Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-19 00:00:00

14\~січня 2021\~року заступник\~керівника Первомайської\~місцевої прокуратури\~Миколаївської області звернулась до суду в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації до [PERSON] про повернення земельної ділянки з розташованою на ній водоймою. На обґрунтування своїх вимог зазначила, що 15 листопада 2009 року між Кривоозерською РДА та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки з розташованим на ній водним об`єктом, загальною площею 2.11 га, кадастровий номер: 4823982000:01:000:0028, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва(риборозведення), із земель державної власності в межах території Ленінської сільської ради, в довгострокову оренду строком на 10 років. Прокурор вказує, що термін дії договору закінчився 16 листопада 2019 року, однак [PERSON] до Кривоозерської РДА чи Миколаївської облдержадміністрації із листом-повідомленням про намір продовжити дію договору оренди землі від 15 листопада 2009 року, на новий строк не звертався, що фактично унеможливило продовження терміну дії такого договору. Разом з тим, відповідач продовжує користуватися спірною земельною ділянкою із водним об`єктом, тому прокурор просив зобов`язати [PERSON] повернути державі в особі Миколаївської обласної державної адміністрації вищевказану земельну ділянку з розташованою на ній водоймою та стягнути судові витрати на їх користь. В судовому засіданні прокурор заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник відповідача - [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, вказуючи, що їм не дали можливості продовжити договірні відносини, проте вони вживали для цього всіх заходів. Вислухавши сторони, дослідивши наявні у справі письмові докази, суд приходить до наступного. Згідно зі положень ст.131-1\~Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до положення ч.3\~ст.23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно з положеннями ч.ч.3,4 ст.56 Цивільного процесуального кодексу України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Оренда землі, відповідно до положень ст.ст.1,2 Закону України "Про оренду землі"(в редакції на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закону), є заснованим на договорі строковим платним володінням і користуванням земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Положеннями ч.3 ст.792 ЦК України та ст.124 ЗК України регулювання відносин у сфері оренди земель, зокрема питань конкретизації і деталізації особливостей та порядку укладення договору оренди землі, його істотних умов, основних прав та обов`язків його сторін, порядку зміни, припинення та поновлення такого договору, віднесено до сфери дії профільного нормативно-правового акту Закону України "Про оренду землі". Положення ст.33 Закону передбачає, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). При цьому, правова конструкція ч.ч.2,3 ст.33 Закону передбачає, що орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі, додавши до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі проект додаткової угоди. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (ч. 5 ст. 33 Закону). Водночас, ч.6\~ст.33 Закону було передбачено можливість поновлення договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, у разі якщо орендар продовжував користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі. За таких обставин, в силу приписів ч.8 ст.33 Закону, сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку повинна укладатись додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі можуть бути оскаржені в суді (ч. 9 ст. 33 Закону). Положеннями ст.33 Закону визначено алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та визначено певні правові запобіжники для захисту орендаря, як більш уразливої сторони в цих правовідносинах, від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря. При цьому законодавець ототожнив поняття «переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк» та «поновлення договору оренди землі», використовуючи конструкцію «поновлення договору оренди землі» як для підстави такого поновлення, передбаченої частинами першою - п`ятою, так і для підстави, передбаченої частиною шостою цієї статті, що свідчить про їх логічну послідовність. Дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин. Маючи такий намір, він (орендар) зобов`язаний до закінчення строку оренди землі (у строки, визначені ч.2 ст.33 Закону) повідомити про це орендаря та надіслати проект додаткової угоди. Мета такого повідомлення - запобігання укладення орендодавцем договору оренди з іншою особою у зв`язку з відсутністю в нього інформації про наявність наміру в дійсного орендаря продовжувати орендні правовідносини. Орендодавець, розглянувши у місячний термін таке повідомлення і проект додаткової угоди, за необхідності узгодивши з орендарем істотні умови, зобов`язаний або укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, або повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень щодо поновлення договору оренди землі шляхом надсилання листа-повідомлення про прийняте рішення (ч. ч. 1-5 ст. 33 Закону). За наявності відмови чи ухилення орендодавця від її укладення після дотримання усіх перелічених вище умов - орендар може оскаржити такі дії орендодавця в судовому порядку. Саме факт порушення орендодавцем місячного терміну для направлення орендареві листа-повідомлення про прийняте ним рішення у відповідь на вчасно надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди дає орендареві підстави розраховувати на можливість поновлення договору оренди землі в силу закону положень ч. 6 ст. 33 Закону. Отже, правова конструкція поновлення договору оренди землі на новий строк згідно положень ч.6 ст.33 Закону може застосовуватись тільки у випадку звернення орендаря до орендодавця з листом повідомленням про бажання поновити договір оренди на новий строк відповідно до положень ч. ч. 2, 3 ст. 33 Закону при відсутності відповіді орендодавця (при мовчазній згоді) та за умови обов`язкового укладення між ними додаткової угоди про поновлення такого договору. Аналогічна правова позиції викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справах №313/350/16-ц і №159/5756/18. Судом встановлено, що 15 листопада 2009 року між Кривоозерською райдержадміністрацією Кривоозерського району Миколаївської області в особі голови Савчука М.І., який діє на підставі Закону України "Про місцеві державні адміністрації" (орендодавець) та [PERSON] (орендар) укладено договір №358, відповідно до якого Орендодавець надав, а Орендар прийняв в довгострокову оренду строком на 10 років із земель запасу в межах території Ленінської сільської ради, в строкове платне користування земельну ділянку із земель водного фонду, з розташованим на ній водним об`єктом загальною площею 2.11 га, кадастровий номер: 4823982000:01:000:0028, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (риборозведення) із земель державної власності, в межах території Ленінської сільської ради, за межами населеного пункту, Кривоозерського району Миколаївської області. Спірний договір укладено терміном до 15 листопада 2019 року. Вказаний водний об`єкт був переданий у фактичне користування орендарю, згідно з актом передання-приймання-від 20 листопада 2009 року(а.с.13-17). Пунктом 3.1 Договору передбачено переважне право орендаря на поновлення договору оренди після закінчення терміну його дії та встановлено обов`язок останнього не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір його продовжити. За умовами Договору (п. 1.1), інформацією Кривоозерської райдержадміністрації від 23 березня 2019 року, вказана ділянка відноситься до земель водного фонду державної власності та розташована за межами населеного пункту, а отже, згідно ч.5 ст.122 ЗК України, її розпорядником є Миколаївська облдержадміністрація. Відповідно до даних інформацій Кривоозерської районної державної адміністрації від 23 березня 2019 року, 13 травня 2020 року та 03 вересня 2020 року, Миколаївської обласної державної адміністрації від 25 лютого 2020 року, 27 березня 2020 року, 07 серпня 2020 року і 18 вересня 2020 року, [PERSON] у встановленому Договором порядку за поновленням терміну його дії не звертався. Крім того, [PERSON] не звертався до облдержадміністрації з питань укладення додаткової угоди до Договору та не ініціював у судовому порядку розгляд питання про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк, що підтверджується даними інформації, наданої Миколаївською обласною державною адміністрацією від 27 березня 2020 року за вих.№05-31/193/5-20, від 07 серпня 2020 року за вих.№05-67/2076/5-20, від 18 вересня 2020 року №05-67/2603/5-20. Актом обстеження земельної ділянки від 18 серпня 2020 року та квитанцією від 17 серпня 2020 року про сплату орендних платежів за використання землі [PERSON] підтверджується, що відповідач продовжує використання спірної земельної ділянки та водного об`єкта, також підтверджується інформаціями Гойдаївської сільської ради від 18 грудня 2019 року, 25 лютого 2020 року, 18 грудня 2020 року. Земельний кодекс пов`язує право оренди земельної ділянки з укладенням додаткової угоди до договору оренди землі про його поновлення, яке підлягає державній реєстрації відповідно до законодавства. Водночас, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право оренди на спірну земельну ділянку за [PERSON] не зареєстровано(а.с.103). Таким чином, суд приходить до висновку, що договір оренди припинив свою дію у зв`язку із закінченням строків на який він був укладений, як наслідок земельна ділянка з водним об`єктом на даний час використовується [PERSON] без належних правових підстав. Внаслідок цих неправомірних дій відповідача власник спірної земельної ділянки всупереч ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 321 ЦК України, ст.ст.78, 90 ЗК України позбавлений можливості користуватися і розпоряджатись своєю власністю. Положеннями ч.1 ст.1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Отже права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Повноваження власника спірних земель від імені держави здійснюються Миколаївською облдержадміністрацією. Відповідно до положень ч.5 ст.122 ЗК України передача земельних ділянок із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельних ділянок, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб, віднесена до повноважень обласних державних адміністрацій. Таким чином, у даному випадку права власника майна підлягають захисту у спосіб, установлений ст.1212 ЦК України, шляхом повернення земельної ділянки державі у особі Миколаївської обласної державної адміністрації. За таких підстав суд визнає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved