Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-21 00:00:00

У лютому 2022 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги. В обґрунтування позову зазначено, що позивачем у період з 01.11.2016 по 01.11.2021 надавались відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] . За вказаний період відповідач, всупереч вимогам ст. ст. 64, 67, 68 ЖК України та ст. ст. 322, 526 ЦК України, не виконував свій обов`язок щодо здійснення оплати за надані послуги у повному обсязі, внаслідок чого у нього перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 33060,56 грн. Посилаючись на вказані обставини, Концерн «МТМ» просив стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 33060,56 грн, а також судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2021 позовну заяву Концерну «МТМ» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із викликом (повідомленням) учасників справи у судове засідання, призначено судове засідання на 06.04.2022. Цією ж ухвалою встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. 06.04.2022 на адресу суду надійшов відзив відповідача. В обґрунтування відзиву зазначено, що звертаючись до суду із вказаним позовом Концерн «МТМ» не дотримався вимог ЦК України, оскільки порушив термін позовної давності, зазначивши період за який просить стягнути заборгованість, а саме з 01.02.2019 року. Просив застосувати строк позовної давності. Крім того, відповідач вважає розрахунок заборгованості некоректним через відсутність показників загально домового лічильника. 11.04.2022 надійшла відповідь на відзив представника Концерну «МТМ», у якій зазначено, що протягом 2017 р., 2018 р. та 2019 р. відповідачем здійснювалися дії спрямовані на визнання боргу, відповідно, перебіг позовної давності переривався. Крім того, представник позивача зазначила, що, подаючи позов у лютому 2022 року, позивачем ураховувалися норми чинного законодавства, а саме п. 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), а саме під час дії карантину, встановленого Кабміном з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. З приводу наданого розрахунку, то до позовної заяви був доданий розрахунок суми заборгованості у вигляді роздруківки особового розрахунку. ЦПК не передбачено вимоги, відповідно до яких повинен бути оформлений розрахунок заборгованості. Крім того, щомісяця Відповідач отримує від Позивача за своєю адресою рахунки за надані в звітному періоді послуг, в яких також відображається структура наданих послуг та нарахування окремо по кожній складовій послуги. Тож, відповідач має вичерпну інформацію з приводу кількості наданих послуг, їх структури, вартості та наявної заборгованості, а також діючих на момент проведення розрахунків тарифів на відповідні послуги. Представник позивача [PERSON] у судові засідання не з`являлася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином, неодноразово подавала заяви про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. У судові засідання відповідач [PERSON] не з`являвся. На засідання, яке призначено на 22.07.2022 року, не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, клопотань не заявив. У матеріалах справи містяться відзив на позовну заяву і заперечення до відповіді на відзив, тому суд вважажє за можливе прийняти рішення на підставі наявних доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, у межах заявлених позовних вимог, доходить висновку, що позов Концерну «Міські теплові мережі» підлягає задоволенню, виходячи з наступних обставин. Згідно з п. 1.3 Рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29.01.2009 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». Вказані обставини є загальновідомими у межах міста, а відтак не підлягають доказуванню при розгляді цивільної справи. Отже, Концерн «Міські теплові мережі» є юридичною особою, яка надає послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 за № 630, централізоване постачання гарячої води - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання. Централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами регулюються Законом України від «Про житлово-комунальні послуги», який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов`язки. Статтею 68 ЖК України та ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» закріплено обов`язок споживача послуги оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги. У відповідності до п. 18 діючих Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 8). Проте, згідно відзиву на позовну заяву, відповідач не спростовує той факт, що він є споживачем, але визнає позов частково. З особового рахунку [NUMBER] (адреса: [ADDRESS] ), вбачається, що зареєстрованих осіб - 0 люд., загальна сума боргу за опалення та підігрів з листопада 2016 року по листопад 2021 року складає 33060,56 грн (а.с. 7). Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Оскільки відповідач не виконував свого обов`язку із своєчасної сплати за надані позивачем послуги з централізованого опалення, не спростував розрахунок заборгованості, зроблений позивачем, а також не заперечував факту надання вказаних послуг та не здійснення ним оплат за них, суд доходить до висновку, що позовні вимоги Концерну «МТМ» про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води є обґрунтованими. Так, згідно розрахунку заборгованості, який відповідачем належними та допустимими доказами не спростований, заборгованість за надані у квартиру [ADDRESS] послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з листопада 2016 по листопад 2021 становить 33060 грн 56 коп. Відповідач просив застосувати строк позовної давності за період з листопада 2016 року по 01.02.2019 року. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. З позовом про стягнення вказаної суми заборгованості позивач звернувся до суду 21.02.2022 (згідно штампу з відміткою суду). Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Як встановлено судом, відповідач зобов`язаний щомісяця здійснювати оплату за спожиті житлово-комунальні послуги, а відтак вказані зобов`язання відповідача з оплати житлово-комунальних послуг виникали щомісяця. Розрахунковим періодом для оплати послуг, згідно п. 18 діючих Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, є календарний місяць. Плата за послуги повинна була вноситися не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Тобто, з 21 числа кожного місяця, що слідує за розрахунковим, починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці житлово-комунальних послуг, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №712/8916/17. Пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину. Вказаний закон набрав чинності з 02 квітня 2020 року. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено на всій території України карантин з 12.03.2020. Дію карантину, встановленого зазначеною постановою, продовжено на всій території України згідно з постановами Кабінету Міністрів України № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021, № 855 від 11.08.2021, № 981 від 22.09.2021. Станом на день ухвалення судом рішення карантин не скасований. Таким чином, за вимогами, починаючи з 02.04.2017 строк позовної давності продовжується на строк дії карантину. Крім того, відповідності до приписів ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Верховний Суд в постанові від 23.12.2020 у справі № 127/23910/14-ц дійшов висновку, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 17.02.2021 в справі № 760/16111/15-ц, 07.04.2021 у справі № 301/1310/16-ц, від 14.04.2021 у справі № 759/16720/16-ц. Так, згідно розрахунку з листопада 2016 року по листопад 2011 року в рахунок сплати за опалення та підігрів було сплачено: у червні 2017 року за опалення - 200 грн, за підігрів - 200 грн, в той час як за опалення не виставлявся рахунок, а за підігрів було виставлено лише 133,78 грн, у жовтні 2017 року за опалення - 3174,10 грн, за підігрів - 50 грн, в той час як за опалення було виставлено лише 229,54 грн, а за підігрів було виставлено 133,78 грн, у грудні 2017 року за опалення - 1000 грн, за підігрів - 155 грн, в той час як за було виставлено лише 970 грн, а за підігрів було виставлено 334,35 грн, у липні 2018 року за опалення 100 - грн, за підігрів 100 грн, в той час як за опалення не виставлявся рахунок, а за підігрів було виставлено 198,84 грн, у серпні 2018 року за опалення 1500 грн, за підігрів 500 грн, в той час як за опалення не виставлявся рахунок, а за підігрів було виставлено лише 66,28 грн, у лютому 2019 року за опалення 366,33 грн, за підігрів 322 грн, в той час як за опалення було виставлено 1382,98 грн, а за підігрів було виставлено лише 242,22 грн. Ці дії відповідача свідчать про визнання боргу, адже з листопада 2016 року по квітень 2017 року (початок дії карантину) відповідач мав сплатити за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання 6813,80 грн. З квітня 2017 року по грудень 2017 року (період, коли вносилась оплата за послуги) позивач мав сплатити 4352,63 грн, а сплатив 47779,78 грн, тобто частково погасив борг за період з листопада 2016 року по квітень 2017 року, а отже підстав для застосування строків позовної давності судом не встановлено. За таких обставин, позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» підлягають задоволенню у повному обсязі, та з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за централізоване опалення у розмірі 33060,56 грн. Крім того, у відповідності з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача.

Outcome: approved