Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та, змінивши позовні вимоги, просить визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] . [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , за адресою [ADDRESS] ; постановити рішення про негайне відібрання у [PERSON] малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , і повернення їх до нього за місцем його проживання. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 19 січня 2013 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб, від якого мають малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з ним та находяться на його утриманні. 16 травня 2022 року шлюб між ним та відповідачкою розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (справа № 209/814 22). Після деякого періоду проживання з відповідачкою, у квартирі її нового цивільного чоловіка, діти виявили бажання проживати разом зі мною, оскільки у своїй квартирі відповідачка почала влаштовувати своє особисте життя та проживати з іншим чоловіком. Тобто при проживанні з відповідачкою у його дітей навіть не було своєї особистої кімнати. Наразі, їхні діти залишилися проживати разом з ним у двокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належить моєму батьку - [PERSON] . Він є самозайнятою особою - адвокатом, отримує заробітну плату та постійно має додатковий дохід (додатково працює неофіційно). Спиртними напоями він не зловживає, негативних звичок також немає. Їхні діти самостійно виявили бажання проживати разом з ним за вищевказаною адресою, їх рішення є добровільним та не суперечить їх інтересам, тому що вони мають сталі соціальні зв`язки з оточуючим середовищем за місцем постійного проживання (друзі, родичі, школа, садочок, гуртки). На даний час діти забезпечені усім необхідним, мають добрі умови для проживання. Він любить своїх дітей і має змогу забезпечити їх всім необхідним. Свій робочий день він планує сам, постійно слідкує за станом здоров`я дітей, їх розвитком, виховує та піклується про них, у нього з обома доньками позитивний психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Його донька [PERSON] ходить до 3-Б класу комунального закладу «Ліцей № 26» Кам`янської міської ради, має друзів, добре навчається та не виявляє бажання, повернутися проживати до матері, що обумовлено обставинами, про які він виклав вище. Молодша дитина - [PERSON] ходить до комунального закладу «ЗДО (ясла-садок) комбінованого типу № 41 «Посмішка» КМР, де також має друзів і прив`язаність до вихователів. Також хоче зазначити, що останній період часу відповідачка проживає за межами Дніпропетровської області та жодної допомоги на дітей не надає. Заяву про стягнення аліментів він не подавав, оскільки має хороший дохід для забезпечення і себе, і дітей усім необхідним. 15 травня 2022 року відповідачка, ігноруючи те, що діти після розлучення постійно проживали з ним, без його відома і дозволу, без згоди на те їхніх дітей, самочинно забрала дітей та вивезла їх до Львівської області. Його спроби повернути дітей виявились безрезультатними. Він звертався до відповідача з проханням повернути дітей до їх фактичного місця проживання та його спроби були марними. Зі слів дітей, вони проживають у сторонніх їм людей, з матір`ю майже не бачаться та не спілкуються, оскільки дуже конфліктні стосунки. Діти не отримують належну освіту, медичну допомогу, не мають належного догляду зі сторони дорослих. Тобто проживають на значному віддаленні від всіх рідних та не можуть дати собі належного догляду. Оскільки діти на теперішній час проживають з ним, він опікується їх здоров`ям, навчанням, забезпечує їх усім необхідним, а мати [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей та забезпечення здобуття ними повної загальної середньої освіти. Враховуючи вище викладене, вважає, що з метою забезпечення інтересів дітей: [PERSON] та [PERSON] необхідно визначити місце проживания дітей з ним та відібрати дітей у матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. 13 червня 2022 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. 27 червня 2022 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просив задовольнити позов. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, оскільки знаходиться пожа межами міста, позов визнає у повному обсязі та не заперечує проти його задоволення. Представник третьої особи - заступник начальника служби у справи дітей міської ради Марина Вєтрова подала клопотання про розгляд справи без присутності представника органу опіки та піклування міської ради з урахуванням найкращих інтересів дітей та висновку від 13 липня 2022 року № 8 вих-20/300, в якому зазначено про доцільність визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків: Судом встановлено, що сторони з 19 січня 2013 року по 16 травня 2022 року перебували у шлюбі, від якого вони мають малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу проживають разом з позивачем та знаходиться на його утриманні та вихованні. Ці обставини підтверджуються копією рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. (справа № 209/814/22, копіями свідоцтва про народження, актові записи № 377 від 22 листопада 2016 року та № 245 від 19 квітня 2013 року, актом про встановлення факту проживання без реєстрації від 04 травня 2022 року. Відповідачка участі у вихованні та утриманні дітей [PERSON] та [PERSON] не бере, про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя не піклується, добровільно не надає матеріальної допомоги на дітей, що підтверджується довідкою КЗ «Ліцей № 26» КМР № 01-38/26 від 13 травня 2022 року, довідкою КЗ «ЗДО (ЯС)КТ № 41 «Посмішка» КМР № 18/05-01 від 06 травня 2022 року, довідкою ЦПМСД № 3 від 04 травня 2022 року. 15.05.2022 року відповідачка самовільно, в супереч бажання дітей та без згоди позивача, з яким проживали діти після розлучення, вивезла дітей до іншого міста, та не повертала. Згідно висновку № 8 вих-20/300 від 13 липня 2022 року (а.с 49-50), визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] є доцільним. Судом не встановлено, вчинення позивачем будь-яких перешкод відповідачці у виконанні нею своїх батьківських обов`язків та наявність її звернень до Служби у справах дітей з цього приводу. Позивач є самозайнятою особою - адвокатом, отримує заробітну плату, має можливість утримувати дітей та опікуватися ними, крім того, у нього є умови для проживання дітей разом з ним у квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями з ПФУ, витягом з Національної асоціації адвокатів, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 35028398. Відповідно до ст. 51 Конституції України обов`язок кожного громадянина України піклуватися про дітей. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Відповідно ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно ст. 142 СК України, діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Згідно ч. 1-3 ст. 150 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ч. 1 ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно ч.ч. 1-3 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно ч. 1 ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи те, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, крім того самочинно, без згоди позивача, з яким на законних підставах проживали малолітні діти, змінила їх місце проживання, суд вважає, що позовні вимоги про визначення місця проживання малолітніх дітей разом з позивачем та відібрання їх у позивачки підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved