Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокатське об`єднання «СОЛ» в особі адвоката Флінт В.І., звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову посилається на те, що 13.02.2019 як позикодавцем [PERSON] було передано позичальнику [PERSON] 100000 грн. При отриманні зазначеної позики відповідач зобов`язався повернути її позивачу до 14.03.2019. На підтвердження укладення договору позики та його умов відповідачем було складено та надано позивачу розписку від 13.02.2019, якою відповідач засвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. З огляду на параграф 1 розділу 71 ЦК України між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, за яким відповідач отримав позику в сумі 100000 грн., строком до 14.03.2019. Вказує, що на даний час відповідач умови розписки не виконав, борг не повернув, зустрічей та телефонних розмов уникає. На підставі наведеного, просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 100000 грн., а також відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 1000 грн. сплаченого судового збору та витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 20000 грн. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.05.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 15.07.2022 на адресу суду від представника позивача адвокат Климчук О.С., що діє на підставі ордеру на надання правничої (правової допомоги) серії АІ № 1231162, виданим адвокатське об`єднання «СОЛ» 11.05.2022, надійшло клопотання від 11.07.2022 про долучення до матеріалів справи оригіналу розписки відповідача від 13.02.2019. Позивач у дане судове засідання не з`явився, при цьому його представник адвокат Климчук О.С. надіслав до суду клопотання, в якому зазначив, що 11.07.2022 представником позивача на адресу суду засобами поштового зв`язку було направлено оригінал розписки відповідача. Враховуючи, що Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, у зв`язку із неодноразовою неявкою відповідача та його представника в судові засідання без поважних причин, та враховуючи, що представником позивача подані до суду всі заяви та необхідні докази у справі, просить провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами без участі представника позивача та позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не повторно з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток рекомендованими поштовими відправленнями, про причини неявки не повідомлено, відзив на позов не подано, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. За приписами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки заперечень з приводу цього від позивача та його представника не надходило. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 13.02.2019 [PERSON] отримав від [PERSON] у позику готівкові кошти в розмірі 100000 грн. Строк, на який надається позика, становить 30 днів, до 14.03.2019 з моменту її отримання. Вказані обставини підтверджуються розпискою відповідача від 13.02.2019, оригінал якої додано до матеріалів справи. Як зазначено у даній розписці, позика є безвідсотковою та позичальник не зобов`язаний сплачувати відсотки від суми позики. Наявність оригіналу даної розписки у позикодавця посвідчує факт отримання позичальником готівкових коштів у відповідності до даної розписки. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками. За приписами ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова розписка є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики. Безгрошовість договору може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами. За своєю юридичною природою договір позики є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14. Як встановлено судом, відповідач свої зобов`язання за вищезазначеним договором позики не виконав і суму боргу в обумовлений у договорі строк позивачу не повернув. На підтвердження невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повернення суми позики представник позивача надав суду оригінал розписки відповідача від 13.02.2019. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25.04.2012 у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач виконав свої зобов`язання за договором позики та повернув позивачу грошові кошти. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача є підставними та доведеними, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути суму боргу за договором позики від 13.02.2019 року в розмірі 100000 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 1000 грн. сплаченого судового збору. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Представником позивача у позові зазначено попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, яка позивач, очікує понести у зв`язку із розглядом справи, серед чого витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції 20000 грн. Крім того, 16.11.2021 представником позивача адвокатом Флінт В.І. подано заяву про компенсацію витрат на правову допомогу, згідно з якою просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу в сумі 20000 грн. До вказаної заяви представник позивача додав оригінал квитанції № 1-2253К від 22.12.2020 про оплату послуг за договором № Б-94/15-12/20 від 15.12.2020 в розмірі 20000 грн. Встановлено, що 15.12.2022 позивач уклав договір про надання правничої (правової) допомоги № Б-94/15-12/20 з адвокатським об`єднанням «СОЛ». 15.12.2020 між позивачем та адвокатським об`єднанням «СОЛ» укладено додаткову угоду № 1 до зазначеного договору про надання правничої (правової) допомоги, за умовами якої клієнт доручає, а об`єднання бере на себе зобов`язання надавати клієнту правничу (правову) допомогу: здійснення правового аналізу матеріалів, наданих клієнтом, щодо можливості стягнення боргу у сумі 100000 грн. за борговою розпискою в досудовому/судовому порядку; формування правової позиції захисту інтересів клієнта; збір доказів (п. 1.2); складання та подання до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області позовної заяви про стягнення з [PERSON] боргу у сумі 100000 грн. за борговою розпискою (п. 1.3); представляти інтереси клієнта в Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області під час розгляду судом цивільної справи за позовом клієнта до [PERSON] про стягнення боргу у сумі 100000 грн. за борговою розпискою, для чого вчиняти всі необхідні дії та користуватись усіма правами і наданими повноваженнями, передбаченими п. п. 2.8-2.11 цього договору (п. 1.4). Обов`язки об`єднання, передбачені в п. п. 1.2-1.4 цієї додаткової угоди, виконуються об`єднанням окремо по кожному пункту та вважаються виконаними у повному обсязі з дня завершення розгляду цивільної справи судом першої інстанції. У відповідності до п. 4.3 договору сторони дійшли згоди, що розмір винагороди (гонорару) за надання об`єднанням правничої (правової) допомоги, передбаченої п. п. 1.2-1.4 цієї додаткової угоди, становить 20000 грн. Клієнт сплачує об`єднанню винагороду (гонорар) за надання правничої (правової) допомоги шляхом внесення чи перерахування грошових коштів на рахунок об`єднання протягом п`яти банківських днів з дня підписання цієї додаткової угоди. Оплата витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20000 грн. підтверджується оригіналом квитанції № 1-2253К від 22.12.2020. Повноваження адвоката адвокатського об`єднання «СОЛ» на здійснення представництва інтересів [PERSON] в Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області встановлено ордером на надання правничої (правової допомоги) серії АІ № 1081654, виданий адвокатським об`єднанням «СОЛ» 21.01.2021. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На підтвердження надання позивачу правничої допомоги на суму 20000 грн. її представником надано: договір про надання правничої (правової) допомоги № Б-94/15-12/20 від 15.12.2020; додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої (правової) допомоги № Б-94/15-12/20 від 15.12.2020; оригінал квитанції № 1-2253К від 22.12.2020 про оплату послуг за договором № Б-94/15-12/20 від 15.12.2020; ордер на надання правничої (правової допомоги) серії АІ № 1081654 від 21.01.2021. Конституцією України кожному надано право на професійну правничу допомогу. Держава гарантує можливість отримати кваліфіковану допомогу в необхідному обсязі та формах. В процесі реалізації свого права на правничу допомогу учасники судового розгляду, як правило, несуть відповідні витрати на послуги професійних представників адвокатів. Витрати на професійну правничу допомогу входять до складу витрат, пов`язаних із розглядом справи. Процесуальне законодавство України передбачає право учасників справи на відшкодування витрат на правничу допомогу за рахунок сторони, яка програла судовий спір. Попри те, що право на відшкодування витрат закріплено в усіх процесуальних кодексах, а граничний розмір компенсації таких витрат законом не обмежений, розмір витрат підлягає доказуванню, а право на їхнє відшкодування не є абсолютним. До складу витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню, процесуальний закон відносить представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо. Компенсація витрат на правничу допомогу у цивільних справах здійснюється, виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді, при складанні процесуальних документів, наданні інших необхідних для представництва та захисту прав замовника послуг. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу, а саме на підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат. Оскільки законодавство більше не містить встановленого граничного розміру компенсації витрат на правничу допомогу, питання розподілу витрат пов`язане виключно із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями). Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про відшкодування витрат на розгляд справи за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим: рішення у справах «Двойних проти України» (пункт 80) від 12 жовтня 2006 року, «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36) від 10 грудня 2009 року, «East/West Alliance Limited» проти України» (пункт 268) від 23 січня 2014 року, «Баришевський проти України» (пункт 95) від 26 лютого 2015 року та інші. У рішенні «Лавентс проти Латвії» (пункт 154) від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог. Суд не наділений повноваженням, а відповідно не вправі, зменшити розмір витрат на правничу допомогу з власної ініціативи, виключно за клопотанням іншої сторони (постанова Верховного Суду від 08 квітня 2019 року у справі № 922/619/18). Заперечень стосовно стягнення судових витрат від відповідачів не надходило. З урахуванням викладеного, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн.

Outcome: approved