Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-21 00:00:00

[PERSON] \~\~звернулась до суду із вище вказаною позовною заявою, у якій просить стягнути з [PERSON] 14627,45 грн або іншу грошову суму у гривнях, яка буде еквівалентна 500 доларам США за офіційним курсом НБУ на дату ухвалення рішення суду. Позов мотивувала тим, що 14.06.2021 року позивачка та [PERSON] уклали договір про наміри, за умовами якого сторони зобов`язувалися в обумовлений в договорі строк укласти та належним чином оформити договір купівлі-продажу земельної ділянки. На виконання положень зазначеного договору з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо укладення договору купівлі-продажу, позивачка передала відповідачці забезпечувальний платіж в розмірі 500 доларів США. В обумовлений договором про наміри строк для укладення договору купівлі-продажу такий договір не було укладено. З метою досудового врегулювання спору позивач звернулась до відповідача з листом щодо повернення отриманих нею коштів, проте кошти повернуті їй так і не були. Вважає, що укладений між нею та відповідачем договір відповідає вимогам законодавства щодо попереднього договору. Платіж грошових коштів, здійснений на користь [PERSON] за попереднім договором, є авансом та підлягає стягненню з [PERSON] на її користь. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позові. Позивач суду пояснила, що вона дійсно підписувала договір завдатку від 14.06.2021 року (а.с. 3-7). Однак по суті це є договором авансу. Зазначила, що вони з відповідачем дійсно усно домовились про укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки, однак обставини склались так, що вона через тиждень повідомила [PERSON] про відмову від покупки та просила останню повернути грошові кошти, сплачені нею. \~ \~ \~ \~Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала з приводу задоволення позовних вимог. Зазначила, що [PERSON] дійсно надала саме завдаток. Вважає, що відносини, що виникли між сторонами, підлягають під регулювання відносин завдатку. Повідомила, що [PERSON] були зроблені правовстановлюючі документи на нерухоме майно, відповідно до норм чинного законодавства, оскільки вони були старого зразка. На пояснення представника відповідача позивач зазначила, що вона знала про виготовлення відповідачем правовстановлюючих документів на майно, але вважає, що ця обставина її ніяким чином не стосується. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 14.06.2021 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено договір завдатку (а.с. 5-7). Згідно п. 2.1. сторони домовилися, шо продавець продає, а покумець купує земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення садівництва, площею 0,050 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2972209310. На земельній ділянці розташована не капітальна будівля, яка окремо не потребує реєстрації. Відповідно до п. 2.3. сторони продавця і покупця узгодили строки здійснення намірів купівлі-продажу, а саме: до 30.09.2021 року на умовах, викладених нижче, укласти договір купівлі-продажу об`єкта продажу. Пунктом 2.4. передбачено, що сторони дійшли згоди, що в підтвердження факту наміру укладання договору купівлі-продажу об`єкту продажу та з метою забезпечення його виконання покупець передає продавцю грошову суму у розмірі 500 доларів США. Згідно п. 2.4.1. продавцю передається покупцем, як завдаток, в рахунок належного за цим договором платежу, зазначеного в п. 2.2. договору, у розмірі 500 доларів США. У випадку відмови продавця від намірів здійснення договору купівлі-продажу об`єкта продажу або порушення інших зобов`язань за цим договором, продавець повертає покупцю подвійну суму завдатку, вказану в п. 2.4., під час підписання цього договору (п.п. 3 п 3.2. договору, а.с. 6). Зазначений договір укладений в письмовій формі, нотаріально не посвідчений. Як встановлено з матеріалів справи та підтверджено сторонами у судовому засіданні, договір купівлі-продажу земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON] в обумовлений сторонами строк укладено не було; позивач дійсно передала відповідачу грошові кошти у сумі 500 долларов США. Для досудового врегулювання спору, [PERSON] зверталась до [PERSON] з листом-вимогою про повернення їй 500 доларів США (а.с. 8). Доказів відправки зазначеного листа-вимоги позивачем суду не надано. Відповідно до ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ч.\~ч.\~1,\~2\~ст.\~5\~ЦПК України\~здійснюючи правосуддя,\~суд захищає\~права,\~свободи та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні та\~суспільні інтереси\~у спосіб,\~визначений законом\~або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно\~ст. 526 ч. 1 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. ч. 1, 4\~ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ч. 1\~ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною першою\~статті 546 ЦК України\~ визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Статтею 570 ЦК України\~визначено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Частинами першою та третьою\~статті 571 ЦК України\~визначені правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком, відповідно до яких у випадку, якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу об`єкта. Як вбачається із матеріалів справи, пояснень сторін, укладення договору завдатку від 14.06.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було обумовлене наявністю у сторін намірів щодо укладання в подальшому договору купівлі-продажу нерухомого майна, а правідносини, які виникли між сторонами, є правовідносинами, які виникають саме з договору завдатку, відтак, і наслідки для сторін мають застосовуватись саме з таких правовідносин. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів, слід відмовити.

Outcome: dismissed