Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-06 00:00:00

07.12.2021 року до суду звернувся позивач, [PERSON] , з позовом про визнання права власності за набувальною давністю до відповідачів: [PERSON] , і Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області. 06.01.2022 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 06.01.2022 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 02.03.2022 року. 02.03.2022 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений до 18.05.2022 року в зв`язку з неявкою учасників розгляду справи. 18.05.2022 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений до 07.07.2022 року в зв`язку з неявкою учасників розгляду справи. 07.07.2022 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 07.07.2022 року. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 07.07.2022 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Згідно поданої позовної заяви позивач просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: з самого свого народження, а саме з 1997 року, він проживає за адресою: [ADDRESS] . Добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном. Права власності на вищевказаний будинок у нього немає. Даний будинок належить на праві власності його бабусі, [PERSON] , яка в свій час подарувала даний будинок його батькам, як подарунок на весілля, але належним чином сторони не оформили договір дарування. Весь час його батьки проживали в зазначеному будинку, займались його благоустроєм, добудовували та покращували. Його батьки померли і він вирішив оформити нерухомість належним чином. Де перебуває на сьогоднішній день [PERSON] , йому не відомо, він не підтримує з нею жодних зв`язків та в нього відсутні будь-які з нею контакти. Тому вирішити дане питання в позасудовому порядку він не має можливості. Зазначені обставини і стали підставою звернення до суду. В судове засідання позивач не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність, згідно якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, про дату час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник відповідача, Верхньодніпровської міської ради, в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність, згідно якої заперечень проти задоволення позовних вимог не має. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Між сторонами виникли правовідносини із права власності на нерухоме майно. За доводами позивача судом встановлено, що із самого свого народження, а саме з 1997 року, позивач проживає за адресою: [ADDRESS] . З 1997 року по теперішній час позивач добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном. Так за доводами позивача, вищевказане домоволодіння належить на праві власності його бабусі, [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину, яка в свій час подарувала даний будинок його батькам, як подарунок на весілля, але належним чином сторони не оформили договір дарування. Весь час батьки позивача проживали в зазначеному будинку, займались його благоустроєм, добудовували та покращували. Батьки позивача померли, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть і позивач вирішив оформити нерухомість належним чином. Проте де перебуває на сьогоднішній день [PERSON] , позивачеві не відомо, він не підтримує з нею жодних зв`язків та в нього відсутні будь-які з нею контакти. Тому вирішити дане питання в позасудовому порядку позивач не має можливості. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.321,328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Факт добросовісного, безперервного та відкритого володіння та користування зазначеним вище домоволодінням підтверджується показаннями свідків: [PERSON] , і [PERSON] . Так свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що вона проживає по сусідству з позивачем. Добре знає позивача та його сім`ю. Коли батьки позивача поселились в зазначеному будинку, це була глинобитна мазана хатинка. В подальшому батьки позивача обклали будинок цеглою, збудували літню кухню, сарай, благоустроїли колодязь. Насадили садок, обробляли город. Разом з батьками роботи по благоустрою будинку проводив і позивач, коли підріс та міг виконувати роботи по господарству та благоустрою. Домоволодіння доглянуте, огороджено новим парканом, обкошене, як в дворі так і на вулиці. Бабушку позивача вона бачила лише один раз, на похороні батька позивача. Це було приблизно 6-7 років тому. Бабушка позивача у вказаному будинку не проживала, а проживає десь у м. Кам`янське. Будь-яких претензій з приводу володіння та користування зазначеним будинком батьками позивача та самому позивачеві ні бабушка, ні будь-які інші особи не виказували. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснив, що він проживав з позивачем та його батьками по сусідству. Батько позивача працював скотником, потім їздив на заробітки. Мати позивача була домогосподаркою. Він брав в батьків позивача воду поки збудував свій колодязь, тому дуже добре знає цю сім`ю. На місці теперішнього домоволодіння раніше була хатинка-мазанка. Батько позивача відбудував цей будинок, все довів до ладу. В будинку є ванна кімната, туалет, протягнута вода з колодязя. Є пральна машинка. Батько позивача займався будівельними роботами, тому сам робив всі будівельні роботи в садибі. Домоволодіння доглянуте. [PERSON] він бачив в цьому будинку лише один раз. Ніяких близьких відносин вона з батьками позивача та позивачем не підтримувала. Як йому відомо [PERSON] проживає у м. Кам`янське, але коли вона проживала ще у селі, то проживала не в цьому будинку, а в іншому домоволодінні. Будь-яких претензій з приводу володіння та користування зазначеним будинком батькам позивача та самому позивачеві ні бабушка, ні будь-які інші особи не виказували. Крім показань свідків факт добросовісного, безперервного та відкритого володіння та користування позивачем зазначеним домоволодінням підтверджується актом від 13.09.2021 року, в якому зазначається, що [PERSON] , з 02.06.1997 року і по теперішній час проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] . Був тимчасово знятий з реєстрації з 22.09.2014 року по 12.07.2016 року, оскільки перебував на навчанні в м. Кам`янське. За даною адресою проживав разом з батьками [PERSON] та [PERSON] , які померли. Будинок обладнаний електричним опаленням. За період проживання в даному будинку родини ( більше 10 років) до складу якої входив і [PERSON] , будинок повністю змінив свої характеристики. А саме: замінено покрівлю, замінено вікна на металопластикові, до будинку добудоване приміщення, яке переобладнане на туалет та ванну. До будинку заведені всі необхідні комунікації. Ззовні оновлено кладку на цегляну. Збудовано нову літню кухню, яка експлуатується. Перебудовані господарські будівлі. Стан житла та господарського двору знаходиться в оновленому стані. Таким чином [PERSON] , з 02.06.1997 року і по теперішній час зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з покійними батьками, які на момент смерті були зареєстровані та проживали в даному будинку більше 10 років, займався благоустроєм будинку та подвір`я, будинок, в якому зареєстрований [PERSON] , має всі умови для проживання. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; -володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю, (п. 11 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 4, 5 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади, (п. 13 Постанови) Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови). З наданих доказів, судом встановлено, що позивач є універсальним правонаступником своїх батьків [PERSON] , і [PERSON] , відносно домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , тому може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіли його батьки, чиїм спадкоємцем (правонаступником) він є, з дня свого народження. Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК України - Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Також судом встановлено, що позивач не має можливості оформити свої права в порядку спадкування, оскільки за час проживання у вищевказаному домоволодінні батьки позивача не набули права власності на нього. А бабуся позивача, відповідач [PERSON] , яка є власником будинку відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 18.07.1995 року, на даний час є живою, але не підтримує з позивачем будь-яких стосунків, у спірному будинку не проживає. Тому в позасудовому порядку та в інший спосіб позивач позбавлений можливості захистити своє право на зазначене домоволодіння. Враховуючи, що позивач [PERSON] , набув право володіння та користування спірним будинком на законних підставах, так як проживав у ньому зі своєю родиною з 1997 року, з власником будинку перебуває у близьких родинних відносинах, більше 10 років відкрито, безперервно володіє житловим будинком [ADDRESS] . Тимчасове зняття позивача з реєстраційного обліку за даною адресою, не перервало безперевність володіння позивачем спірним домоволодінням, оскільки позивач знімався з реєстраційного обліку за даною адресою, в зв`язку з навчанням, і протягом всього часу навчання за позивачем зберігалось право користування зазначеним будинком відповідно до положень ст. 71 ЖК УРСР. Добросовісно заволодів наявним нерухомим майном. Володіє даним домоволодінням відкрито, сплачує комунальні послуги та інші платежі, здійснює благоустрій домоволодіння. Володіння позивача зазначеним вище будинком відоме як посадовим особам, так і сусідам та іншим особам. І будь-які особи не оспорюють володіння позивача даним майном. Володіння позивача зазначеним вище будинком є непереривним. Відповідно наявні всі правові підстави для визнання за позивачем, як універсальним правонаступником, в судовому порядку права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за набувальною давністю. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору суд вважає за можливе покласти на позивача .

Outcome: approved