передав у власність, а покупці прийняли у власність в рівних частках кожний земельну ділянку площею 0,0843 га, кадастровий номер 8000000000:91:154:0004, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 46868480391). Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рябикіною A.A. та зареєстровано в реєстрі за № 249 (Т. 2 а.с. 26). Вказане також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Т. 2 а.с. 27-29). Водночас, ч. 1 ст. 57 СК України визначає підстави, за яких майно набуте за час шлюбу визнається особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Так, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Як роз`яснила Велика палата Верховного Суду у своїй постанові від 21.11.2018 року по справі № 372/504/17, презумпція спільності права власності подружжя на майно може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі і в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічна правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 5 квітня 2017 року у справі № 6-399цс 17. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем [PERSON] подано заяву приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Рябикіній А.А. від 10.11.2018 року, про те, що вона дає згоду чоловіку, [PERSON] , на купівлі в особисту приватну власність частини житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 435,3 кв. м. та частини земельної ділянки, площею 0,0843 га, кадастровий номер 800000000:91:154:0004, розташований за тією є адресою, за ціну та на умовах на його розсуд. [PERSON] , вказано, що вона підтверджує та розуміє, що вищевказане майно набувається її чоловіком [PERSON] , в особисту приватну власність за грошові кошти, які належать її чоловіку на праві особистої приватної власності. Шлюбний договір, договір користування майном, договір про поділ майна ними не укладались. Вказана заява зареєстрована в реєстрі за №890 (Т. 2 а.с. 36). Таким чином, в судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що вищевказане майно, а саме: 1/2 частина земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0. 0843 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); кадастровий номер 8000000000:91:154:0004, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 46868480391. 2. Об`єкт нерухомого майна, а саме «1/2 житлового будинку», розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 10104880000, - було набуто та зареєстровано на ім`я відповідача під час зареєстрованого шлюбу з відповідачем за кошти, які належали відповідачу особисто, що також підтвердженою заявою позивача від 10.11.2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи вище викладене, оскільки частина вказаного житлового будинку та земельної ділянки не являються спільною сумісною власністю сторін, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо: 1) визнання за [PERSON] , право власності на Ѕ частину від:- «1/2 частини земельної ділянки», розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0.0843 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); кадастровий номер 8000000000:91:154:0004, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 46868480391. - «1/2 частину житлового будинку», розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 10104880000; 2) визнання за [PERSON] , право власності на Ѕ частину: «1/2 частини земельної ділянки», розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0.0843 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); кадастровий номер 8000000000:91:154:0004, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 46868480391. - «1/2 частину житлового будинку», розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 10104880000. Щодо вимоги позовної заяви про стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] частину від отримана грошових коштів в сумі 1 325 617 грн. 50 коп., а саме - 662 808 грн.75 коп. на підставі договору позики № 5501 від 26.08.2020 року, слід зазначити наступне. Судом встановлено, що 26.08.2020 року приватним нотаріусом Гамаль І.М. було оформлено та нотаріально завірено договір позики № 5501 між [PERSON] та [PERSON] (Т. 2 а.с. 6). Відповідно до п. 1 вказаного договору позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність грошову суму в розмірі 1 146 768,75 грн., що в еквіваленті становить 41 625,00 доларів США. Позичальник зобов`язується повернути позикодавцю в строку та на умовах, передбачених цим Договором, позику в вищезазначеному розмірі (Т.2 а.с. 6). Строк виконання основного зобов`язання - 26.02.2021 року. В цей же день, 26.08.2020 року приватним нотаріусом Гамаль І.М. було оформлено та нотаріально завірено договір іпотеки № 5502 між [PERSON] та [PERSON] , було накладено заборону на квартиру в [ADDRESS] (Т. 2 а.с. 7-9). Як вбачається із заяви, [PERSON] від 26.08.2020 року нотаріусу про те, що вона дає згоду її чоловіку, [PERSON] на передачу в позику грошових коштів, що належать їм на праві спільної сумісної власності подружжя, визначаючим при цьому суму на свій власний розсуд, брати в іпотеку будь-яке нерухоме майно та рухоме майна на території України, та на укладення ним договорів позики, іпотеки, договорів про задоволення вимог іпотекодержавтеля, договорів про внесення змін до цих договорів, договорів про їх розірвання тощо, відступати права за укладеними договорами та підписувати відповідні договори (Т. 2 а.с. 10). У ст. 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. З урахуванням вищевикладених обставин та вимог нормативно-правових актів, сума позики - 1 146 768,75 грн., яка визначена у Договорі позики №5501 є спільно сумісною власністю сторін, як майно набуте ними спільно під час шлюбу. Так з матеріалів справи, вбачається, що заявою від 11.08.2021 року [PERSON] підтверджує факт отримання від громадянки України [PERSON] грошових коштів, як повний розрахунок за Договором позики грошей, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , що посвідчений Гамаль І.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 26.08.2020 року за реєстром №5501 та за Договором про внесення змін до вказаного договором позики посвідченого Гамаль І.М. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 01.03.2021 року за реєстром №2219. Будь-яких майнових, фінансових та інших претензій за вищевказаним договором позики грошей [PERSON] до [PERSON] не має. При цьому судом критично оцінюють посилання відповідача, що розписка позивача від 24.02.2022 року, яка долучена до матеріалів справи, підтверджується факт виконання позивачем вимоги позивача про стягнення полови коштів за договором позики, оскільки у вказаній розписці не вказано за якими зобов`язаннями [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти. Відповідно до статей 69,70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Сімейного кодексу України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 Сімейного кодексу України. Крім того, положення ст. 15 ЦК України встановлюють, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вказаних обставин, враховуючи, що сума позики за Договором №5501 від 26.08.2020 року у розмірі 1 146 768,75 грн. була повернута згідно заяви відповідача 11.08.2021 року і є спільною сумісною власністю сторін, після розірвання шлюбу між сторонами, то половина вказаної суми підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а саме у розмірі 573 384,38 грн. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, тому слід позов задовольнити частково. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 626,52 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial