Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, зазначивши в обґрунтування позовних вимог наступне. Позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. У період з 01.10.2016 року по 30.06.2021 року відповідачам було надано послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Проте відповідачі не належним чином виконували зобов`язання по оплаті наданих послуг, у зв`язку з чим, за вказаний період, утворилась заборгованість загальним розміром 71 450 грн. 20 коп. З урахуванням викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідачів вказану заборгованість, а також судові витрати по сплаті судового збору, які були ним понесені у зв`язку зі зверненням із позовом до суду. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 18.10.2021 позовні вимоги задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.10.2016 по 30.06.2021 у розмірі 71\~450 грн. 20 коп. (опалення 22\~627,09 грн. + гаряче водопостачання 48\~823,11 грн.) та судовий збір розміром 2 270 грн. \~ \~ \~ \~Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 07.12.2021 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено та скасовано заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 18.10.2021 року по справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 03 лютого 2022 року від відповідача [PERSON] до суду надійшли заперечення на позовну заяву, які за своїм змістом є відзивом на позовну заяву, у яких вона просить суд застосувати строки позовної давності до позовних вимог в частині стягнення заборгованості з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а у задоволенні позовних вимог в частині стягнення сум заборгованості, нарахованої за послугу гарячого водопостачання відмовити, оскільки вказана послуга позивачем не надавалась і відповідачі нею не користувалися. Так, вказує, що, як відомо позивачу, в квартирі встановлено засіб обліку гарячого водопостачання, разом з цим, при зверненні до суду з вказаним позовом, позивачем не зазначено за якими саме показами здійснювався розрахунок заборгованості. При цьому, посилаючись на положення ст.17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» зазначає, що періодична повірка обслуговування та ремонт\~ (у тому числі, демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки, результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб теплову енергію і воду, що є власністю фізичних осіб, здійснюється за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з тепло- і водопостачання. Разом з цим, позивачем не надано доказу на підтвердження належного повідомлення відповідачів про необхідність повірки лічильника, оскільки з даного приводу позивач до відповідачів не звертався. Позивач, пред`явивши вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з постачання гарячої води доказів несправності квартирного засобу обліку не надано, не зазначено яким чином нарахована заборгованість без врахування показів справного квартирного обліку, а відтак заборгованість з оплати послуг постачання гарячої води є недоведеною належними та допустимими доказами. 21 червня 2022 року до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення, які за своїм змістом є відповіддю на відзив, у яких зазначено про те, що позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі, зазначивши наступне. Відповідно до Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», із змінами та доповненнями, внесеними Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 22.06.2017 року обслуговування та заміна вузлів розподільного обліку/приладів (квартирних/автономних приладів обліку) розподілювачів теплової енергії здійснюється за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено законом або договором. Тому після попередження у рахунках на сплату житлово-комунальних послуг щодо необхідності здійснення держповірки квартирних (розподільчих) приладів обліку позивачем було знято прилад обліку відповідачів з абонентського обліку та у подальшому нарахування проводилося згідно Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року. Відтак позивачем правомірно здійснювалися нарахування за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води згідно з нормативами споживання за надані послуги з гарячого водопостачання. З приводу застосування строків позовної давності зазначив, що на час звернення до суду з вказаним позовом строки позовної давності продовжено відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», а тому підстави для застосування положення ст.257, 261 ЦК України відсутні. Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, разом з тим раніше подавав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, проте у судове засідання не з`явилися. Разом з цим відповідачі [PERSON] та [PERSON] раніше подавали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Концерн «Міські теплові мережі» діє на підставі статуту. Відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. Правовідносини щодо прав та обов`язків між теплопостачальною організацією та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються\~Цивільним кодексом України,\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення і типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими\~надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води" затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 року №630\~та іншими нормативно-правовими актами України. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 09.11.1987 року по теперішній час, що підтверджується інформацією, наданою на запит суду Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради №04-47/4954 від 06.08.2021. Відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 09.11.1987 року по теперішній час, що підтверджується інформацією, наданою на запит суду Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради №04-47/4956 від 06.08.2021. Відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 09.11.1987 року по теперішній час, що підтверджується інформацією, наданою на запит суду Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради №04-47/4367 від 20.07.2021. Договір купівлі-продажу теплової енергії між сторонами не укладався. На ім`я відповідача по справі [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] по отриманню комунальних послуг, які надаються позивачем за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.162 Житлового кодексу України, власник квартири приватного житлового фонду зобов`язаний оплачувати комунальні послуги. Відповідно до ст. 9 Закону України „Про житлово-комунальні послуги (№2189-VIII від 09.11.2017 року) споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Статтею 12 Закону України „Про житлово-комунальні послуги (№2189-VIII від 09.11.2017 року) передбачено надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Відповідно до ч. 4. ст. 13 Закону України „Про житлово-комунальні послуги (№2189-VIII від 09.11.2017 року), з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Так, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Не зважаючи на відсутність договору, в цілях недопущення порушення конституційного права громадян (інших мешканців будинку) на забезпечення їх здоров`я (ст. 3 Конституції України) та права на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї (ст. 48 Конституції України), що включає право на житло, стягувач здійснював та продовжує надавати відповідачу послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Враховуючи зміни, внесені Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства віх 06.11.2007 року № 169 «Про затвердження змін до наказу Мінбуду від 22.11.2005 року № 4» «Про затверджена порядку відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення те постачання гарячої води при відмові споживача від централізованого теплопостачання», відключенню від мереж централізованого опалення підлягають лише окремі житлові будинки. Відключення окремих приміщень житлового будинку не передбачено чинним законодавством. Факт надання послуг є безспірним та беззаперечним. Згідно розрахунку наданого позивачем\~ у період з 01.10.2016 року по 30.06.2021 були надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 71 450 грн. 20 коп. (опалення 22\~627,09 грн. + гаряче водопостачання 48\~823,11 грн.). Заперечуючи щодо позовних вимог позивача в частині стягнення заборгованості за послуги з постачання гарячої води відповідач [PERSON] зазначила про те, що розрахунок заборгованості позивача проведено без урахування показів обліку гарячого водопостачання типу КВ-1.5 встановленого у квартирі надання послуг, повірку якого не було проведено виконавцем послуг. При цьому позивачем не було повідомлено відповідачів про необхідність проведення повірки лічильника. Разом з цим, позивачем не надано доказів несправності приладу обліку та безпідставно здійснено розрахунок заборгованості без урахування показів лічильника. Відповідно до\~ст.1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», повірка засобів вимірювальної техніки - сукупність операцій, що включає перевірку та маркування та/або видачу документа про повірку засобу вимірювальної техніки, які встановлюють і підтверджують, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам. Відповідно до ч. 2\~ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», перелік категорій законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що підлягають періодичній повірці, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Міжповірочні інтервали законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки за категоріями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності. Порядок встановлення міжповірочних інтервалів визначається Кабінетом Міністрів України. Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 № 1747 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями», для лічильників води встановлено міжповірочний інтервал - 4 роки. Відповідно до абзацу першого підпункту 1 пункту 3 розділу IV Порядку проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженого\~наказом Мінекономрозвитку від 08 лютого 2016 року № 193, результати вимірювання та інші дані, отримані під час проведення повірки, повинні бути задокументовані відповідно до методики повірки. Відповідно до\~ст. 6 Закону України «Про комерційний облік»\~визначений порядок обслуговування, заміни та абонентський облік вузлів обліку. Дійсно, п.1\~ст. 6 Закону України «Про комерційний облік»\~передбачено, що обслуговування та заміна комерційного обліку здійснюється оператором зовнішніх інженерних мереж відповідно до цього\~Закону\~з урахуванням вимог\~Закону «Про метрологію та метрологічну діяльність». Відповідно п.2\~ст. 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»\~обслуговування та заміна вузлів розподільного обліку (квартирних/автономних приладів обліку) - розподілювачів теплової енергії здійснюється за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено законом або договором. Лічильник є власністю Позивача, він несе повну відповідальність за його утримання та експлуатацію. Відповідно\~ст.17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність»\~законодавчо регульовані засоби вимірювання техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту один раз на 4 роки. Як зазначив у письмових поясненнях позивач, у рахунках на сплату житлово-комунальних послуг споживачі послуг повідомляються щодо необхідності здійснення держповірки квартирних (розподільчих) приладів обліку. Оскільки відповідачами не здійснено у встановлені строки повірку у подальшому прилад обліку, розташований у квартирі за адресою: [ADDRESS] було знято з абонентського обліку. Подальше нарахування проводилося на підставі п.11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених поставною Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005. Разом з цим, суд зазначає про те, що згідно наданого відповідачем [PERSON] . Акту повірки від 02.02.2022 року представником виконавця послуг концерну Філії «Міські теплові мережі» Микитюк С.П. виконано повірку приладу обліку гарячої води, розташованого у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Згідно вказаного Акту на момент повірки прилад обліку без видимих механічних ушкоджень, справний і опломбований, показання на момент перевірки складають 00437,961м3. Відповідно до Акту технічного обслуговування водопроводу приватного домоволодіння №3 від 16 січня 2008 року за адресою: [ADDRESS] , покази лічильника гарячої води становлять 00395,000 м3. Тобто відповідачами за період з січня 2008 року по лютий 2022 року було спожито 00437,961м3 - 00395,000 м3 = 43 м3 гарячої води. Відповідно до абз. 2 п. 10 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, яка була чинної на час виникнення спірних правовідносин, справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку. Відповідно до абз. 5 п. 15 Правил лише у разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання. Матеріали справи містять докази проведення відповідачами повірки лічильника гарячої води 02 лютого 2022 року, що не заперечується позивачем, а отже відсутні дані, які свідчили б, що засіб обліку перебував у несправному стані, що є єдиною підставою, визначеною Правилами, нарахування плати за послуги за нормами споживання. Тому, твердження позивача, що за умов несвоєчасної повірки лічильника води показники приладу обліку вважаються недостовірними, лічильник мав бути знятий з комерційного обліку, а плата за послугу централізованого гарячого водопостачання повинна нараховуватися за нормативами споживання не ґрунтується на приведених вище положеннях нормативно-правових актів, якими регулюється правовідносини між постачальником комунальних послуг та споживачами. Крім того, суд додатково враховує, що позивачем на надано доказів того, що споживачам надсилалося повідомлення про необхідність проведення повірки лічильника води. Відтак, якщо виконавець послуг не попередив завчасно про необхідність проведення повірки лічильника, споживачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] могли не знати про таку необхідність. Разом з цим, суд враховує про те, що згідно показань приладу обліку гарячої води за період з січня 2008 року по лютий 2022 року було спожито 43 м3 гарячої води. Доказів на підтвердження проведення оплати за спожитий об`єм наданих послуг з постачання гарячої води відповідачами надано не було. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі» щодо стягнення заборгованості за послуги з гарячого водопостачання. З урахуванням наданих позивачем тарифів на послуги з постачання гарячої води, встановлених на момент повірки лічильника суд вважає, що з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за послуги з гарячого водопостачання у розмірі 3\~773,68 грн. (з розрахунку: 43 м3 ? 87,76 грн.) Крім цього, відповідачем [PERSON] було подано заяву про застосування до позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення строку позовної давності. Відповідно до ст.\~256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України). Початок позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з ч. 2 ст.\~267\~ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Щодо вимог про стягнення заборгованості з оплати комунальних послуг спеціальної позовної давності (скороченої або більш тривалої порівняно із загальною позовною давністю) чинним законодавством не встановлено. Доказів вчинення сторонами справи правочину щодо збільшення позовної давності суду не надано. Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020, розділ \~«Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Частиною 1 ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11.03.2020 з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин. Дію карантину, встановленого зазначеною Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ. Станом на день ухвалення судом рішення карантин не відмінено. З урахуванням вищезазначених приписів Цивільного кодексу України та строків сплати споживачем наданих житлово-комунальних послуг (до 20 числа місяця, що наступає за розрахунковим), суд застосовує позовну давність до вимог позивача про стягнення заборгованості за період з жовтня 2016 року по березень 2017 року, оскільки вони перебувають поза межами трирічного строку позовної давності (не до моменту звернення позивача до суду з позовом, а до моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким було продовжено строк позовної давності на строк дії такого карантину). На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в частині стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за період з квітня 2017 року по липень 2021 року у розмірі 19\~363,88 грн. З урахування вищезазначеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачів заборгованості на загальну суму 23\~137,56 грн., яка складається з заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з квітня 2017 року по липень 2021 року у розмірі 19\~363,88 грн. та послуги з гарячого водопостачання у розмірі 3\~773,68 грн. (з розрахунку: 43 м3 ? 87,76 грн.) Відповідно до вимог ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем, при зверненні до суду сплачено 2 270,00 грн. судового збору. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, то відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 735,03 грн., на підставі ст.540 ЦК України, у рівних частках.

Outcome: partial