Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-07 00:00:00

Позивач, АТ «Українська залізниця», в особі філії «Дарницький вагоноремонтний завод» АТ «Українська залізниця» звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: усунути балансоутримувачу державного майна Акціонерному товариству «Українська залізниця» в особі філії «Дарницький вагоноремонтний завод» акціонерного товариства «Українська залізниця» перешкоду у користуванні та розпорядженні майном - ліжко місцем у кімнаті [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , із кімнати [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення; судові витрати покласти на відповідача. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у кімнаті № [NUMBER] гуртожитку проживає, зареєстрований і займає одне ліжко місце гр. [PERSON] . Ліжко місце у кімнаті № [NUMBER] відповідачу було надано на час роботи у позивача. Наказом № 168 від 02.03.2004 р. відповідач був звільнений з роботи за власним бажанням без поважних причин. Після звільнення відповідач добровільно не висилився із займаної ним кімнати та станом на 01.08.2021 року продовжує у ній проживати без будь-яких правових підстав. Ордер на поселення відповідачу не видавався, договір найму (оренди) ліжко місця у кімнаті № [NUMBER] гуртожитку з позивачем також не укладено. Житлово-комунальні послуги відповідачем протягом останніх п`яти років не оплачуються, у зв`язку із чим останні були вимушені звернутися до суду із позовом. 25.05.2021 року позивачем відповідачу була направлена, засобами поштового зв`язку, вимога про виселення № 5/3750 від 25.05.2021 р . Зазначена вимога відповідачу була вручена 27.05.2021 року, що підтверджується роздруківкою відстеження пересилання поштових відправлень з сайту Укрпошти за трек-номером 0209209618261. Вищевказаною вимогою відповідачу було запропоновано звільнити займане ним ліжко місце у кімнаті № [NUMBER] гуртожитку та знятися з реєстрації за адресою: [ADDRESS] до 25 червня 2021 року та попереджено, що у випадку невиконання вимоги у добровільному порядку питання щодо його виселення буде передано на розгляд до суду. Така вимога позивача відповідачем була проігнорована. У зв`язку з тим, що відповідач добровільно не виселився та не знявся з реєстраційного обліку, позивач позбавлений можливості вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, зокрема не може поселити в спірну кімнату своїх дійсних робітників, які цього потребують. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08.09.2021 відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви з додатками відповідачем, що направлялась за місцем реєстрації відповідача, отримана не була, а конверт з відправленням повернувся до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Позивач копію ухвали суду отримав в електронному вигляді шляхом доставки на електронну пошту, про що свідчить довідка про доставку електронного листа. Відповідач не скористався правом подання відзиву. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у трудових відносинах. Під час дії вказаних відносини відповідачу [PERSON] було надано ліжко місце у кімнаті [ADDRESS] . Наказом № 168 від 02.03.2004 року відповідач був звільнений з роботи за власним бажанням. Після звільнення не виселився із займаної кімнати та продовжує проживати у ній. 25.05.2021 відповідачу була направлена вимога № 5/3750 про виселення, яка була отримана останнім 27.05.2021, однак не виконана, у зв`язку із чим останні звернулись до суду. Нормами ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; право приватної власності є непорушним. За ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Правовідносини щодо користування жилою площею у гуртожитках врегульовані окремою главою 4 розділу ІІІ Житлового кодексу Української РСР. Згідно зі статтею 127 Житлового кодексу Української РСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Відповідно до вимог статті 128 Житлового кодексу Української РСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідно профспілкового комітету. Стаття 129 Житлового кодексу Української РСР передбачає, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно зі ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до пункту 18 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 03 червня 1986 року № 208 (чинного на час виникнення спірних правовідносин), про гуртожитки, робітники, службовці, студенти, учні, інші громадяни, які проживають у гуртожитку, зокрема зобов`язані: використовувати надану жилу площу відповідно до її призначення, забезпечувати схоронність приміщень, обладнання й інвентарю; зберігати чистоту й порядок у жилих приміщеннях, своєчасно вносити плату за користування жилою площею і за комунальні послуги. Примірне положення про гуртожитки не передбачає збереження площі у гуртожитках за відсутніми мешканцями. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28.04.2021 постановлено стягнути з [PERSON] заборгованість за житлово-комунальні послуги, що свідчить про наявність заборгованості у останнього та несплату послуги, які ним споживаються у зв`язку із зайняттям ліжко місця у кімнаті № [NUMBER]. За положеннями ч.2, 3 ст. 132 ЖК УРСР інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] було звільнено за власним бажанням на підставі наказу № 168 від 02.03.2004, що є підставою для виселення останнього без надання іншого жилого приміщення. За нормою ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права володіння, користування та розпорядження своїм майном, суд доходить висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав власника частини житлового приміщення, в даному випадку шляхом виселення [PERSON] з ліжко місця у кімнаті [ADDRESS] . Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі філії «Дарницький вагоноремонтний завод» акціонерного товариства «Українська залізниця» до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В силу вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 270,00 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved