Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-25 00:00:00

23.06.2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Боярської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що позивач та відповідачка є батьками [PERSON] , [INFO] . З січня 2019 року дитина проживає з батьком, окремо від матері. 21.03.2019 року рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області укладений між сторонами 07.06.2014 року шлюб було розірвано. 29.05.2019 року Олешківською районною державною адміністрацією Херсонської області було видано розпорядження № 232 про визначення місця проживання дитини з батьком. Свої обов`язки по вихованню дитини відповідачка не здійснює, з донькою не спілкується, не бере участі в її вихованні та її розвитку, ухиляється від утримання доньки. Вихованням та розвитком дитини займається батько та його мати. Позивач просив позбавити [PERSON] батьківський прав відносно дитини [PERSON] та стягнути з відповідача на утримання доньки аліменти в розмірі ј частини усіх доходів відповідача. Також просив стягнути з відповідача сплачений ним судовий збір у розмірі 992,40 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.06.2022 року провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 12.07.2022 року. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялись в передбачений цивільно-процесуальним законодавством спосіб, надала заяву з клопотанням розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 15.08.2014 року, [PERSON] народилася [INFO] , про що відділом РАЦС зроблено відповідний актовий запис № 222. Батьками особи зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно до рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 21.03.2019 року, шлюб зареєстрований 07.06.2014 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Розпорядженням Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області № 232 від 29.05.2019 року встановлено для малолітньої [PERSON] місце проживання разом із батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Відповідно до довідок про взяття на облік як внутрішньо переміщених осіб від 05.05.2022 року № 3223-7001133585 та № 3223-7001134059 [PERSON] та дитина [PERSON] фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Висновком про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] винесеного до Рішення виконавчого комітету Боярської міської ради від 14.07.2022 року № 8/117, зазначено наступне. [PERSON] на теперішній час не проживає разом з [PERSON] . [PERSON] ігнорує свої обов`язками щодо участі в матеріальному забезпеченні своєї доньки, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не спілкується з дитиною, не займається вихованням. Дитина проживає з батьком за адресою: [ADDRESS] . Дитина перебуває на повному матеріальному забезпечені батька. Мама участі у вихованні дитини не приймає, проживає окремо. Крім цього [PERSON] особисто відмовилася від виховання своєї дочки, надавши відповідну заяву до приватного нотаріуса Фастівського нотаріального округу Київської області Нікітенко В.В., яка зареєстрована в реєстрі за № 375 від 19.05.2022.На підставі всіх розглянутих документів та згідно чинного законодавства комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Боярської міської ради на засіданні 13.07.2022 року шляхом голосування одноголосно постановила про доцільність позбавлення гр. [PERSON] по відношенню до малолітньої [PERSON] , [INFO] . З огляду на вищевикладене, Рішенням Боярської міської ради від 14.07.2022 року № 8/117 вирішено вважати за доцільне позбавити батьківський прав гр. [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, яка ратифікована Верховною Радою України 27.02.1991, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч.7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. За приписами ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За ст. 164 СК України мати, батько можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовки до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідним харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умови для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, слід розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В судовому засіданні встановлені факти, що свідчать, що відповідачка не приймає участі у вихованні дитини, свої батьківські обов`язки відносно малолітньої не виконує, не заперечує щодо її позбавлення батьківський прав, а тому позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її доньки [PERSON] підлягають задоволенню. Разом з тим, суд при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав одночасно вирішує питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно зі ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно статей 181, 191 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері) і (або) у твердій грошовій сумі; аліменти на дитину присуджуються (за загальним правилом) за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначає ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За частинами першою, другою статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дітей, визначається судом. Відповідно до ст.27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Отже, враховуючи те, що відповідачка є матір`ю малолітньої дитини, тобто, має обов`язок утримувати її до досягнення нею повноліття, є працездатною особою, визнає позовні вимоги, суд дійшов до висновку, що аліменти слід стягнути з відповідачки у розмірі 1/4 частини з усіх видів її доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.06.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. На підставі ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд вважає, що в силу ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 992,40 грн. з кожного. Враховуючи викладене, на підставі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. ст. 164, 166, 180-182, 191 Сімейного кодексу України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved