Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В., в якому просив визнати недійсним заповіт, складений [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що [INFO] [PERSON] померла. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. з заявою про прийняття спадщини після матері, де і було заведено спадкову справу. Зазначив, що спадкоємцями померлої [PERSON] є він та його сестра відповідачка [PERSON] 18 серпня 2021 року позивач отримав від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. лист за вих. № 568/02-14 про те, що нотаріусом 18 серпня 2021 року було отримано заяву від спадкоємця за заповітом про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . В позові позивач зазначає, що матір в жовтні 2019 року поїхала в гості до доньки [PERSON] , яка проживає у США. 01.02.2020 року у матері трапився інсульт, у зв`язку з чим матір лікувалась та залишилась проживати у доньки у США. Зазначив, що в результаті перенесеного інсульту, зі слів сестри, та він сам це бачив під час спілкування з матір`ю за допомогою «Скайп», у матері були помічені порушення психофізіологічного стану, мати могла лише стояти, ходити не могла та проявлялося періодичне погіршення уваги та пам`яті та у неї були помітні прояви психічного розладу, такі як загальний депресивний стан, порушення режиму сну та неспання. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з позовом про визнання заповіту, складеним йог матір`ю недійсним, оскільки вважає, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2021 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи на 23 листопада 2021 року о 11 годині 00 хвилин. Також Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2021 року витребувано у Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Джулай Світлана Володимирівна належним чином завірену копію спадкової справи за № 71/2021 щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2021 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено. 22 листопада 2021 року від Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Джулай Світлана Володимирівна надійшла копія спадкової справи за № 71/2021 щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] . 31 грудня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Сторона відповідача не погоджується з заявленими позовними вимогами та викладеними в позові доводами в повному обсязі. Заперечуючи проти позову зазначають, що посилання позивача на розлади стану здоров`я матері - не відповідають дійсності, є не обґрунтованими та не доведеними та є виключно особистими, нічим не підтвердженими припущеннями позивача. Підтвердила що під час перебування у США 01.02.2020р. у [PERSON] трапився інсульт та її поклали у лікарню. Відповідачка самостійно здійснювала все необхідне для належного лікування своєї матері (доглядала її, підтримувала морально, купляла необхідні речі та медичні препарати, здійснювала оплату рахунків за лікування тощо). Після того, як [PERSON] було виписано з лікарні (початок квітня 2020 року), вона потребувала подальшого догляду вже у домашніх умовах, та вона продовжила проживати у своєї доньки [PERSON] 18 січня 2022 року сторони у судове засідання не з`явились. Розгляд справи відкладено на 03.03.2022 року. 03 березня 2022 року сторони у судове засідання не з`явились. Розгляд справи відкладено на 11.05.2022 року. 11 травня 2022 року сторони у судове засідання не з`явились. Розгляд справи відкладено на 26.05.2022 року. 26 травня 2022 року в судове засідання з`явився представник відповідача. Позивач у судове засідання не з`явився. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 травня 2022 року було задоволено клопотання сторони відповідача та витребувано з КНП «Одеський обласний медичний цент психічного здоров`я» інформацію чи зверталась за медичною допомогою [PERSON] до відповідної установи та чи перебувала на обліку у лікаря психіатра. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 травня 2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05 липня 2021 року о 14 годині 00 хвилин. В судове засідання призначене на 07 липня 2022 року позивач, його представник та третя особа не з`явились, повідомлені про місце, дату та час судового засідання належним чином. Щодо процесуальної поведінки позивача та строку розгляду справи суд вважає зазначити наступне. Відповідно до п.11 ч.3 ст. 2 ЦПК України, основною засадою (принципом) цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами. Добросовісна поведінка кожної сторони в процесі забезпечує нормальну діяльність суду та всіх осіб, що беруть участь у процесі, з`ясування матеріальної (об`єктивної) істини у кожній справі й одночасно з цим гарантує можливість здійснення процесуальних прав іншою стороною, забезпечує її інтерес щодо швидкого та правильного розгляду справи. Відкладення розгляду справи першочергово має на меті забезпечення реалізації принципу змагальності та гарантування доступності правосуддя. Проте в той же час занадто тривале відкладення розгляду справи призводить до затягування цивільного процесу і є перешкодою певною мірою й у доступі до суду, що є неприпустимим. Суд розцінює безпідставні неявки позивача, що сповіщений належним чином про час, дату і місце судового засідання, як зловживання позивачем своїми процесуальними правами, що є недопустимим. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. "Право на суд" не є абсолютним. Право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави та з боку держави може бути піддане обмеженням, зокрема шляхом встановлення певної процедури розгляду справи. Змагальність виявляється в тому, що: - дії суду залежать від вимог позивача та заперечень відповідача; - суд вирішує справу в межах заявлених вимог та на підстав наданих йому доказів; - особи, які беруть участь у справі, займають активне становище щодо інших учасників процесу та суду; - сторони самостійно визначають, які саме докази подавати суду, а які притримати; - особи, які беруть участь у справі, можуть брати участь у справі особисто або через представників; - кожна особа зобов`язана доказати факти, на які вона покликається; - у разі невиконання процесуальних обов`язків або нездійснення процесуальних прав для особи настають небажані для неї правові наслідки. Вказані принципи надають кожному учаснику процесу можливість самостійно розпоряджатися наданими йому законом процесуальними правами, в тому числі і правом брати участь в судових засіданнях. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (див. наприклад рішення Європейського суду прав людини у справі Каракуця проти України). За ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності. Особа на власний розсуд користується своїми процесуальними правами та обов`язками відповідно до зазначених положень, а також положень, визначених ст. ст 43, 49 ЦПК України, але зобов`язана здійснювати їх добросовісно (ч. 1 ст. 44 ЦПК України). Також слід відмітити, що в Україні дії система публікації відомостей про час та місце розгляду справи в мережі Інтернет на сайті Судова влада і позивач має усі можливості з отримання інформації про розгляд його справи. Отже, позивач має цікавитись ходом справи та результатами окремих судових засідань, використовувати засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (наприклад, розгляд справи в режимі відеоконференції в порядку ст. 212 ЦПК України, у разі неможливості особистої явки до суду). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України"). Це не є порушенням прав учасників спору. Європейський суд з прав людини у своїй практиці висловлював правову позицію про те, що обмеження доступу до суду з метою запобігання зловживанню процесуальними засобами також загалом може визнаватися таким, що має легітимну мету (Рішення Європейського суду з прав людини у справі Моннелл і Морріс проти Сполученого королівства.) Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 № 11 Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення недотримання строків розгляду цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади. Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особі (справа "Скопелліті проти Італії" від 23 листопада 1993 року), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25 березня 1999 року). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем та його представником не вживалися передбаченими цивільно-процесуальним законодавством дії для скорішого розгляду справи, а неявки позивача та представника позивача у судові засідання без поважних причини свідчить про незацікавленість стороною позивача розгляду даної справи. Аналіз викладених вище обставин, дає підстави стверджувати про неналежне здійснення позивачем своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, що виразились у відсутності інтересу до поданого до суду позову, що привело до затягування судового розгляду справи. В судовому засіданні повноважний представник відповідача підтримала викладені у відзиві на позов доводи, додатково, до початку розгляду справи по суті та на підтвердження своїх заперечень надала суду відповідь КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» , яку було отримано на ухвалу про витребування доказів та залучено до матеріалів справи доказ конфіденційний медичний звіт, в якому зазначено причину смерті [PERSON] . Наполягала на продовженні розгляду справи по суті за відсутністю позивача без поважних причин, на підставі наявних у справі матеріалів. Суд враховує висновки викладені у постанові КЦС ВС від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18. Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Крім того, суд зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть № [NUMBER] , видане Департаментом охорони здоров`я та психічної гігієни міста Нью-Йорк. Відповідно конфіденційного медичного звіту Департамент охорони здоров`я та психічної гігієни міста Нью-Йорк (сертифікат № 156-21-014758) причиною смерті [PERSON] вказано, а саме: безпосередня причина атеросклерозна хвороба серця, в результаті або в наслідок чого гіпертонія. Сторонами не заперечується, що 01.02.2020р. у [PERSON] трапився інсульт та вона проходила лікування в США, а також постійно проживала у своєї доньки [PERSON] у США. Після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. була заведена спадкова справа за № 71/2021. Судом встановлено, що з заявами про прийняття спадщини після [PERSON] , померлої [INFO] , звернулись позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . Також встановлено, що матеріали спадкової справи містять заповіт [PERSON] , [INFO] , яким остання заповідала [PERSON] усе належне їй майно, з чого воно б не складалося та де б воно не знаходилось, і взагалі все те, що буде належати їй на час смерті, і на що вона по закону матиме право, а також належні їй майнові права та зобов`язання на день смерті. Зі змісту заповіту вбачається, що заповідач [PERSON] , самостійно звернулась до консульства України в Нью-Йорку, оскільки в ньому ж зазначено, що цей заповіт складено та посвідчено о 13 годині 10 хвилин у приміщенні Генерального консульства України в Нью-Йорку (адреса; 240 Iст 49 Стріт, м. Нью-Йорк, штат Нью-Йорк, Сполучені Штати Америки), яке є робочим місцем віцеконсула Генерального консульства України в Нью-Йорку (Сполучені Штати Америки) [PERSON] , де останнім заповіт і посвідчений. Також зазначено, що особа заповідача встановлена віцеконсулом, дієздатність останньої перевірено та перед підписанням заповіту [PERSON] прочитала його вголос та підписала у присутності віцеконсула. Відповідно до ст. 1223 ЦК України \~ право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування за законом одержують особи у разі відсутності заповіту . Згідно з ч. 1 ст. 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 1234 Цивільного кодексу України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Згідно з ст. 1247 Цивільного кодексу України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Згідно з ст. 1248 Цивільного кодексу України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. У разі якщо особа перебуває на територіі? інших держав, заповіт можуть посвідчувати консульські установи Украі?ни. Згідно п.1.2\~Положення про\~порядок учинення\~нотаріальних дій\~в дипломатичних\~представництвах та\~консульських установах\~України,\~затвердженого Наказом Міністерства\~юстиції України,\~Міністерства закордонних\~справ України\~27.12.2004р.\~N\~142/5/310\~та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2004р. за N 1649/10248 (далі - Положення), вчинення нотаріальних дій покладається на консульських посадових осіб (далі - консул), які працюють в дипломатичних представництвах та консульських установах України. \~ \~ \~ \~Згідно ч.1 п.1.3 Положення консулами вчиняються такі види нотаріальних дій: посвідчуються правочини (договори, заповіти, довіреності та ін.), крім іпотечних договорів, договорів про відчуження та заставу житлових будинків, квартир, дач, садових будинків, гаражів, земельних ділянок, іншого нерухомого майна, що знаходиться в Україні. Ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Виходячи з наведеного вище, суд встановлює, що заповіт відповідає усім вказаним критеріям. Як зазначено в ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Судом також встановлено, що у відповіді КНП «Одеський обласний медичний цент психічного здоров`я» від 01.06.2022 року та від 07.06.2022 року зазначено, що відомості про [PERSON] , ані в архіві, ані в картотеці не значиться, тобто остання не зверталась за медичною допомогою до відповідної установи та не перебуває на обліку у лікаря психіатра Суд критично ставиться до доводів позивача про психічні розлади [PERSON] , які вказані навіть без зазначення періоду та без будь яких підтверджуючих доказів. А також враховуючи і те, що зазначений позивачем фізичні вади (не могла ходити, а лише стояти) спростовуються зібраними доказами по справі. Суд робить висновок, що доводи позивача про те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі не підтвердженні будь-якими доказами по справі. . Відповідно до\~ч.\~6\~ст.\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Окрім наданої оцінки наявним в справі доказам, суд також зазначає, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошено що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити,\~чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". Отже, надаючи оцінку доводам викладеним в позовній заяві, зібраним доказам, процесуальній поведінці сторони позивача, суд приходить до висновку, що вимога позивача не заслуговує на довіру та позивач фактично зловживає правом на судовий захист. Аналізуючи сукупно матеріали справи та зібрані докази , суд приходить до однозначного висновку, що доводи сторони позивача є неспроможними та не мають доказового підґрунтя, а, відповідно, заявлені позовні вимоги не можуть бути задоволені.

Outcome: dismissed