Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія СКАЙАП» (далі по тексту - відповідач, ТОВ «Авіакомпанія СКАЙАП») про захист прав споживачів, у якому просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 6 045, 73 грн. та 14 810, 00 грн. Позовні вимоги позивачами обґрунтовані тим, що позивач на офіційному сайті відповідача придбав квитки на своє ім`я на переліт за маршрутом Київ-Тбілісі та сплатив з карткового рахунку їх вартість у сумі 6045, 73 грн. 29 травня 2020 року на електронну адресу позивача надійшов лист від відповідача про те, що в країні прибуття діє обмеження авіасполучення до 30.06.2020 включно через посилення карантинних заходів з обмеження епідемії коронавірусу, у зв`язку з чим відповідач призупинив надання послуг з перевезення на весь період дії вищевказаного обмеження. На усі спроби повернення коштів, відповідачем грошові кошти повернуті не були в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 05.10.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду з викликом сторін в судове засідання на 17.11.2021. 11.11.2021 року відповідачем подано відзив на позов, у якому останній проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на наступні обставини. Відповідно до п. 4 розділу 1 глави XVIII Авіаційних правил, повернення коштів здійснюється: на рахунок власника банківської картки, якою оплачено перевезення (у разі припинення діяльності банку перерахування коштів може бути здійснено на рахунок в іншому банку). Повернення коштів здійснюється за умови пред`явлення документів, що посвідчують особу, та документів, що підтверджують право на отримання грошових сум, визначених в п. 3 цієї глави. Строк повернення коштів розраховується з дня, наступного за днем отримання авіаперевізником або агентом з продажу документів, необхідних для здійснення операції повернення коштів. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що оплата за авіаквитки була здійснена з банківської картки [PERSON] . Проте, [PERSON] до авіакомпанії з заявами на повернення грошових коштів не звертався. Щодо компенсації у розмірі 500 євро, то така вимога є необґрунтованою виходячи з наступного. Згідно ст. 105 п. 2Повітряного Кодексу України п. 2 Авіаперевізник, скасовуючи або затримуючи рейс, повинен надавати пасажирам на їх запит пояснення щодо підстав скасування чи затримки рейсу та п. 3 Перевізник не зобов`язаний виплачувати компенсацію, передбачену частинами п`ятою і шостою статті 104 цього Кодексу, якщо він може надати підтвердження того, що причиною скасування рейсу була дія непереборної сили або надзвичайна ситуація, якій не можна було запобігти, навіть якби було вжито усіх заходів. ТОВ «АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП» повідомила пасажирів рейсів №PQ451 Київ-Тбілісі та №PQ442 Тбілісі - Київ, про те, що рейси виконуватися не будуть з причин, незалежних від перевізника, а саме обставини непереборної сили, що спричинені значним поширенням корона вірусної хвороби SARS-CoV-2, внаслідок чого на території країни - Грузія установлено карантин та запроваджено ряд заборон та обмежень, в тому числі авіасполучення з рядок країн, до переліку яких входила Україна, атому скасування рейсу відбулось не з вини відповідача. В судове засідання сторони не з`явилися, від позивача надійшла заява про розгляд справи в його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи судом повідомлявся, причини неявки суду не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справ або про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи наступного. Пунктом 11 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішенняу справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, № 37801/97,пункт 36). Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 20.09.2020 позивач на офіційному сайті відповідача придбав квитки на своє ім`я на переліт за маршрутом Київ-Тбілісі та у зворотному напрямку з карткового рахунку на ім`я [PERSON] , з якого було сплачено кошти в розмірі 6 045, 73 грн. Згідно до ст. 910 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його перевезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів). Відповідно до чч. 1-3 ст. 98 Повітряного кодексу України повітряні перевезення виконуються на підставі договору між авіаперевізником та пасажиром або вантажовідправником. Кожний договір повітряного перевезення та умови його засвідчуються документом на перевезення, який видається авіаційним перевізником або уповноваженими ним організаціями (агентами). Документами на повітряне перевезення є: квиток (паперовий або електронний) - при перевезенні пасажира. 29 травня 2020 року на електронну адресу позивача надійшов лист від відповідача про те, що в країні прибуття діє обмеження авіасполучення до 30.06.2020 року включно через посилення карантинних заходів з обмеження епідемії коронавірусу, у зв`язку з чим відповідач призупинив надання послуг з перевезення на весь період дії вищевказаного обмеження. У зв`язку із чим, позивачу запропоновано безкоштовне змінення дати вильоту або повне повернення коштів за квиток, а також вказано електронну адресу, на яку необхідно було надіслати запит із обраним варіантом вирішення ситуації. Відповідно до п. 3 розділу 1 глави XVIII «Правил повітряних перевезень та обслуговування пасажирів і багажу», затверджених Наказом Державної авіаційної служби України 26 листопада 2018 року № 1239, повернення коштів здійснюється на підставі невикористаного повністю або частково перевізного документа, ордера різних зборів, квитанції про оплату наднормового багажу. Відповідно до п. 4 розділу 1 глави XVIII Авіаційних правил, повернення коштів здійснюється за умови пред`явлення документів, що посвідчують особу, та документів, що підтверджують право на отримання грошових сум, визначених у пункті 3 цієї глави. Відповідно до п. 6. Розділу 1 глави XVIII Правилами перевезення авіаперевізника може бути передбачена вимога обов`язкового письмового звернення щодо повернення коштів. Відповідно до п. 19.1.5. Правил повітряних перевезень та обслуговування пасажирів багажу ТОВ «Авіакомпанія СКАЙАП» Повернення коштів Авіакомпанія здійснює у день розірвання договору повітряного перевезення (пред`явлення квитків до каси за місцем їх оформлення, отримання Авіакомпанією інформації від пасажира щодо бажання повернути кошти за невикористане повітряне перевезення, оформлене електронним квитком), а в разі неможливості повернути кошти у день розірвання договору повітряного перевезення в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Строк повернення коштів розраховується з дня, наступного за днем отримане Авіакомпанією або агентом з продажу документів, необхідних для здійснення операм повернення коштів. Відповідно до п. 19.1.6. вказаних правил обов`язково необхідно направити письмове звернення пасажира щодо повернення коштів. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звертався до відповідача з претензіями електронними листами з вимогою повернути сплачені кошти за квитки на рейс. 12.10.2021 відповідачем на вимогу позивача від 13.07.2021 надано відповідь, що з заявою про повернення коштів за сплачені авіаквитки повинен звернутися власник кредитної картки, якою було оплачено перевезення. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до чч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, здійснення повернення коштів Авіакомпанією без наявності документів, що посвідчують особою є порушенням Авіаційних правил та Правил ТОВ «Авіакомпанія СКАЙАП». Враховуючи, що у зв`язку з не наданням позивачем документів необхідних для здійснення повернення коштів, відсутність у матеріалах справи відповідних доказів, умова для здійснення такої операції - не настала, як передбачено Авіаційними правилами та порушення прав позивача не відбулося, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Окрім того, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у частині повернення коштів не підлягає задоволенню також і вимога про стягнення компенсації, оскільки скасування рейсу відбулось не з вини відповідача. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем не було надано доказів, які б підтверджували його доводи щодо вчинення відповідачем неправомірних дій, направлених на заподіяння йому шкоди, тому, враховуючи встановлені обставини та вимоги закону суд не вбачає підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог судові витрати понесені позивачами стягненню з відповідача не підлягають. У силу ст. 141 ЦПК України витрати по справі, понесені судом, слід компенсувати за рахунок держави, оскільки позивачі при подачі позову до суду були звільнені по закону від сплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed