Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю її та [PERSON] , [INFO] , без шлюбу у період з 01.01.1996 року по 03.11.2021 рік (а.с.1-4, 33). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 1996 до 2021 року вона з [PERSON] проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю як чоловік та жінки, однак шлюб не реєстрували. За час спільного життя у них народилось двоє дітей, син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Відповідач є донькою [PERSON] від першого шлюбу. Зазначає, що спочатку вони з [PERSON] проживали у її матері, потім переїхали в буд. [ADDRESS] . Також за спільні кошти вони придбали однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , в якій зараз проживає їхня спільна донька. Вказує, що [INFO] помер [PERSON] , вони з донькою здійснили його поховання. Після смерті останнього відкрилась спадщина на квартиру та автомобіль. У зв`язку з цим встановлення факту проживання однією сім`єю має значення для оформлення нею права власності на спадкове майно. Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 03.06.2022 року відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У встановлений судом строк представник відповідач подав відзив (а.с.55-59), згідно якого у задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі. Зазначив, що після смерті [PERSON] відповідач, яка є його донькою, прийняла спадщину як спадкоємець за законом першої черги. Позивач по справі в обґрунтування позову не надала жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про факт проживання її та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Не підтверджується їх спільне проживання спочатку за адресою: [ADDRESS] , потім за адресою: [ADDRESS] , а також та обставина, що вказану квартиру вони придбали за спільні кошти. Отримавши відзив, представником позивача подана відповідь на відзив (а.с.76-79), в якій вказав, що твердження, викладені в позовній заяві, основані на реальних фактах, є обґрунтованими та підтверджуються доказами і показаннями свідків. Також [PERSON] був зареєстрований у матері позивачки, що свідчить про факт проживання однією сім`єю. Крім того, у спадковій справі №68541892, заведеній за заявою відповідачки, невірно вказано прізвище спадкодавця « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] », а тому спадкова справа була заведена за заявою позивачки за №69196226. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити у повному обсязі з підстав, зазначених у позові та відповіді на відзив. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. У судовому засіданні в якості свідків були допитані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також позивач [PERSON] , які показали що [PERSON] та [PERSON] проживали спільно кілька десятиліть, мали спільні побут і господарство, в них народився син, а потім дочка. Показання допитаних свідків схожі та не суперечать іншим наданим доказам по справі. Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідач є донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с.65). Позивач [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.16). Згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] , між [PERSON] та [PERSON] , матір`ю відповідачки, 12 березня 2003 року розірвано шлюб (а.с.66). [PERSON] за життя з 27.11.2000 до 12.04.2019 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта та витягом з погосподарського обліку Менської міської ради №342/2 від 19.11.2021 (а.с.8-10, 25). За вказаною адресою також були зареєстровані [PERSON] з 30.06.1997 до 19.07.2003 року та [PERSON] з 01.06.1997 до 19.07.2003 року (а.с.25). З 12.05.2019 [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.8-10, 24). Також за вказаною адресою зареєстрована [PERSON] - дочка позивача (а.с.24). [PERSON] на праві власності належали квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями витягу про реєстрацію права власності та договору купівлі-продажу квартири (а.с.21,22), а також транспортний засіб марки ВАЗ моделі 217030 реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.14). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] [PERSON] помер (а.с.17). Після його смерті у другій чернігівській державній нотаріальній конторі відкрилась спадкова справа №69196225 (а.с.80, 114-121). Також за заявою [PERSON] 10.02.2022 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О.В. відкрита спадкова справа №69122872 (а.с.64). В обґрунтування позовних вимог позивач надає копії сімейних фотографій з [PERSON] (а.с.99-112). Частинами 2, 4 ст. 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1264 Цивільного кодексу України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Отже, при вирішенні даної категорії справи, необхідно виходити з того, що до спадкоємців четвертої черги належить не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Для підтвердження проживання однією сім`ю необхідно підтвердити факт ведення спільного господарства зі спадкодавцями, наявність спільного бюджету, піклування та підтримку один одного морально і матеріально. Відповідно до роз`яснень п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Наведене вище узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року в справі №127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі №343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі№522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі №354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі №490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі №490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року №757/8786/15-ц. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 204/6931/20 наголосив, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16. Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи із зазначених правових норм, що регулюють дані спірні правовідносини, фактичних обставин справи, враховуючи той факт, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі до 12.03.2003 року, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме встановлення факту проживання однією сім`єю з 13 березня 2003 року по 03 листопада 2021 року. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову з відповідача підлягає стягненню судовий збір. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач, відповідно положень п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн. Відповідно статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги від 18.11.2021, укладений з адвокатом Кушнеренком Є.Ю. (а.с.26), ордер (а.с.30) та акт виконаних робіт від 30.11.2021 (а.с.28) і квитанція до прибуткового касового ордеру №140 від 18.11.2021 (а.с.27), відповідно до яких сплачено 14 000,00 грн. Відповідачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано договір про надання правничої допомоги від 17.02.2022, укладений з адвокатом Кравченком В.В. (а.с.49), ордер (а.с.50) та квитанція до прибуткового касового ордеру від 21.06.2022 (а.с.67) і акт-розрахунок (а.с.68-69), відповідно до яких сплачено 6 400,00 грн. Частиною 10 ст. 141 ЦПК встановлено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Враховуючи, що позов задоволено частково, кожна сторона понесла витрати на професійну правничу допомогу, а також складність справи, спрощений порядок її розгляду, обсяг виконаних адвокатами робіт, час, витраченим адвокатами на виконання таких робіт, клопотання представника відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, та принцип розумності та справедливості, суд вважає за можливе провести зустрічне зарахування грошових сум і стягнути з відповідача на користь позивача 5 000,00 грн. витрат на правову допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: partial