Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою про виселення посилаючись на те, що вона набула у власність квартиру [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 21.04.2020 року, укладеного між нею та [PERSON] . Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В спірній квартирі було виявлено особу - [PERSON] , яка незаконно нею користується та проживає. На час підписання Договору купівлі-продажу квартири, ніхто окрім продавця не був зареєстрований. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.03.2016 року за позовом [PERSON] було обов`язано [PERSON] усунути перешкоди у володінні, користуванні, розпорядженні квартири та звільнити її від речей. Дане рішення нею не було виконано, вона та її близькі родичі (дочка з дітьми, син) продовжили проживати в квартирі. Вона (позивач) в травні 2020 року ознайомила [PERSON] із документами про право власності на квартиру та попросила її звільнити. Однак, [PERSON] та і не звільнила спірну квартиру та продовжує в ній проживати. 15.04.2021 року у зв`язку з тим, що відповідачі не звільняють квартиру, було викликано патрульну поліцію. Дніпровським УП ГУ НПУ у м. Києві відкрито досудове розслідування за № 12021105040001905 від 11.06.2021 року, де містяться пояснення осіб, які проживають в квартирі, від 15.04.2021 року, що підтверджують незаконне проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, відповідачі продовжують незаконно та протиправно проживати в спірній квартирі, безпідставно користуватися комунальними послугами (електроенергією, водою, газом, тощо), чим грубо порушують її права власника, та завдають непоправимої моральної та значної матеріальної шкоди, а також порушують норми чинного цивільного, житлового, кримінального, сімейного законодавства. Враховуючи викладене, просила виселити зі спірної квартири [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , стягнути судовий збір. Позивач до суду не з`явилась, представник позивача подав заяву про розгляд справи без його присутності, позов підтримав в повному обсязі. Відповідачі до суду не з`явились, про день, час та місце розгляду справи сповіщались згідно норм процесуального законодавства, відзив на позовну заяву не подавали. Представник третьої особи до суду не з`явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства. 12.11.2020 року матеріали справи зареєстровано в Дніпровському районному суді м. Києва. 13.11.2020 року проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями. 20.11.2020 року здійснено запит до Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» щодо відомостей про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані відповідача. 26.11.2020 року надійшла відповідь з Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА». Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 27.11.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. 14.09.2021 року за клопотанням представника позивача залучено до участі у справі в якості відповідачів [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] і [PERSON] , та в якості третьої особи Службу у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації. Залученим особам запропоновано подати відзив та позовну заяву та відповідні пояснення. 14.09.2021 року з урахуванням залучених осіб представником позивача подано позовну заяву в новій редакції. Оскільки відповідачі відзив на позовну заяву не подавали, розгляд проводиться по матеріалах справи в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В суді встановлено, що 16.09.2015 року [PERSON] та [PERSON] підписали Договір купівлі-продажу квартири, згідно якого [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] . Договір посвідчено приватним нотаріусом КМНО Лабутіною Ю.Ю., зареєстровано за № 3210. Право власності [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 16.09.2015 року. З копії Довідки ЖЕД № 401 від 16.09.2015 року убачається, що в квартирі [ADDRESS] , зареєстрована лише одна особа - [PERSON] . 15.10.2015 року ЖЕД № 401 видано довідку за № 840, де вказано, що в квартирі [ADDRESS] , ніхто не зареєстрований. 24.03.2016 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення у справі № 755/788/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про витребування майна власником із чужого незаконного володіння, яким вирішено витребувати квартиру [ADDRESS] , із незаконного володіння [PERSON] ; зобов`язано [PERSON] звільнити квартиру від належних їй речей. В процесі розгляду даної справи судом було установлено, що [PERSON] є власником вказаної квартири згідно Договору купівлі-продажу квартири від 16.09.2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . На час укладення договору в квартирі ніхто не зареєстрований. Однак, в квартирі проживала колишня дружина [PERSON] з дітьми, поселення відбулось у незаконний спосіб, із застосуванням насильства. Спірна квартира набута [PERSON] набута у власність шляхом прийняття спадщини. Рішення суду набуло законної сили. 21.04.2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу, згідно якого [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] . Договір посвідчено приватним нотаріусом КМНО Кирпич Л.В., зареєстровано за № 408. Право власності [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 21.04.2020 року. З Довідок Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА про реєстрацію місця проживання особи № 13595916 та № 13595916 від 26.11.2020 року [PERSON] , [INFO] , в квартирі [ADDRESS] , зареєстрованою не значиться; зареєстрована з 27.01.2004 року по теперішній час в квартирі [ADDRESS] . З пояснень [PERSON] та [PERSON] , наданих 15.04.2021 року оперуповноваженому ВКП Дніпровського УП ГУНП у м. Києві убачається, що в квартирі [ADDRESS] , проживають: [PERSON] , її син - [PERSON] , її донька - [PERSON] , та онуки (діти доньки) - [PERSON] , 2008 року народження, і [PERSON] , 2010 року народження. [PERSON] з дітьми та чоловіком зареєстровані у поліклініці ( [PERSON] з 1994 року, її чоловік з 2008 року, її діти з 2008 року та 2010 року). Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно зі статтями 2, 4, 19 ЦПК України завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають, зокрема, з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду порушення має бути реальним стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні відносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держані та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом. Користування жилим приміщенням в будинках приватного житлового фонду регулюється главою 6 ЖК УРСР. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). В суді встановлено, що спірна квартира належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Встановлено, що відповідачі не є членами сім`ї позивача, спільним побутом вони не пов`язані. Відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦК України сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Згідно приписів пункту 4 частини першої статті 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Частиною другою статті 406 ЦК України визначено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Встановлено, що відповідачі користувалися спірною квартирою з дозволу колишнього власника - [PERSON] , який є колишнім чоловіком [PERSON] , батьком [PERSON] та [PERSON] , дідом [PERSON] та [PERSON] спірній квартирі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не зареєстровані. Інформація про те, що договори купівлі-продажу спірної квартири від 16.09.2015 року та 21.04.2020 року визнано недійсними, в матеріалах справи відсутня. У постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14 зроблено висновок, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Частиною першою ст. 109 ЖК України визначено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Враховуючи матеріали справи, норми діючого законодавства, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідачі не скористалися процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази, які мали підтвердити заперечення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір - 840,00 грн., дані кошти підлягають стягненню з повнолітніх відповідачів на користь позивача в рівних частках по 280,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved