Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

19.01.2022 [PERSON] звернулась до суду з позовом до громадянина Ізраїлю [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову позивач зазначала, що [INFO] у сторін народився син [PERSON] . З лютого 2013 року і дотепер відповідач не піклувався про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, не надавав допомоги у забезпеченні дитини необхідним харчуванням, одягом, медичним доглядом, лікуванням, із сином не спілкувався, не займався його вихованням, тобто не виконував батьківських обов`язків відповідно до ст.ст. 150, 152 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Дитина проживає із позивачем та знаходиться на її утриманні. З наведених підстав позивач просила позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 2 700,00 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також судові витрати (а.с. 2-7). Відповідач [PERSON] позов визнав, про що 04.02.2022 надіслав на адресу суду заяву про визнання позову. У заяві зазначив, що наслідки визнання позову йому відомі та зрозумілі. Судом проведено такі процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження; у справі розпочате підготовче провадження та призначене підготовче засідання на 24.02.2022; учасникам справи встановлено строки для подання заяв по суті справи; у органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району витребувано висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (а.с. 23). 08.02.2022 до суду надійшла заява відповідача про визнання позову. 12.04.2022 до суду надійшов висновок органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 11.04.2022 № 01-10/266 (а.с. 46). Ухвалою суду від 24.05.2022 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 20.06.2022 (а.с. 54). Позивач, її представник у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. У клопотанні зазначив, що позов підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом належним чином. Причини неявки в судове засідання відповідач не повідомив. У заяві про визнання позову просив розгляд справи проводити за його відсутності. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом належним чином, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив суд прийняти рішення з урахуванням прав та інтересів малолітнього [PERSON] . З урахуванням викладених обставин та положень ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності учасників процесу на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступне. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 103 від 25.01.2013, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого зазначені [PERSON] , громадянин Ізраїлю, та [PERSON] , громадянка України (а.с. 15). Згідно з положеннями ст. 66 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 16 цього Закону особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Статтею 7 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Таким чином, [PERSON] є громадянином України, а тому у спірних правовідносинах підлягають застосуванню норми законодавства України, що регулюють права та обов`язки батьків. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За роз`ясненнями, наданими у пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно з висновком органу опіки та піклування районної адміністрації по Вознесенівському району м. Запоріжжя від 11.04.2022 № 01-10/266, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до його неповнолітнього сина [PERSON] . Підставами для такого висновку зазначене те, що малолітній [PERSON] на даний час проживає разом із матір`ю, навчається у приватному закладі загальної середньої освіти «Академія сучасної освіти» з поглибленим вивченням іноземних мов, комунікацій із батьком [PERSON] за період навчання дитини у закладі освіти не відбувалось, як і запитів на такі комунікації. Батько не бере участі у вирішенні питань, пов`язаних з лікуванням сина. Малолітній [PERSON] у своєму письмовому поясненні повідомив, що батька багато років не бачив, не спілкувався з ним ані особисто, ані телефоном, навіть не знає як батько виглядає та де живе. [PERSON] позов визнав. Враховуючи ставлення батька до виконання батьківських обов`язків, комісія дійшла висновку про наявність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав (а.с. 46). Згідно з довідкою ТОВ «Академія сучасної освіти» вих. № 14-Д від 15.02.2022, [PERSON] навчається у приватному закладі загальної середньої освіти І ступеня «Академія сучасної освіти» з поглибленим вивченням іноземних мов з 01.09.2020. Питаннями, що пов`язані із навчанням та вихованням учня, займається його мати [PERSON] . Комунікацій із батьком [PERSON] за період навчання дитини у вищезазначеному закладі освіти не відбувалось, як і запитів на такі комунікації (а.с. 38). Відповідно до довідки лікаря загальної практики сімейної медицини [PERSON] ТОВ «РУНА8» від 10.02.2022, всі питання, пов`язані з лікуванням [PERSON] , вирішує матір [PERSON] . Батько [PERSON] не бере участі у вирішенні вказаних питань і не цікавиться станом здоров`я [PERSON] (а.с. 42). Дитина проживає разом із матір`ю [PERSON] , що випливає зі змісту висновку органу опіки та піклування районної адміністрації по Вознесенівському району м. Запоріжжя від 11.04.2022 № 01-10/266. На підставі наведених доказів суд встановив, що вихованням та утриманням дитини займається позивач [PERSON] , мати дитини, а відповідач [PERSON] ухиляється від виконання зазначених вище батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього сина. З наведених підстав суд доходить висновку про наявність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON] . Згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, згідно з ч. 2 цієї статті розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 2 700,00 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За положеннями ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи, що відповідач позов визнав, а відтак має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини, суд доходить висновку про можливість стягнення із нього аліментів у розмірі, зазначеному позивачем. Як передбачено ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та законних інтересів. Відтак, з урахуванням встановлених судом обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та задовольняє позов [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн., витрати на сплату якого документально підтверджені позивачем (а.с. 1). Крім того, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за позовною вимогою про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 992,40 грн.

Outcome: approved