Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу в розмірі 29473 долларів США, що складає 828014 грн. Позовні вимоги вмотивовано тим, що у 2013 році позивач разом з відповідачем [PERSON] усно домовилися про те, що він надаватиме йому власні кошти на купівлю автомобілів за кордоном та на їх розмитнення, оскільки відповідач не мав коштів, а відповідач у свою чергу буде підшуковувати та здійснювати купівлю-продаж автомобілів, здійснювати їх розмитнення та реалізовувати на території України. Після продажу автомобілів відповідач буде повертати позивачу отриману суму коштів наданих для купівлі автомобіля та його розмитнення, а прибуток від продажу автомобіля буде ділитися між сторонами порівну. На вказані цілі позивач протягом 2013 року передав відповідачу [PERSON] власні кошти в сумі 32500 долларів США, за які він купляв автомобілі за кордоном, розмитнював їх та реалізовував на території України. Відповідач частково повертав позивачу кошти: у 2018 році - 1500 доларів США; у 2019 році - 1000 доларів США. Крім того, поштовими переказами відповідач здійснював поштові перекази у рахунок повернення боргу: 19.01.2021 року - в сумі 4973 грн. 50 коп.; 29.01.2021 року - в сумі 4944 грн.; 21.01.2021 року - в сумі 4900 грн., всього поштовими переказами відповідач повернув позивачу борг у сумі 14817,50 грн., що по курсу до долара США становить 527 доларів США. (курс долара США до гривні станом на 17.02.2022 року становить 28,094 грн. за 1 долар). Залишок боргу, який відповідач [PERSON] не повернув та відмовляється повертати становить 29473 долари США, що по курсу долара США до гривні становить 828014 гривень. Позивач зазначає, що між ним та відповідачем [PERSON] було укладено усний договір позики за яким він передав, а [PERSON] прийняв грошові кошти в розмірі 30000 доларів США. Позивач вважає, що факт укладення усного договору між ним та відповідачем [PERSON] встановлено також у рамках кримінального провадження №12021078050000268 від 12.10.2021 року, зокрема постановою про закриття кримінального провадження начальника сектору дізнання Хустського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області Монич С.В. із змісту якої вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] виникли боргові зобов`язання, що полягають в отриманні у борг [PERSON] від [PERSON] грошові кошти в розмірі 30000 доларів США, які [PERSON] не повернув [PERSON] . Вказана постанова набрала законної сили, не оскаржувалася. Позивач просить стягнути із відповідача на його користь суму боргу в розмірі 29473 долари США, що еквівалентно 828014 грн. та понесені ним судові витрати - 8280 грн. судового збору. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. Представник позивача адвокат Стець М.І. подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник відповідача адвокат Довгій В.І. подав заяву про розгляд справи у відсутності відповідача та його представника, просив відмовити у задоволенні позову з підстав наведених у відзиві. В обґрунтування заперечень зазначив, що твердження позивача [PERSON] про те, що він усно домовився із відповідачем [PERSON] та передав йому кошти в сумі 32 500 доларів США. є таким, що не відповідає дійсності. У відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, у відповідності до даної норми підтвердити факт укладення договору позики можна: розпискою, або будь-яким іншим документом, який фактично підтверджує передання визначеної грошової суми та/або речей. До позовної заяви не додано жодного документу, який б підтверджував наявності між позивачем та відповідачем договірних відносин. Крім того, твердження позивача про повернення йому відповідачем\~ поштовими переказами у рахунок повернення боргу: 19.01.2021 року - в сумі 4973, 50 грн.; 29.01.2021 року - в сумі 4944 грн.; 21.01.2021 року - в сумі 4900 грн., всього на суму - 14817,50 грн., що по курсу до долара США становить 527 доларів США. не підтверджено жодними доказами, які б відповідали вимогам належності допустимості та достовірності. Відповідач вважає, що на безпідставність даної обставини вказує і сам позивач. Так до позовної заяви додані: лист вимога (без підпису позивача) датована 10.01.2021 року в якій позивач просить йому повернути грошові кошти в сумі 30000 доларів США з кінцевим строком повернення 01.02.2021 р. та лист вимога (без підпису позивача) датована 12.02.2021 р. в якій позивач просить йому повернути грошові кошти в сумі 30000 доларів США з кінцевим строком повернення 01.03.2021 р. Вказані документи не надсилались відповідачу, доказів такого надіслання позивачем не представлено. На підтвердження факту укладення усного договору позики грошових коштів та часткового виконання боргу позивач додав витяг з ЄРДР, копію постанови про закриття кримінального провадження, копії протоколів допиту свідків та потерпілого. Вказані документи не можуть бути віднесені до належних засобів доказування визначених ч. 2 ст. 78 ЦПК України. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Довгій В.І. просили відмовити у задоволенні у повному обсязі. Розгляд справи проведено у відсутності сторін у відповідності до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши доводи та аргументи позивача, заперечення відповідача, обставини, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] як на підставу позовних вимог посилається на те, що у 2013 році він та відповідач [PERSON] усно домовилися про те, що [PERSON] надаватиме відповідачу власні кошти на купівлю автомобілів за кордоном та на їх розмитнення, а відповідач у свою чергу буде підшуковувати та здійснювати купівлю-продаж автомобілів, здійснювати їх розмитнення та реалізацію на території України. Після продажу автомобілів відповідач буде повертати позивачу отриману суму коштів наданих для купівлі автомобіля та його розмитнення, а прибуток від продажу автомобіля буде ділитися між сторонами порівну. На вказані цілі позивач, ніби-то, протягом 2013 року передав відповідачу [PERSON] власні кошти в сумі 32500 долларів США, за які він купляв автомобілі за кордоном, розмитнював їх та реалізовував на території України. Як стверджує позивач, отримання відповідачем коштів в сумі 32500 долларів США є фактом, який визнається безпосередньо самим відповідачем [PERSON] , оскільки він частково повертав позивачу [PERSON] позичені грошові кошти: у 2018 році - 1500 доларів США; у 2019 році - 1000 доларів США та поштовими переказами відповідач здійснював поштові перекази у рахунок повернення боргу: 19.01.2021 року - в сумі 4973 грн. 50 коп.; 29.01.2021 року - в сумі 4944 грн.; 21.01.2021 року - в сумі 4900 грн., всього поштовими переказами відповідач повернув позивачу борг у сумі 14817,50 грн., що по курсу до долара США становить 527 доларів США. (курс долара США до гривні станом на 17.02.2022 року становить 28,094 грн. за 1 долар). Позивач вважає, що залишок боргу, який відповідач [PERSON] йому не повернув та відмовляється повертати становить 29473 долари США, згідно курсу НБУ України\~ становить 828014 гривень. На думку позивача, факт передачі грошей позивачем на користь відповідача підтверджується також протоколами допитів свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у межах кримінального провадження №12021078050000268 внесеного до ЄРДР від 13.10.2021 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України за заявою позивача [PERSON] , який просив прийняти міри до свого партнера по бізнесу [PERSON] , який отримував від нього грошові кошти на купівлю автомобілів, однак, автомобілі не купував, а грошові кошти не повертав. Факт укладення усного договору позики між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , на думку позивача, встановлено також постановою начальника сектору дізнання Хустського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області Монич С.В. від 02.02.2022 року про закриття кримінального провадження №12021078050000268 внесеного до ЄРДР від 13.10.2021 року у зв`язку із відсутністю складу злочину передчасного ч.1 ст. 190 КК України. Із змісту якої вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] виникли боргові зобов`язання, що полягають в отриманні у борг [PERSON] від [PERSON] грошові кошти в розмірі 30000 доларів США, які [PERSON] повинен був повернути [PERSON] , однак, грошові кошти не повернув, а тому між сторонами виникли цивільно-правові відносини. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України: від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, які підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Таким чином, відповідно до ст.81 ЦПК України обов`язок доведення тих обставин, на які посилається сторона, як на обґрунтування свої вимог, покладений на відповідну сторону. На підтвердження обставин укладення договору позики, відповідно до положень чинного законодавства, позивач має надати суду оригінал розписки позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Суд констатує, що позивачем не надано суду оригіналу розписки, оскільки така не складалась, та жодних доказів на підтвердження укладення між ним та відповідачем [PERSON] договору позики, умов отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. При цьому суд дає критичну оцінку представленим протоколам допитів свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у межах кримінального провадження №12021078050000268 внесеного до ЄРДР від 13.10.2021 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та інших, отриманих в межах кримінального провадження доказів, як таким, що підтверджують існування якогось роду відносин господарської діяльності поза межами встановлених законом. Суд вважає, що даний спір між сторонами виник не з правовідносин, які виникають із договору позики. Враховуючи викладене, та те, що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факту укладення договору позики між сторонами, суд вважає, що у відповідача відсутнє боргове зобов`язання щодо повернення позивачу [PERSON] грошових\~ коштів у розмірі 29473 доларів США, що згідно курсу НБУ України становить 828014 грн. Окрім того, відповідно до вимог ч.1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів передбачених ч.1 ст. 206 ЦК України. Ні позивачем, ні його представником не доведено укладення договору позики, ні факту передачі грошей\~ чи повернення частки грошей на виконання договору. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України\~ у разі відмови у позові судові витрати покласти слід покласти на позивача. Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 09.06.2022 року забезпечено позов [PERSON] до [PERSON] шляхом накладення арешту на майно [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на нежитлову будівлю, загальною площею 270, 12 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності відповідачу [PERSON] , номер запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно -13069745. У відповідності до ч.9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. З огляду на наведене, те, що у задовленні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу відмовлено, наявні підстави для скасування заходів забезпечення позову, оскільки підстави, які слугували для забезпечення позову відпали.

Outcome: dismissed