Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-20 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач [PERSON] , в особі представника адвоката Гамар В.І. звернулася 06 липня 2021 року до суду з позовом до відповідача про визнання, як спадкоємцем за законом, право постійного користування земельною ділянкою площею 18,1193 га. кадастровий номер 5120882000:01:001:0479, яка була виділена для ведення селянського (фермерського) господарства згідно Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ОД № 019859 виданого 14 червня 2000 року Білгород-Дністровською районною радою народних депутатів та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №92, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що [INFO] помер [PERSON] , про що 03.07.2018 року було вчинено відповідний актовий запис №807 Білгород - Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, та що посвідчується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 03.07.2018 року (додається). Позивачем [PERSON] було вжито всіх необхідних заходів для прийняття спадщини після померлого чоловіка. Вказана обставина посвідчується витягом №54459701 від 12.12.2018 року про реєстрацію в спадковому реєстрі спадкової справи №63483864 після померлого спадкодавця [PERSON] [INFO] (додається). В період з 2018 року по 2021 рік нотаріусом проводилося оформлення спадкового майна, що залишилося після смерті [PERSON] . В червні 2021 року позивач [PERSON] звернулась з усним зверненням до нотаріуса щодо оформлення спадщини за законом в рамках спадкової справи №63483864 на земельну ділянку загальною площею 18,1193 га, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право постійного користування землею серії II- ОД №019859 від 14.06.2000 року, що виданий Білгород-Дністровською районною радою народних депутатів. Однак, листом від 10.06.2021 року №53/01-16 нотаріусом було повідомлено про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв`язку з тим, що чинним законодавством обмежено право спадкування права на постійного користування землею (додається). Не погоджуючись з позицією визначеною нотаріусом, слід зазначити, що спадкоємець [PERSON] , отримавши 14.06.2000 року, на підставі державного акту на право постійного користування землею земельну ділянку загальною площею 18,12 га. приступив до її використання та з часу отримання земельної ділянки і по час смерті [INFO] не створив селянське (фермерське) господарство. В 2018 році після утворення об`єднаної Мологівської територіальної громади на підставі Наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській ласті від 26.09.2018 року №15-6154/13-18-сг було передано, в тому числі земельну ділянку кадастровий номер 5120882000:01:001:0479 загальною площею 18,1193 га. із земель державної власності до земель комунальної форми власності. Відповідно до даних державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на не рухоме майно вбачається, що земельна ділянка кадастровий номер 5120882000:01:001:0479 загальною площею 18,1193 га. належить до комунального права власності та її власником є Мологівська Сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області, а право постійного користування належить саме [PERSON] на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ОД №019859 від 14.06.2000 року, що виданий Білгород-Дністровською районною радою народних депутатів. Однак, до 31.10.2018 року державний реєстр речових прав на нерухоме майно, що ведеться у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», не містив інформації про речові права спадкоємця [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 5120882000:01:001:0479 загальною площею 18,1193 га.На час смерті спадкоємця [PERSON] речове право користування земельною ділянкою було зареєстровано за останнім, інших власників, чи користувачів - не зазначено.За таких обставин, можливо встановити, що на час смерті спадкоємець [PERSON] - не передав у користування, розпорядження чи управління вказану земельну ділянку іншим юридичним чи фізичним особам. Представник позивача, в особі адвоката Гамар В.І., надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, повністю підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Мологівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області, надала суду заяву про відкладення цивільної справи у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та загрозою життю та здоров`ю та безпеці відвідувачів суду. Процесуальні дії у справі. 07 липня 2021 року ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Боярським О.О. провадження по даній справі було відкрито і постановлено провести розгляд справи за правила загального позовного провадження. 22 листопада 2021 року ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області прийнято справу до свого провадження та призначено до розгляду. Згідно з частиною 3статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2статті 247 ЦПК України, не здійснюється. Відповідно до ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин На час надання спадкодавцю [PERSON] права постійного користування земельною ділянкою діяв ЗК Української РСР від 18.12.1990 року, який у відповідній редакції передбачав таке регулювання відносин щодо права постійного користування земельною ділянкою. Після одержання Державного акта на право постійного користування землею селянське (фермерське) господарство підлягало у 30- денний строк державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку. В 2018 році після утворення об`єднаної Мологівської територіальної громади на підставі Наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській ласті від 26.09.2018 року №15-6154/13-18-сг було передано, в тому числі земельну ділянку кадастровий номер 5120882000:01:001:0479 загальною площею 18,1193 га. із земель державної власності до земель комунальної форми власності. Відповідно до даних державного реєстру речових прав на нерухоме майно : і Реєстру прав власності на не рухоме майно вбачається, що земельна ділянка кадастровий номер 5120882000:01:001:0479 загальною площею 18,1193 га. належить до комунального права власності та її власником є Мологівська Сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області, а право постійного користування належить саме гр. [PERSON] на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ОД №019859 від 14.06.2000 року, що виданий Білгород-Дністровською районною радою народних депутатів. 31.10.2018 року державний реєстр речових прав на нерухоме майно, що ведеться у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», не містив інформації про речові права спадкоємця [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 5120882000:01:001:0479 загальною площею 18,1193 га. На час смерті спадкоємця [PERSON] речове право користування земельною ділянкою було зареєстровано за останнім, інших власників, чи користувачів - не зазначено. За таких обставин, можливо встановити, що на час смерті спадкоємець [PERSON] - не передав у користування, розпорядження чи управління вказану земельну ділянку іншим юридичним чи фізичним особам. Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , що [PERSON] помер [INFO] . З Державного акту на право користування землею серії ІІ-ОД № 019859 виданого на підставі рішення Білгород-Дністровською районною радою м. Білгород-Дністровський Одеської області від 14.06.2000 року видно, що [PERSON] виділено для ведення селянського (фермерського) господарства земельну ділянку площею 18.12 га. Згідно заяви від 12 грудня 2018 року, яка посвідчено нотаріально, [PERSON] приймає все належне майно, що належало її чоловіку [PERSON] . Із листа нотаріуса № 53/01-16 від 10 червня 2021 року видно, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майнові права у фермерському господарстві після смерті [PERSON] в зв`язку з тим, що чинним законодавством обмежено право спадкування права на постійного користування землею. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 81 КПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. На час надання [PERSON] права постійного користування земельною ділянкою діяв ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року, який у відповідній редакції передбачав таке регулювання відносин щодо права постійного користування земельною ділянкою: постійним визнавалося землекористування без заздалегідь установленого строку. Право постійного користування землею посвідчували державні акти. Їх видавали та реєстрували сільські, селищні, міські, районні Ради народних депутатів. Громадянам України, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, земельні ділянки передавалися у власність або надавалися в користування, в тому числі на умовах оренди, включаючи присадибний наділ. Землю у постійне користування надавали Ради народних депутатів, зокрема і для ведення громадянами України селянського (фермерського) господарства. Громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи й тих, хто переїздив з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування подавали до сільської, селищної, міської, районної Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, яку підписував голова створюваного селянського (фермерського) господарства. У заяві зазначали: бажані розмір і місце розташування ділянки, кількість членів селянського (фермерського) господарства, повідомляли про їх досвід роботи в сільському господарстві та наявність кваліфікації або спеціальної підготовки. Можливими були також інші обґрунтування щодо виділення земельної ділянки. Право користування земельною ділянкою чи її частиною припинялося, зокрема, у разі припинення діяльності селянського (фермерського) господарства. Після одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягало у 30-денний строк державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку. Після відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) й одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування або укладання договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набувало статусу юридичної особи, одержувало печатку з його найменуванням і адресою, відкривало розрахунковий та інші рахунки в установах банку, вступало у відносини з підприємствами, установами та організаціями, визнавалося державними органами та органами місцевого самоврядування як самостійний товаровиробник при плануванні економічного і соціального розвитку регіону. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України). Успадкування землі і майна селянського (фермерського) господарства здійснюється відповідно до земельного та цивільного законодавства України (стаття 19 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство»). Статті 27 і 114 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року, а також стаття 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року не передбачали припинення права постійного користування земельною ділянкою внаслідок смерті особи. Тому право постійного користування (на підставі відповідного державного акта)земельною ділянкою не припиняється зі смертю особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки. За змістом системного тлумачення статей2,4,5,7,8,10,11 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство», статей1,5,7,8і12 Закону України «Про фермерське господарство», статей 7, 27, 38, 50 і 51 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року, статей31,92 ЗК України від 25 жовтня 2001 року після отримання у постійне користування земельної ділянки, наданої для ведення селянського (фермерського) господарства, та проведення державної реєстрації такого господарства постійним користувачем цієї ділянки є відповідне господарство, а не громадянин, якому вона надавалась. Тому у такій ситуації зазначене право не може бути об`єктом спадкування, а постійним користувачем вказаної ділянки після смерті засновника залишається селянське (фермерське) господарство. Натомість право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою, наданою для ведення селянського (фермерського) господарства, за змістом приписів статті 6 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року у редакції, чинній до 16 травня 1992 року, могло належати лише фізичній особі та згідно з частиною першою статті 55 цього кодексу у тій же редакції було об`єктом спадкування у випадку смерті громадянина, який вів селянське (фермерське) господарство. Тому, таке право зі створенням селянського (фермерського) господарства до останнього не переходило. Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщину визначений у статті 1219 ЦК України. За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини. Проте право постійного користування земельною ділянкою, яку отримав для ведення селянського (фермерського) господарства його засновник, може бути об`єктом спадкування, якщо зазначена особа до її смерті не змогла створити (зареєструвати) селянське (фермерське) господарство. Тільки у такому разі право постійного користування зазначеною ділянкою входить до складу спадщини у разі смерті цієї особи та може бути успадкованим лише для мети, для якої це право отримав спадкодавець. У випадку смерті засновника (члена) селянського (фермерського) господарства його спадкоємці мають право на спадкування цього господарства (прав засновника, члена). За наявності у фермерського господарства статутного (складеного) капіталу з розподілом часток між його засновником, членами спадкоємці засновника (члена) фермерського господарства спадкують відповідні права засновника (члена), якому належала відповідна частка у статутному (складеному) капіталі. Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного суду від 23 червня 2020 року по справі № 179/1043/16-ц Згідно ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Згідно ст. 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Як встановлено в судовому засіданні відповідно до Державного акту на право користування землею серії ІІ-ОД № 019859 виданого на підставі рішення Білгород-Дністровською районною радою м. Білгород-Дністровський Одеської області від 14.06.2000 року видно, що [PERSON] виділено для ведення селянського (фермерського) господарства земельну ділянку площею 18.12 га. Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , що [PERSON] помер [INFO] . А тому, фермерське господарство Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, як юридична особа, майнові права засновника вказаного фермерського господарства, є об`єктом спадкування в розумінні ст. 1218 ЦК України. Із листа нотаріуса № 53/01-16 від 10 червня 2021 року видно, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майнові права у фермерському господарстві після смерті [PERSON] в зв`язку з тим, що чинним законодавством обмежено право спадкування права на постійного користування землею. В судовому засіданні встановлено, що позивач дійсно своєчасно звернувся з приводу прийняття спадщини, а тому має право на спадкування після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1234 ЦК України як спадкоємець за заповітом. За таких обставин, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем права власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , а саме на майнові права у фермерському господарстві згідно Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ОД № 019859 виданого 14 червня 2000 року Білгород-Дністровською районною радою народних депутатів та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №92. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України,судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Сторони не заявляли вимог про стягнення судових витрат, тому судові витрати необхідно залишити за сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: approved