Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-31 00:00:00

04.11.2021р. в інтересах та від імені позивача з вищевказаним уточненим позовом звернулася представник позивача - адвокат Цоєва В.В., яким просить встановити порядок користування між позивачем та відповідачами земельною ділянкою, що розташована за адресою: [ADDRESS] , - пропорційно до трьох часток у праві власності на житловий будинок, що споруджений на цій земельній ділянці, посилаючись на те, що на підставі договору дарування від 20.09.1995р. та свідоцтва про право на спадщину від 12.11.1985р. позивачу належить 39 /100 частин спірного домоволодіння, його сестрі - відповідачу [PERSON] - 13 / 100 частин цього домоволодіння, а відповідачу [PERSON] - належить 48 / 100 частин цього ж домоволодіння. В обґрунтування вимог позову представник позивача зазначила, що вказаний житловий будинок розташований на спірній земельній ділянці за вищевказаною адресою, якою фактично користуються позивач та відповідач [PERSON] , адже відповідачка [PERSON] у будинку не проживає. Спірна земельна ділянка розділена парканом на нерівні частини - більшу і меншу, позивач [PERSON] вважає, що відповідач [PERSON] користується земельною ділянкою, що підлягає для користування обом відповідачам: [PERSON] - в розмірі 48 / 50 частин ділянки, а також [PERSON] - в розмірі 13 / 50 ділянки, однак, дізнавшись, що відповідач [PERSON] вчиняє дії щодо приватизації ділянки, він, позивач, вирішив також оформити своє право на свою частину земельної ділянки - у виді права на користування ним частинами земельної ділянки пропорційно до його частки у праві власності у будинку - на 39 / 50 частин ділянки, яка, з врахуванням частини, яка підлягає у користування відповідачці [PERSON] , фактично, на думку позивача, має бути більшою за ділянку відповідача [PERSON] . Оскільки розмір спірної земельної ділянки у позові не був зазначений, ухвалою суду від 09.11.2021р. позов був залишений без руху, проте позивач письмовою заявою від 14.12.2021р. (а.с.23) наполягав на відкритті провадження, надавши суду 20.12.2021р. письмове клопотання про витребування доказів (а.с.25), тому ухвалою суду від 21.12.2021р. провадження у справі було відкрито, на 15.02.2022р. було призначене підготовче судове засідання, та цією ж ухвалою з Одеського державного нотаріального архіву ГТУЮ в Одеській області витребувано доказ - копію свідоцтва про право на спадщину за [NUMBER] від 12.11.1985р. у спадковій справі після смерті [PERSON] (а.с.29), доказ був отриманий судом 26.01.2022р., але судове засідання було неодноразово відкладене з різних поважних причин. Відповідач [PERSON] у відзиві на позов, не погоджуючись з вимогами позову, просив залишити його без задоволення в повному обсязі, письмово пояснивши, що він 19.09.1997р. отримав у спадщину 24 / 50 (48 / 100) частин житлового будинку, що розташований на спірній земельній ділянці, у 2021 році він вирішив виділити свою частину будинку в окрему одиницю і звернувся до суду з відповідним позовом, та, отримавши рішення суду, оформив окрему поштову адресу на свою частину будинку, який став окремим житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Своїм житловим будинком він, відповідач, користувався разом з земельною ділянкою, на якій будинок розташований. Користування земельною ділянкою було визначено ще у 1961році ухвалою суду на підставі мирової угоди між його, відповідачем, батьком та його, відповідачем, рідним дядьком - рідним братом батька, які удвох були співвласниками усього домоволодіння цілком - після смерті, відповідно, їхніх батьків, які були власниками усього будинку і який успадкували брати - його, відповідача [PERSON] батько - [PERSON] та брат його батька, відповідно, його, відповідача, дядько - [PERSON] . В його, відповідача, дядька - [PERSON] , - і придбали частину домоволодіння батьки позивача [PERSON] , - вже з визначеним порядком користування земельною ділянкою, тому, оскільки він, відповідач, не має наміру переглядати розмір земельної ділянки якою користується, відсутні підстави наразі для встановлення такого порядку за даним позовом. Відповідачка [PERSON] , яка фактично проживає за кордоном, є громадянкою РФ, була сповіщена про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади, але після оголошення військового стану в Україні - в ході судового засідання та у перерві - шляхом телефонного зв`язку та за допомогою смс-повідомлень через месенджер «Ватсапп» (роздруківка її повідомлення міститься в матеріалах справи), - вона не заперечувала проти розгляду справи за її відсутністю, повідомивши суду під фіксацію у судовому засіданні та шляхом смс-повідомлення, що не має наміру проживати у вищевказаному будинку, який розташований на спірній земельній ділянці, хоче продати свою частку, оскільки не має власного житла, але наразі проживає на Кубані в своїх дітей, хворіє, до м.Болград приїхати не може; в неї з [PERSON] була розмова про її частину будинку, яку [PERSON] мав намір придбати, і вона не проти цього, але остаточного рішення вони ще не прийняли. У судове засідання не прибув представник третьої особи - Болградської міської ради Одеської області, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутністю (а.с.23). Позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат Цоєва (Васюта) В.В. - у судовому засіданні підтримали вимоги позову, просили їх задовольнити, стверджуючи, що спірна земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , на якій розташований житловий будинок, в якому проживає позивач, - використовується несправедливо, оскільки має паркан між нерівними частинами земельної ділянки, яка поділена усупереч вимог чинного законодавства, а саме - у супереч положень ч.4ст.120 ЗК України, згідно якої в разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами, - право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Позивач, крім того, пояснив суду, що право власності на частину будинку перейшло йому і його сестрі від їхніх батьків - батька [PERSON] і матері [PERSON] , а саме - батько йому, позивачу, ще за життя, подарував свої 13 / 50 частин, що підтверджується договором дарування, а 13 / 50 частин, що належали матері - успадкували в рівних частках він, позивач, та його сестра - відповідачка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 12.11.1985р., т.[NUMBER], спадк.спр. №275/85. Третя ж частина будинку належить відповідачу [PERSON] , але вона трохи менша за ті частини, що належать йому, позивачу [PERSON] та його сестрі - відповідачці [PERSON] , проте паркан розділяє земельну ділянку на нерівні частини, більша яка перебуває у користуванні відповідача [PERSON] , що, на його, позивача, думку, не відповідає чинному законодавству. Щодо своєї сестри - відповідачки [PERSON] , він, позивач, може повідомити суду, що вона давно є громадянкою РФ, проживає в її дітей, назад, до м.Болград не повернеться, спірною земельною ділянкою не користується, він вважає, що можна розглянути позов за її відсутністю - лише стосовно його, позивача права користування його частиною земельної ділянки. Також він повідомив, що звертався до органу влади місцевої територіальної громади - Болградської міськради з заявою про визначення порядку користування земельною ділянкою, але йому порекомендували звернутися до суду. Щодо призначення відповідної експертизи йому відомо, але він не зможе її оплатити, тому таке клопотання заявляти не буде. Відповідач та його представник просили у судовому засіданні відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позов. Відповідач [PERSON] також пояснив суду, що він усе життя проживав зі своїми батьками в цьому будинку, половина якого належала його, відповідача, батьку - [PERSON] , а друга половина - рідному брату батька - [PERSON] , оскільки вони цей будинок отримали у спадщину від їхніх батьків, і між ними у судовому порядку давно - ще у 29.12.1961р. був вирішений спір про користування земельною ділянкою у судовому порядку, - коли ухвалою суду була затверджена мирова угода між ними - двома братами, яка досі не приватизована, та, навіть, не має кадастрового номеру і встановлених меж. Його, відповідача, дядько - [PERSON] продав свою частину будинку батькам позивача - [PERSON] та [PERSON] , які придбали частину спірного будинку - що розташований за адресою: [ADDRESS] , - вже з встановленим порядком користування земельною ділянкою і їх усе влаштовувало, оскільки вони нікуди не зверталися з цим питанням - ані до власників другої частини будинку, ані до органів влади чи органів місцевого самоврядування. Він, відповідач, успадкував частину будинку від своїх батьків, і неодноразово пропонував позивачу [PERSON] придбати для нього, позивача, окремий будинок, а його сестрі - відповідачці [PERSON] - виплатити кошти за її частку, викупивши, таким чином, другу частину будинку, але позивач не погоджувався, тому він, відповідач, оформив свою частину у домоволодінні в окрему одиницю житла - окремий житловий будинок, якій вже присвоєно окрему поштову адресу Наказом Болградської міської ради від 16.08.2021р. - [ADDRESS] , та рішенням суду від 08.11.2021р. було задоволено позов його, [PERSON] про визнання за ним права власності на його частину будинку, яка виділена в окрему одиницю нерухомого майна - за новою адресою, яка не має стосунку до позивача і його нерухомості; земельною ділянкою він, [PERSON] , користується відповідно до порядку користування, який склався ще до придбання батьками позивача тієї частини будинку, що належала його, відповідача, дядькові. Вислухавши у судовому засіданні сторони, розглянувши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: - з наданих суду відомостей вбачається, що право власності позивача на частину будинку перейшло йому і його сестрі від їхніх батьків - батька [PERSON] і матері [PERSON] , а саме, - відповідно до договору дарування від 20.09.1995р. (а.с.9), згідно якого позивачу [PERSON] належить 13 / 50 частин спірного домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , та, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.11.1985р. (р.[NUMBER], спадк.спр. №275/85, а.с.47) - позивачу [PERSON] і його сестрі - відповідачці [PERSON] - належить в рівних частках ще 13 / 50 частин цього ж спірного домоволодіння, які належали їхній матері - [PERSON] , а загалом, їм разом належить 52 / 100 частин спірного будинку; - відповідачу [PERSON] належало 24 / 50 частин (що дорівнює 48 / 100) цього ж будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.09.1997р. (а.с.63), які він успадкував після смерті свого батька - [PERSON] ; - Наказом Болградської міської ради від 16.08.2021р. частині будинку, яка належала відповідачу [PERSON] , на підставі рішення суду від 30.06.2021р. про виділення в окремий об`єкт нерухомого майна (де відповідачами були [PERSON] та [PERSON] ), - присвоєно нову поштову адресу - [ADDRESS] , та рішенням суду від 08.11.2021р. було задоволено позов [PERSON] про визнання за ним права власності на його частину будинку, яка виділена в окрему одиницю нерухомого майна - за новою адресою: [ADDRESS] (а.с.58-60); - ще 29.12.1961р. спір про користування земельною ділянкою, на якій розташований спірний будинок - був вирішений у судовому порядку, - ухвалою суду (у справі №2-526/1961) була затверджена мирова угода між - двома братами - батьком відповідача - [PERSON] і рідним дядьком відповідача - братом батька відповідача - [PERSON] щодо порядку користування спірною земельною ділянкою (а.с.64-65); - з відповіді за №436 від 25.11.1998р. начальника Болградського районного відділу земельних ресурсів на ім`я позивача [PERSON] і відповідача [PERSON] та голови райдержадміністрації і міського голови вбачається, що на заяви адресатів від 21.10.1998р. повідомляється, що розділ домоволодіння за адресою: [ADDRESS] - був здійснений між братами [PERSON] і [PERSON] на підставі мирової угоди, яка затверджена народним судом (колишня назва даного суду) Болградського району Одеської області у справі №2-526/1961 межі присадибних ділянок були зареєстровані в БТІ, станом на теперішній час (на час надання цієї відповіді - 25.11.1998р.) - присадибними ділянками [PERSON] , а також [PERSON] з [PERSON] користуються відповідно до порядку, що вже встановлений, самовільних змін меж сторонами не зареєстровано, та на підставі рішення Болградської міської ради №211 від 19.06.1997р. ці ділянки передані у приватну власність їх володільцям, що відповідає чинному законодавству України (а.с.67). Висуваючи до відповідачів свої вимоги, позивач послався на положення ст.120 ЗК України, згідно якого, на його думку, після набуття ним, позивачем, право власності на частку у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (спірний житловий будинок, що не є багатоквартирним, - він, позивач, набув право власності на земельну ділянку, на якій розміщено цей об`єкт нерухомості, який одночасно перейшов від відчужувача (попереднього власника) об`єкта до набувача - до нього, Позивача, - в розмірі, який визначений ч.4 цієї статті - пропорційно до часток осіб у праві власності спірного житлового будинку. Однак, Позивачем не враховано, що право власності на спірне домоволодіння набувалося ним і відповідачами не одночасно, а, відповідно до ч.1ст.120 зазначеного Кодексу, яку Позивач не дочитав, право власності до набувача на земельну ділянку переходить в розмірі, що належала відчужувачу (попередньому власнику)…. (у) випадку, якщо попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Так, відповідно до ч.4ст.120 ЗК України, «…Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі…». При вирішенні даного спору суд враховує як положення ч.4ст.120 ЗК України, так і обставини справи разом з судовою практикою. Так, відповідно до ч.1ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Підставою звільнення від доказування є преюдиціальність обставин, існування або не існування якої встановлене судовим рішенням, що набрало законної сили у цивільній, господарській або адміністративній справі (ч.5ст.82 ЦПК України). Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу. Тобто, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тому, оскільки існує вищезазначене рішення суду - ухвала суду (у справі №2-526/1961) яке ніким не оскаржене, і згідно якого була затверджена мирова угода між - двома братами - батьком відповідача - [PERSON] і рідним дядьком відповідача - братом батька відповідача - [PERSON] щодо порядку користування спірною земельною ділянкою, суд визнає, що порядок користування спірною земельною ділянкою був встановлений ще у 1961 році - задовго до набуття позивачем права власності на свої частини спірного домоволодіння. Як у судовому засіданні пояснив відповідач [PERSON] , батьки позивача придбали свою частину на той час будинку, коли порядок користування земельною ділянкою вже був встановлений, вони бачили навіть паркан, яким була позначена межа, погодилися з цим, і саме в такому стані придбали домоволодіння. Цей факт Позивачем не заперечувався в ході судового засідання і є нічим не спростованим. Крім того, як вбачається з відповіді за №436 від 25.11.1998р. начальника Болградського районного відділу земельних ресурсів вбачається, що розділ домоволодіння за адресою: [ADDRESS] - був здійснений між братами [PERSON] і [PERSON] на підставі мирової угоди, яка затверджена народним судом (колишня назва даного суду) Болградського району Одеської області (у справі №2-526/1961), межі присадибних ділянок були зареєстровані в БТІ, станом на теперішній час (на час надання цієї відповіді - 25.11.1998р.) - присадибними ділянками [PERSON] , а також [PERSON] з [PERSON] користуються відповідно до порядку, що вже встановлений, самовільних змін меж сторонами не зареєстровано, та на підставі рішення Болградської міської ради №211 від 19.06.1997р. ці ділянки передані у приватну власність (а.с.67) їх володільцям, що відповідає чинному законодавству України. Сторонами не надано суду рішення Болградської міської ради №211 від 19.06.1997р. щодо вищезазначеної спірної земельної ділянки, і клопотань сторонами щодо витребування відомостей або цього доказу не заявлялося. Відповідно до ч.1 та ч.5ст.81 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази надаються суду сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з частиною другою статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Сторонами не надано суду документу, що підтверджує право власності спірної земельної ділянки, при цьому позивач [PERSON] та його представник вважали, що земельна ділянка належить Болградській громаді, межі її не встановлені, а відповідач [PERSON] і його представник не заперечували щодо думки позивача про право власності цієї спірної земельної ділянки, вважаючи, що порядок користування нею вже визначений рішенням суду у 1961році, яке набрало законної сили і не оскаржувалося, а позивач набув право на користування своєю частиною земельної ділянки вже після того, як порядок користування вже був визначений попередніми співвласниками домоволодіння. Однак, тим не менш, відповідач та його представник надали суду листа №436 від 25.11.1998р. Болградського районного відділу земельних ресурсів про те, що розділ домоволодіння за адресою: [ADDRESS] був здійснений на підставі мирової угоди, яка затверджена судом ще у 1961році (справа №2-526/1961), межі присадибних ділянок були зареєстровані в БТІ, станом на час надання цього листа - присадибними ділянками [PERSON] , а також [PERSON] з [PERSON] користуються відповідно до порядку, що вже встановлений, та на підставі рішення Болградської міської ради №211 від 19.06.1997р. ці ділянки передані у приватну власність їх володільцям, що відповідає чинному законодавству України (а.с.67) Статтею 152 ЗК України визначено, що способи захисту прав на земельні ділянки, на землю, Держава забезпечує громадянам та юридичним особам на рівних умовах. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Таким чином, суд, враховуючи вищевикладене, дійшов висновку, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження порушення його прав відповідачами. Так, ч.1ст.155 ЗК України (у редакції на час звернення до суду з даним позовом) передбачено, що в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Оскільки суду позивачем не надано копії рішення Болградської міської ради №211 від 19.06.1997р. щодо права власності вищезазначеної спірної земельної ділянки, і клопотань сторонами щодо витребування відомостей або цього доказу не заявлялося, а, також, суду не надано відомостей щодо скасування чи оскарження цього юридичного акту, щодо існування якого позивачем не надано заперечень, суд дійшов висновку, що порядок користування спірною земельною ділянкою вже є визначеним, а тому вимога позову про встановлення порядку користування вищезазначеною спірною земельною ділянкою - є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed