Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-19 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому просить визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . В обґрунтування вимог зазначається, що на підставі договору купівлі-продажу від 29 квітня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кучеренко Н.П., зареєстрованого у реєстрі № 715, позивачу належить квартира [ADDRESS] . Серед осіб зареєстрованих у квартирі значаться: позивач, та відповідач [PERSON] , який за місцем реєстрації не проживав та не проживає, витрат по утриманню житла не несе, будь-які особисті речі відповідача у квартирі відсутні. З підстав визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою позивач звернулася до суду. Ухвалою суду від 22 лютого 2022 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, 30 травня 2022 року та 19 липня 2022 року на електронну пошту суду направила клопотання про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку. Причини неявки суду неповідомлені. Відповідно до частини другої статті 191 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідач не скористався наданим законом правом на безпосередню участь у судовому засідання. Одночасно відповідачем не надано суду доказів, які б мали істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. З урахуванням викладеного, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно з частиною четвертою статті 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Дослідивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 29 квітня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кучеренко Н.П., зареєстрованого у реєстрі № 715, позивачу належить квартира [ADDRESS] . У зв`язку з реєстрацією шлюбу позивач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 27 лютого 2020 року Київським міським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Відповідно до довідки № 06-15/8678 від 22 липня 2020 року, виданою відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування «Прозорий офіс» виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області, та витягу № 06-15/10330 від 26 серпня 2021 року, виданого відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування «Прозорий офіс» виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області, [PERSON] , [INFO] , з 05 грудня 2015 року значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] . Згідно з копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 16 липня 1996 року Ватутінським РУ ГУМВС України в м.Києві, [PERSON] , [INFO] , з 05 грудня 2015 року значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Реєстрація відповідача за вказаною адресою також підтверджується довідкою відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування «Прозорий офіс» виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області № 1.12.3-11/1.12.3/2062 від 04 лютого 2022 року. Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов від 28 листопада 2021 року, складеного депутатом Броварської міської ради Броварського району Київської області, у квартирі [ADDRESS] [PERSON] з 2016 року не проживає. Фактичне місце проживання невідоме. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З огляду на підстави заявленого позову, застосуванню підлягають положення статей 391, та глави 32 «Право користування чужим майном» ЦК України, оскільки застосування до регулювання житлових відносин положень ЖК Української РСР, прийнятого 30 червня 1983 року не відповідає реаліям сьогодення та змісту нинішніх суспільних відносин. Натомість ЦК України є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше, а тому темпоральна колізія норм права має вирішуватися саме на користь норм ЦК України. Саме такий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17, від 16 грудня 2020 року у справі № 182/7347/18, що у порядку частини четвертої статті 263 ЦПК України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення (частина друга статті 406 ЦК України). Доказів на підтвердження укладення між позивачем та відповідачем будь-яких договорів, на підставі яких за ним би зберігалося право користування спірним житлом, надано не було, і таких не здобуто судом під час розгляду справи. Отже лише сам по собі факт реєстрації відповідача у спірному житлі, враховуючи намір позивача, як власника вільно володіти, користуватися, а також розпоряджатися таким житлом, безумовно перешкоджає у вчиненні ним таких дій. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач послалася на те, що відповідач не проживає у спірній квартирі. Доказів чинення йому перешкод у користуванні житлом, а також неможливості проживання відповідачем до суду не надано. Відповідач не є членом сім`ї власника спірного житлового приміщення. З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку, що відповідач добровільно не проживає у спірному житлі, фактично зберігає у ньому лише реєстрацію та не несе витрат по його утриманню. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У силу положень статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З огляду на викладені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення даного позову з підстав його доведеності та обґрунтованості. Згідно зі статтею 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі - 908 грн. 00 коп.

Outcome: approved