Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-11 00:00:00

в жовтні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Пластікс-Україна" звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ДК "Укроборонпром", згідно з яким просив: 1. Визнати недостовірною та такою, що порочить ділову репутацію ТОВ "Пластікс-Україна" поширювану відповідачем наступну інформацію: - Інформація № 1: "[INFO]."; - Інформація № 2: "[INFO]"; - Інформація № 3: "...[INFO]". 2. Зобов`язати [PERSON] протягом 5 робочих днів з дня набрання рішення суду законної сили, спростувати недостовірну інформацію, що порушує ділову репутацію ТОВ "Пластікс-Україна", яка розміщена відповідачем, шляхом розміщення публікації на власній сторінці соціальної мережі "Facebook", з наступним змістом: - "[INFO]". 3. Зобов`язати [PERSON] видалити недостовірну інформацію, що порушує ділову репутацію ТОВ "Пластікс-Україна", яка розміщена [INFO] року відповідачем на власній сторінці соціальної мережі "Facebook" за посиланням: [INFO] 4. Стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "Пластікс-Україна" понесені судові витрати. В обгрунтування позовних вимог позивач вказував, що вищенаведені відомості, поширені відповідачем [INFO] року шляхом їх розміщення на власній сторінці соціальної мережі "Facebook" за посиланням: [INFO] є недостовірними та такими, що спотворюють і принижують ділову репутацію позивача. Так, зокрема, зазначав, що про недостовірність інформації № 1 та № 2 свідчать умови Договору купівлі-продажу від 27.12.2004 року між директором ДП "Завод Генератор" та попередній власником будівлі загальною площею 3325,70 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , а також Акт визначення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки від 24.05.2005 року, з якого вбачається відсутність претензій у ДП "Завод Генератор" претензій щодо виділу, розміру та встановлення зовнішніх меж проданого ним об`єкта нерухомості. При цьому, вказував, що інформація під № 3 щодо намагань позивача схилити керівника ДП "Завод Генератор" до дій щодо відмови від частини земельної ділянки на користь ТОВ "Пластікс - Україна", розповсюджена відповідачем, також є недостовірною, оскільки між керівником ДП "Завод Генератор" та ТОВ "Туплекс-Україна", правонаступником якого є ТОВ "Пластікс-Україна" під час зустрічей та переговорів приймалися спільні рішення, які оформлювалися у вигляді укладених та підписаних договорів. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.11.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. 17.01.2022 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому він, посилаючись на безпідставність та необгрунтованість позовних вимог, просив у задоволенні позову відмовити. При цьому, в обгрунтування своїх доводів вказував, що його висловлювання в інформації № 1 та № 2, яка, на думку позивача, є недостовірною та підлягає спростуванню, не містить жодних конкретних даних, які могли б вказувати безпосередньо на ТОВ "Пластікс-Україна", його посадових осіб та їх діяльність, а отже не можуть завдавати шкоди честі, гідності та діловій репутації позивача. Також зазначає, що з огляду на те, що питання стосовно виділення в межах земельної ділянки за кадастровим номером 8000000000:78:038:0002 у користування ТОВ "Пластікс-Україна" земельної ділянки є спірним та вирішується у судовому порядку, висловлювання, наведені позивача в оскаржуваній інформації під № 3, є нічим іншим як оціночними судженнями відповідача, мають характер суб`єктивного припущення та не можуть бути кваліфіковані як повідомлення про факт, що підлягає перевірці на предмет його істинності. 18.01.2022 року до суду надійшли пояснення третьої особи - ДК "Укрооборонпром" щодо позовної заяви в яких міститься прохання про відмову у позові, та в яких зазначено,зокрема, про те, що позивач помилково вважає, що інформація, оприлюднена у дописі [PERSON] від [INFO] у соціальній мережі "Facebook" нібито «публічно стала офіційною позицією Державного концерну «Укроборонпром» оскільки сторінка відповідача у соцмережі не є офіційною сторінкою Концерну «Укроборонпром», який має свою офіційну сторінку в мережі і на ній відсутня оспорювана позивачем інформація. Також зазначено, що позивач не надав жодного доказу завдання йому моральної шкоди, крім цього вважає, що наведена відповідачем інформація є його оціночним судженням та взагалі вважає, що позивачем не доведено, що поширена [PERSON] інформація у наведеному контексті порушує особисті немайнові права ТОВ «Пластикс-Україна». 27.01.2022 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив. 03.02.2022 року до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь позивача на відзив. 26.04.2022 року до суду надійшли заперечення позивача на заперечення відповідача на відповідь позивача на відзив. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи - ДК "Укроборонпром" у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на їх безпідставність та необгрунтованість. Інша третя особа у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, які з`явилися у судове засідання, дослідивши письмові докази, зібрані в матеріалах справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [INFO] року відповідачем на власній сторінці соціальної мережі "Facebook" за посиланням: [INFO] було поширено наступну інформацію: - Інформація № 1: "[INFO]."; - Інформація № 2: "[INFO]"; - Інформація № 3: "...[INFO]". Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, вищенаведені відомості, поширені відповідачем [INFO] року шляхом їх розміщення на власній сторінці соціальної мережі "Facebook" за посиланням: [INFO] є недостовірними та такими, що спотворюють і принижують ділову репутацію позивача. Так, відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно положень ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. У свою чергу, ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим відповідно до вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до положень ч.ч. 1, 4, 5, 6, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. При цьому, згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року за №1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Однак, як вбачається, висловлювання відповідача, наведені в Інформації № 1 та Інформації № 2, які на думку позивача, є недостовірними та підлягають спростуванню, не містять жодних конкретних даних, які могли б вказувати безпосередньо на ТОВ "Пластікс-Україна", його посадових осіб та їх діяльність. Адже вказана інформація не містить посилань щодо конкретної юридичної особи, відсутня конкретика щодо якого будівництва і за якою адресою воно відбувається, найменування інвестора, а висловлювання: «… брудну кампанію у медіа з тим, щоб "легалізувати" початок незаконного (без дозвільної документації) будівництва…» є очевидно оціночним судженням де відповідач припускає, що будівницво незаконне. Тобто, позивачем не доведено, що поширена відповідачем у вищенаведеній інформації за №№ 1, 2, порушує особисті немайнові права саме ТОВ "Пластікс-Україна", завдала шкоди його особистим немайновим правам або перешкоджає Товариству повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Щодо інформації під № 3, яка, на думку позивача, також є недостовірною та підлягає спростуванню, слід зазначити, що, як вбачається, питання стосовно виділення в межах земельної ділянки за кадастровим номером 8000000000:78:038:0002 у користування ТОВ "Пластікс-Україна" земельної ділянки є спірним та вирішується у судовому порядку. Вказані обставини підтверджуються, зокрема, ухвалою Господарського суду м. Києва від 07.04.2021 року у межах справи № 50/155 (910/4978/21). Крім того, вказана інформація містить оціночні судження відповідача та його суб`єктивна точка зору, його критична оцінка ситуації, що виникла, оскільки із наступного тексту вбачається, що надалі відповідач розмірковує щодо вирішення спірних питань, зокрема замовлення сторонами земельно-технічної експертизи, тощо. Крім того, вказана інформація міститься на особистій сторінці відповідача соціальної мережі "Facebook" і доказів того, що вказана інформація є офіційною позицією ДК «Укроборонпром» або була узгоджена з ним - суду надано не було. В даному випадку слід зазначити, що хоча сторони і не заперечують наявності вказаних дописів саме відповідачем у наведеній в позові редакції, однак на а.с.24 в томі 1 відсутній повний текст роздруківки інформації №3, її зміст в повній мірі суд позбавлений можливості перевірити. У свою чергу, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що також відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка будучи ратифікованою Законом України від 07.07.1997 року, відповідно до ст. 9 Конституції є складовою частиною національного законодавства. Також слід зазначити, що згідно роз`яснень, які містяться в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Разом з тим, аналізуючи інформацію № 3, яку позивач просив визнати недостовірною, суд приходить до висновку, що дана інформація є нічим іншим як оціночними судженнями, які висловлені відповідачем з приводу спірних питань щодо земельної ділянки, і ця думка викладена не в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що могло б принизити ділову репутацію позивача, має характер суб`єктивного припущення та не може бути кваліфікована як повідомлення про факт, що підлягає перевірці на предмет його істинності. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення свого позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Судові витрати розподілені відповідно до правил ст. 141 ЦПК України які в даному випадку покладені на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed