Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-11 00:00:00

в травні 2020 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інститут проблем екології та енергозбереження», згідно з яким просила: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію внесеного майна до статутного капіталу у розмірі 1\~500\~000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16.01.1982 року між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданого Палацом одруження № 1 Відділу запису актів цивільного стану Виконкому Московської міської ради 16.01.1982 року. При цьому, позивач зазначає, що 16.07.2007 року відповідач за рахунок спільних коштів подружжя зробив внесок у розмірі 3\~000\~000,00 грн. до статутного капіталу ТОВ «Інститут проблем екології та енергозбереження» та став його учасником, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У свою чергу, [PERSON] вказувала, що в силу вимог чинного законодавства, якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу грошові кошти, які є спільними коштами подружжя, то таке переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства. За вказаних обставин, позивач звернувся до суду з цим позовом, оскільки вважає, що має право вимагати виплатити частину (половину) внеску до статутного капіталу ТОВ «Інститут проблем екології та енергозбереження», який здійснений її чоловіком за рахунок спільних коштів (майна) подружжя у розмірі 1\~500\~000,00 грн. Ухвалою від 20.05.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 05.06.2020 року заяву про забезпечення позову повернуто представнику позивачу. Ухвалою від 30.05.2020 року представнику позивача відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову. Ухвалою від 29.10.2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою від 29.10.2020 року частково задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Витребувано у Головного управління Державної податкової служби у м. Києві інформацію, коли та яким чином, [PERSON] зробив внесок у розмірі 3\~000\~000,00 грн. до статутного капіталу ТОВ «Інститут проблем екології та енергозбереження». Ухвалою від 06.05.2021 року представнику позивача відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову. 23.09.2021 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому він, посилаючись на безпідставність та необгрунтованість позовних вимог, просив у задоволенні позову відмовити. Ухвалою від 12.07.2022 року у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі відмовлено. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та просив позов задовольнити в частині стягнення з відповідача на користь позивача 4\~945,00 грн., що є половиною ринкової вартості корпоративних прав ТОВ «ІПЕТЕ» станом на 10.11.2021 року. При цьому, в обґрунтування свої позиції посилався на те, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Третя особа у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістила. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Як встановлено у судовому засіданні, 16.01.1982 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданого Палацом одруження № 1 Відділу запису актів цивільного стану Виконкому Московської міської ради 16.01.1982 року. На підставі постанови Київського апеляційного суду від 16.03.2021 року, який залишив у силі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26.11.2020 року у справі № 761/42234/19, шлюб, укладений 16.01.1982 року між сторонами, було розірвано. При цьому, згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, листа ДПС України ГУ ДПС у м. Києві, а також не заперечувалося сторонами, - відповідач під час перебування у шлюбі з позивачем став засновником та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «Інститут проблем екології та енергозбереження» та вніс до статутного капіталу 3000000,00 грн. Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, вказував, що має право вимагати виплатити частину (половину) внеску до статутного капіталу ТОВ «Інститут проблем екології та енергозбереження», оскільки віг здійснений її чоловіком за рахунок спільних коштів (майна) подружжя. Так, у\~ст. 60 СК України\~закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і\~стаття 368 ЦК України. Також, ч. 1 ст. 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, зазначені норми\~закону\~свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. За змістом\~ст.115 ЦК України,\~ст. 85 ГК України\~та\~ст. 12 Закону України «Про господарські товариства»\~власником майна, переданого господарському товариству у власність його учасниками як вклад до статутного (складеного) капіталу, є саме товариство, відчуження учасником товариства частки в статутному капіталі на користь іншої особи не припиняє права власності товариства на майно, яке обліковується на його балансі, у тому числі на внесені до статутного капіталу вклади учасників. Грошові кошти, внесені одним з подружжя, який є учасником господарського товариства, у статутний капітал цього товариства за рахунок спільних коштів подружжя, стають власністю цього товариства, а право іншого з подружжя на спільні кошти трансформується у право вимоги на виплату частини вартості такого внеску. При цьому одним із визначальних є факт набуття подружжям таких грошових коштів у шлюбі. Таким чином, якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі № 756/10797/15-ц. Водночас, як роз`яснила Велика палата Верховного Суду у своїй постанові від 21.11.2018 року по справі № 372/504/17, презумпція спільності права власності подружжя на майно може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі і в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено вимогами ст.ст. 77, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Крім того, у відповідності до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Однак, як вбачається з матеріалів справи, будь-яких доказів, які б підтверджували як вищенаведені обставини, так і спростовували б матеріально-правову презумпцію спільності майна подружжя, відповідачем до суду надано не було, а саме: не надано доказів, що внесені відповідачем кошти до статутного капіталу ТОВ « Інститут проблем екології та енергозбереження» не є спільними коштами подружжя. Натомість, визначаючи частково позовні вимоги, відповідач підтвердив факт того, що внесені ним кошти до статутного капіталу були спільним коштами подружжя, проте просив стягнути з нього на користь позивача 4\~945,00 грн., що є половиною ринкової вартості корпоративних прав ТОВ «ІПЕТЕ» станом на 10.11.2021 року згідно з Звітом № 1470/11/21 по оцінку корпоративних прав ТОВ «ІПЕТЕ» станом на 10.11.2021 року та рішенням засновника про зменшення розміру статутного капіталу та затвердженням його у розмірі 9890,00 грн. Так, як указав Верховний Суд у постанові від 11.09.2019 року у справі №756/12009/15, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У свою чергу, оскільки з моменту внесення коштів до статутного капіталу товариства за рахунок спільного сумісного майна подружжя такі кошти є власністю товариства, тому в одного з подружжя виникає лише право грошової вимоги щодо стягнення половини внесених до статутного капіталу коштів (постанова ВС від 13.03.2019 року у справі №756/10797/15). За вказаних обставин, а також враховуючи те, що відповідачем фактично визнані ті обставини, що внесок до статутного капіталу в розмірі 3000000 грн. було зроблено за спільні кошти подружжя, тобто в розумінні ст. 60 СК України саме кошти в у вказаній сумі є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд прийшов до висновку, що позивач має право на стягнення половини саме внесених відповідачем до статутного капіталу у розмірі 1\~500\~000,00 грн., а не суми в розмірі , яку визнає відповідач. За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті та не ґрунтуються нормах чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову повністю. Судові витрати розподілені відповідно до правил п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 10510,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved