Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

10.07.2019 року [PERSON] звернувся до суду позовом про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, яким позивався до державного підприємства «Завод 410 ЦА». В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач [PERSON] послався на те, що його вимога про відшкодування моральної шкоди пов`язана з порушенням відповідачем його трудових прав при звільненні наказом ДП «Завод 410 ЦА» від 22.04.2019 року №191о з посади заступника технічного директора з питань експлуатації будівель та споруд. Зазначив, що на ДП «Завод 410 ЦА» працює з 17.11.2008 року. Наказом підприємства від 13.12.2012 року №156/о його було призначено на посаду заступника технічного директора з питань експлуатації будівель та споруд. Він є членом первинної організації профспілки авіабудівників України на ДП «Завод 410 ЦА», таємним голосуванням 06.05.2016 року його також було обрано головою Ради трудового колективу, що є органом колективного самоврядування трудового колективу підприємства. За період рботи мав численні заохочення, порушень трудової дисципліни не допускав. У червні 2016 року на підприємстві було змінено генерального директора [PERSON] та призначено нового директора [PERSON] , котрий з грубим порушенням трудового законодавства та Статуту підприємства почав звільняти керівний менеджмент підприємства, призначати нових працівнииків без відповідного стажу та фахової підготовки. У зв`язку з його зверненням до керівництва підприємства з запитами стосовно причин порушень трудовго законодавства його також було звільнено з надуманих пісдтав (прогул без поважних причин, п.4 ст. 40 КЗпП України) наказом підприємства №180/о з 01.11.2016 року. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17 лютого 2017 року у справі №752/18463/16-ц було задоволено його позов до ДП «Завод 410 ЦА» про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлено на роботі. Зазначене рішення також підтверджено рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10 травня 2017 року та постановою Верховного Суду від 28.01.2019 року. На виконання рішення суду його було поновлено на роботі наказом від 24.02.2017 року №37/о. Однак, його фактично не було допущено до роботи, перепустки для перебування на підприємстві не видано. В цей же день наказом підприємства його відсторонено від роботи за надуманою підставою. При цьому виплати належної йому, згідно рішення суду, середньомісячної заробітної плати за вимушений прогул відповідачем не здійснено. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 липня 2017 року у справі №752/103999/17 задоволено його позов до відповідача про визнання незаконним наказу №94/о про звільнення , поновлено на роботі та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Це рішення також було підтверджено рішенням Апеляційного суду м. Києва від 07.11.2017 року, а ухвалою Верховного Суду від 11.01.2019 року відповідачу було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на це рішення. Ним до Солом`янського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві подано виконавчий лист №752/10399/17 за яким було відкрито виконавче провадження №54492361. Між тим, відповідач не повідомив про поновлення на роботі. В ухвалі від 13.03.2019 року Голосіївським районним судом м. Києва в справі №752/10399/17 за його позовом до відповідача встановлено наступне: «Аналузуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що Державним підприємством «Завод 410 ЦА» порушено норми законодавства у галузі трудового права в частині негайного виконання рішення суду про поновлення [PERSON] на роботі, поновлення останнього на роботі на виконання рішення суду до цього часу фактично не відбулось, незважаючи на видачу наказу №278/о від 19.12.2017 року з яким працівника не ознайомили, копії не вручили та фактично позивач не був допущений до виконання попередніх обов`язків». Майже протягом року відповідач умисно не виконував рішення суду. В цей час він тяжко захворів, причиною чого стали незаконні дії відповідача, необхідність постійно відвідувати судові засідання з метою відстоювання своїх прав, мав нервову напруженість, знущання з боку відповідача по відношенню до нього в тому числі і в судових засіданнях. Відповідач не виконував рішення суду та не сплачував йому призначені грошові виплати за вимушений прогул, відтак, він не мав можливості підтримувати належний рівень життя та здоров`я, купувати необхідні ліки для підтримання здоров`я. Стверджував, що він був змушений подавати додаткові заяви до суду з приводу затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі та пов`язані з цим вимоги стосовно сплати середньомісячної заробітної плати. Наслідком хвороби було встановлення йому третьої групи інвалідності. З 29 березня по 19 квітня 2019 року він знову хворів і в цей період отримав листа від 28 березня 2019 року №77-1302, яким його було повідомлено, що наказом від 28 березня 2019 року №139/о його знову звільнено з роботи без будь-яких пояснень та підстав, що в черговий раз завдало йому душевних страждань, у такий спосіб було принижено його честь та гідність, а також ділову репутацію. Неодноразове, незаконне його звільнення з формулюванням «за прогул без поважних причин» підривало його авторитет перед підлеглими, оскільки він жодного разу не отримував дисциплінарних стягнень, має багато заохочень за хорошу роботу на підприємстві. 22 квітня 2019 року у відділі кадрів ДП «Завод 410 ЦА» його було повідомлено, що наказом підприємства від 01 квітня 2019 року №147/о скасовано наказ від 28 березня 2019 року №139/о, як такий , що не був реалізований. І в цей же день наказом ДП «Завод-410 ЦА» від 22 квітня 2019 року його в черговий раз було звільнено з посади заступника технічного директора з питань експлуатації будівель та споруд за прогул без поважних причин, на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Також позивач послався на те, що постановою Верховного Суду від 28 січня 2019 року в справі №752/18463/16 за його позовом до ДП «Завод 410 ЦА» встановлено, що відповідачем при звільненні [PERSON] , крім іншого також було допущено порушення Статуту ДП «Завод 410 ЦА», оскільки [PERSON] , як голова ради трудового колективу ДП «Завод 410 ЦА» не міг бути звільнений з роботи або переведений на інші посади з ініціативи адміністрації підприємства без згоди відповідного органу цього колективу. За наведених у позовній заяві обставин, позивач зазначає, що внаслідок грубих порушень відповідачем його трудових прав, що підтверджено рішеннями судів, котрі набрали чинності, невиплати заробітної плати за вимушений прогул, невиплати середньомісячного заробітку з підстав невиконання рішення судів відповідачем, отриманим внаслідок цих обставин захворюванням, проявам фізичного болю та стражданням позивача у зв`язку з ушкодженням здоров`я, зазнає душевні страждання викликані протиправною поведінкою відповідача. Йому, позивачу, була заподіяна моральна шкода, оскільки він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання. На відшкодування завданої йому моральної шкоди позивач просив стягнути з відповідача 316 920, 00 гривень, яка складається з 166 920, 00 гривень на відшкодування душевних страждань за наслідками приниження його гідності, усвідомленням безпорадності перед протиправними діями керівництва підприємства та 150 000, 00 гривень на відшкодування моральних страждань через втрату нормальних життєвих зв`язків, що вимагало додаткових зусиль для організації життя, внаслідок втрати здоров`я та встановлення йому третього ступеню інвалідності, що є прямим наслідком протиправних та психотравмуючих дій відповідача. Провадження у справі відкрито 15.07.2019 року з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження. 22.06.2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву [PERSON] до ДП «Завод 410 ЦА» про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Як видно зі змісту відзиву, відповідач ДП «Завод 410 ЦА» заперечує проти позову [PERSON] , просить відмовити в його задоволенні у повному обсязі. Посилаючись на те, що позивач просить відшкодувати моральну шкоду з підстав довготривалого невиконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17.02.2017 року, а зважаючи що це рішення підлягало негайному виконанню, то вважає, що позивач звернувшись до суду з позовом 10.07.2019 року пропустив строки позовної давності, встановлені статтею 233 КЗпП України. Крім того, відповідач стверджує, що на підтвердження заявлених позовних вимог позивач не надав належних та допустимих доказів спричинення йому моральної шкоди, підтверджуючі глибину, характер, тяжкість моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків та приниження його честі та гідності, а також підтверджуючих заявлений до відшкодування розмір моральної шкоди. На підтвердження виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17.02.2017 року по справі №752/18463/16-ц в частині стягнення середнього заробітку в сумі : 146 607, 82 грн. надали копію платіжної вимоги ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві та банківської виписки від 11.12.2017 року та від 12.12.2017 року, а також копію наказу ДП «Завод 410 ЦА» від 24.02.2017 року №37/о про поновлення позивача на раніше займаній посаді на виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17.02.2017 року. по справі №752/18463/16-ц. На підтвердження факту відсутності тяжкого майнового стану позивача у зв`язку з невиконанням відповідачем інших судових рішень про його поновлення на раніше займаній посаді та виплати йому середнього заробітку, а саме рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02.07.2020 року по справі №752/9481/19 надали копії видаткових касових ордерів про отримання позивачем суми заборгованості в розмірі 219 864, 00 гривень. Підготовче провадження у справі закрито 13 квітня 2021 року. У судовому засіданні, під час судового розгляду справи по суті позивач [PERSON] , заявлені позовні вимоги до ДП «Завод 410 ЦА» про відшкодування моральної шкоди підтримав, просив задовольнити з зазначених у позовній заяві підстав. Представник відповідача ДП «Завод 410 ЦА» просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позов. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи у судовому засіданні , всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги та їх заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Правилами статтей 12, 13 ЦПК України встановлено, що: цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до правил частин першої, четвертої та п`ятої статті 82 цього Кодексу встановлено, що: обставини, які визнаються учасниками справи , не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників; обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом; обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] з 17 листопада 2008 року перебував у трудових правовідносинах із ДП «Завод 410 ЦА», а на час виникнення спірних правовідносин обіймав посаду заступника технічного директора з питань експлуатації будівель та споруд. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17 лютого 2017 року у справі №752/18463/16-ц позов [PERSON] до ДП «Завод 410» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимущеного прогулу було задоволено. Визнано незаконним наказ ДП «Завод 410 Цивільної авіації» від 01.11.2016 року № 180/о про звільнення [PERSON] .. [PERSON] поновлено на роботі на посаді заступника технічного директора з питань експлуатації будівель та споруд ДП «Завод 410 Цивільної авіації». Стягнуто з ДП «Завод 410 Цивільної авіації на користь [PERSON] : заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмір 97 920 грн., судові витратив розмірі 551, 21 грн., а всього 98 471, 21 грн.. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення в частині поновлення [PERSON] на роботі та виплати йому заробітної плати в розмірі 2 500 грн. допущено до негайного виконання. (а.с. 157-161). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10 травня 2017 року за апеляційною скаргою ДП «Завод 410 Цивільної авіації», рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 лютого 2017 року у справі №752/18463/16-ц за позовом [PERSON] до ДП «Завод 410 Цивільної авіації» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимущеного прогулу змінено в частині зменшення розміру стягнутої з ДП «Завод 410 Цивільної авіації» на користь [PERSON] заробітної плати за час вимушеного прогулу з 97 920 грн. до 95 531 грн. 28 коп. без врахування податків та обов`язкових зборів. Всього стягнуто 96 082, 49 грн. (а.с.162-167). Зазначені рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 лютого 2017 року у справі №752/18463/16-ц за позов [PERSON] до ДП «Завод 410 Цивільної авіації» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимущеного прогулу та Апеляційного суду м. Києва від 10 травня 2017 року залишені без змін постановою Верховного Суду від 28 січня 2019 року. 14.07.2017 року Голосіївським районним судом м. Києва у справі №752/10399/17 також було ухвалено рішення за позовом [PERSON] до ДП «Завод 410 ЦА» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яким: визнано незаконним наказ ДП «Завод 410 ЦА» від 11.05.2017 року за №94/о про звільнення [PERSON] ; [PERSON] поновлено на роботі на посаді заступника директора технічного з питань експлуатації будівель та споруд ДП «Завод 410 ЦА»; стягнуто з ДП «Завод 410 ЦА» на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 120 026, 43 грн., судові витрати в розмірі 430, грн., а всього 121 251 грн. 24 коп.. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення в частині поновлення [PERSON] на роботі та виплати йому заробітної плати у розмірі 36 742 грн. 80 коп. допущено до негайного виконання. (а.с.176-181). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року за результатами розгляду апеляційної скарги відповідача ДП «Завод 410 Цивільної авіації» рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 липня 2017 року в частині вирішення позовних вимог про поновлення на роботі змінено. Поновлено [PERSON] на посаді заступника технічного директора з питань експлуатації будівель та споруд ДП «Завод 410 ЦА» з 12 травня 2017 року. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 липня 2017 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Стягнуто з ДП «Завод 410 ЦА» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 травня по 14 липня 2017 року в сумі 19 206 грн. 88 коп. Визначена сума середнього заробітку підлягала до стягнення за вирахуванням суми прибуткового податку та інших обов`язкових платежів. (а.с.182-189). У судовому засіданні позивач [PERSON] підтвердив, що звертаючись до суду з позовом він просить відшкодувати завдану йому з вини відповідача моральну шкоду довготривалим невиконанням рішень Голосіївського районного суду м. Києва, перенесені ним у зв`язку з цим моральні страждання, а також відсутність грошових коштів на відновлення його стану фізичного здоров`я, що зазнало тяжких наслідків. Відповідно до правил ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до правил статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, ураховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілим компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд зобов`язаний врахувати конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат. Зокрема, врахувати тяжкість вимушених змін у їх життєвих і виробничих відносинах, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Викладені позивачем [PERSON] у позовній заяві обставин, щодо його безпідставного звільнення та допущених при цьому порушень ДП «Завод 410- ЦА», то ці обставини отримали оцінку в судових рішеннях від 17 лютого та 14 липня 2017 року і цими ж рішеннями судів його права були поновлені. У той же час, зазначені позивачем обставини щодо його, на його ж думку, незаконного звільнення з роботи ДП «Завод 410 ЦА» 22 квітня 2019 року то позивачем не надано суду доказів, що таке його звільнення визнано судом незаконним, а вимоги щодо оскарження цього звільнення не були предметом судового розгляду в межах цієї справи, що розглядалася судом. Докази щодо того, що стан здоров`я [PERSON] зазнав тяжких наслідків з причин психологічних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо його звільнення з роботи 01.11.2016 року та 11.05.2017 року суду не надано, таких висновків суд доходить з огляду на наступне. Відповідно до положень ЦПК України в редакції на час ухвалення Голосіївським районним судом м. Києва 17.02. та 14.07. 2017 року рішень за позовними вимогами [PERSON] до ДП «Завод 410 ЦА» про визнання наказів про звільнення незаконними, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, на виконання вимог ст. 367 ЦПК України (в редакції ЗУ №1618-ІV від 18.03.2004 року) рішення були допущені до негайного виконання в частині поновлення [PERSON] на роботі та виплати йому заробітної плати у розмірі 2 500 гривень та 36 742,80 грн. відповідно. Відповідно до правил ст. 368 ЦПК України (в редакції ЗУ №1618-ІV від 18.03.2004 року), за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора , який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді , видається один виконавчий лист. З аналізу змісту статтей 367 та 368 ЦПК України (в редакції ЗУ №1618-ІV від 18.03.2004 року), суд за заявою [PERSON] на виконання ухвалених судових рішень, одразу після їх ухвалення мав видати по два виконавчих листи , а саме один на негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі, другий на негайне стягнення заробітної плати в межах платежів за один місяць. Після набрання рішенням суду законної сили видати виконавчий лист на стягнення решти середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Порядок пред`явлення виконавчих листів до виконання і їх виконання встановлено Законом України «Про виконавче провадження». Крім того положеннями цивільно-процесуального законодавства України встановлено судовий контроль за виконанням судових рішень. Правилами статті 383 ЦПК України (в редакції ЗУ №1618-ІV від 18.03.2004 року) встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, що підлягав до застосування з 15 грудня 2017 року судовий контроль за виконанням судових рішень встановлено статтею 447, якою також надано право стороні виконавчого провадження звертатися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушені їхні права чи свободи. На думку суду, під час судового розгляду, заявлених [PERSON] позовних вимог про відшкодування моральної шкоди з підстав довготривалого невиконання судових рішень, ухвалених на його користь, зокрема щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, предметом перевірки має бути, коли стягувач скористався своїм правом на виконання ухваленого на його користь судового рішення, коли таке рішення було виконано, а також яких зусиль останній докладав для вжиття заходів з метою його виконання, чи були наявні в діях боржника умисел направлений на невиконання рішення суду або ж вина. Проте, доказів за результатами дослідження яких суд мав би можливість встановити обставини коли та за яких обставин були виконані відповідачем у справі ДП «Завод 410 ЦА» рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 лютого та 14 липня 2017 року, зокрема й у частині стягнення на користь [PERSON] з ДП «Завод 410 ЦА» середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивачем суду не надано. За даними платіжної вимоги №54674414/8 від 11 грудня 2017 року ДП «Завод 410 ЦА» перерахувало на рахунок ДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві 146 607, 82 гривень у відповідності джо ст.ст. 6,48,52,56 Закону України «Про виконавче провадження», по зведеному виконавчому провадженні №54674414 на підставі виконавчого листа №751/10399/17 виданого 14.07.2017 року Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з державного підприємства «Завод 410 ЦА» грошових коштів на користь [PERSON] ; на підставі виконавчого листа №752/18463/16 ц виданого 24.05.2017 року Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з державного підприємства «Завод 410 ЦА» грошових коштів на користь [PERSON] , всього 146 607, 82 грн. (а.с.140). Позивач [PERSON] у судовому засіданні визнав, що належні йому грошові кошти на виконання рішень Голосіївського районного суду м. Києва від 17 лютого та 14 липня 2017 року відповідач ДП «Завод 410 ЦА» сплатило йому 12 грудня 2017 року. З огляду на відсутність доказів за якими суд мав би можливість встановити обставини щодо строків виконання відповідачем ДП «Завод 410 ЦА» судових рішень Голосіївського районного суду м. Києва від 17 лютого та 14 липня 2017 року, а також причин їх порушення, у суду відсутні підстави для оцінки наданих позивачем доказів його психологічних страждань та настання їх наслідків, а також причинно наслідковий зв`язок, зокрема це стосується наданого [PERSON] висновку експерта №09-04-2019 комплексного дослідження моральної шкоди потерпілого, громадсько-етичної категорії суспільства, а також консультативного висновку спеціаліста лікара-кардіолога від 07.09.2018 року, відносно [PERSON] , консультативного висновку спеціаліста лікаря-кардіолога від 21.09.2018 року відносно [PERSON] , виписки із медичної карти хворого №7005559 [PERSON] про його перебування на стаціонарному лікуванні з 11.09. по 21.09.2018 року - що стосується його стану здоров`я позивача вже після виконання рішень судів у частині стягнення належних йому грошових коштів від відповідача - 12 грудня 2017 року. Отже на підставі встановлених судом обставини за результатами судового розгляду позовних вимог [PERSON] до ДП «Завод 410 ЦА» про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed