Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

22 лютого 2022 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулись позивачі [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. В обґрунтування свого позову позивачі послались на те, що [PERSON] та [PERSON] від шлюбу, який наразі розірвано, мають спільну дитину - [PERSON] , який наразі досяг повноліття, продовжує мешкати разом з матір`ю, знаходячись на її повному утриманні, оскільки продовжує навчання на денному відділенні навчального закладу, у зв`язку із потребує матеріальної допомоги. Позивачі вважають, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину до закінчення навчання останнім, оскільки відповідач фізично здоровий, працездатний, не має потреб у лікуванні серйозних хвороб, працює, отримує заробітну плату, а на утриманні інших осіб не має. З викладених підстав позивачі звернулись до суду із даним позовом, в якому просять суд стягувати з відповідача на користь та на утримання повнолітнього сина - позивача [PERSON] аліменти в розмірі ј частки від усіх доходів (заробітку) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для осіб відповідного віку, з 28 серпня 2021 року і до досягнення дитиною двадцяти трьох років. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2022 року позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в частині позовних вимог [PERSON] залишено без розгляду. В судове засідання учасники справи повторно не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. При цьому відповідач правом на подання відзиву не скористався, неодноразово надсилав на адресу суду листи електронною поштою про неможливість явки в судове засідання через перебування за кордоном, докази чого суду жодного разу не надав, як і не подав заяви чи клопотання про відкладення/перенесення розгляду справи. За викладених умов суд оцінює неявки відповідача в судові засідання як такі, що здійснені без поважних причин. В прохальній частині позову викладено заяву про розгляд справи за відсутності позивача [PERSON] , заперечення проти розгляду справи в заочному порядку відсутні. За таких обставин у відповідності до ст.ст.211, 223, 240, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності сторін та здійснити розгляд справи по суті в заочному порядку відповідно до Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] від спільного шлюбу, який наразі розірваний, мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який наразі зареєстрований та мешкає разом із матір`ю. Викладені обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження позивача, копією свідоцтва про розірвання шлюбу, копією паспорту позивача, довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб. Також судом встановлено, що станом на час подання даного позову до суду позивач [PERSON] досяг повноліття (на момент розгляду справи його вік становить 18 років) та є учнем ДПТНЗ «Дніпровський центр професійно-технічної освіти туристичного сервісу» ІІІ рівня акредитації за професією «Адміністратор. Агент з організації туризму» відповідно наказу №4-«З-УДЗ» від 28 серпня 2021 року. Форма навчання денна, термін навчання півтора роки з 01 вересня 2021 року по 11 січня 2023 року, не знаходиться на повному державному утриманні. Викладені обставин підтверджуються копією паспорту позивача, копією довідки з місця навчання. Окрім того, як встановлено судом в ході розгляду справи та не спростовується матеріалами справи, повнолітній [PERSON] потребує матеріальної допомоги у зв`язку із продовженням навчання, а відповідач має можливість надавати таку допомогу, хоча цього не здійснює. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами СК України. Так, відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є примусове виконання добровільно не виконаного обв`язку. Згідно ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Положеннями ст.200 ч.1 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. Відповідно до ст.182 ч.1 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст.200 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Нормою ст.191 СК України в контексті положень ст.201 СК України встановлено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх взаємозв`язку та сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом на підставі зазначених доказів фактичні обставини спірних правовідносин в контексті наведених вище норм діючого законодавства, суд приходить до висновку, що стягнення аліментів на утримання сина/дочки, які продовжують навчання є одним із способів захисту їх інтересів, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, оскільки на період навчання повнолітні син/дочка зазвичай не мають самостійного і достатнього заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх сина/дочку, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою/сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). При встановленні потреби в утриманні повнолітнього сина/дочки суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють їх дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Наведені правові висновки суду узгоджуються із правовими позиціями Верховного Суду у постановах від 06 серпня 2018 року по справі №748/2340/17, від 25 лютого 2020 року по справі №521/4397/17, від 01 квітня 2020 року по справі №521/16268/18, від 20 травня 2020 року по справі №635/1139/17, від 17 червня 2020 року по справі №761/10510/17, від 04 серпня 2020 року по справі №489/100/18. Стосовно спірних правовідносин сторін у даній цивільній справі, то в ході її розгляду судом достеменно встановлено наявність у [PERSON] та [PERSON] (відповідач) спільної повнолітнього сина [PERSON] (позивач), якому на момент подання позову та розгляду справи виповнилось 18 років, і який продовжує навчання, у зв`язку із чим вочевидь потребує матеріальної допомоги своїх батьків. Разом з тим, коштів самої лише [PERSON] для утримання спільного з відповідачем сина не вистачає, а тому є потреба в наданні утримання і з боку відповідача, який належної матеріальної допомоги не надає, хоча може надавати. Крім того, приймаючи до уваги відсутність в суду даних щодо наявності у відповідача інших утриманців, скрутного матеріального становища та/або незадовільного стану здоров`я, відсутність доказів припинення права на аліменти на підставі ст.190 СК України, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та необхідність їх задоволення, однак частково. Частковість задоволення позову зумовлена тим, що до позовної заяви та під час її розгляду не долучено доказів щодо конкретного розміру витрат на утримання позивача, яких останній потребує у зв`язку із продовженням навчання, розміру доходів відповідача, наявного у останнього на праві власності майна та витрат на нього тощо. Відтак, заявлений до стягнення в якості аліментів розмір частки з усіх доходів (заробітку) платника аліментів має бути зменшений з 1/4 до 1/5 частки. Не підлягає встановленню, як того бажає позивач на підставі ст.182 ч.2 СК України, мінімальний розмір аліментів у вигляді 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки такий мінімальний розмір за змістом тієї ж норми встановлюється лише при стягненні аліментів саме на дитину. Разом з тим, згідно ст.6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття, а тому при вирішенні питання про стягнення аліментів на повнолітнього сина означена норма ст.182 ч.2 СК України застосуванню не підлягає, що вбачається і зі змісту ст.201 СК України. Більш того, норми глави 16 СК України, які регулюють питання виконання батьками обов`язку з утримання своїх повнолітніх дочки/сина, взагалі не визначають мінімального розміру аліментів. Стосовно часу, з якого мають бути призначені аліменти на утримання позивача, то в позові, який подано до суду 22 лютого 2022 року, вказується 28 серпня 2021 року, що є датою наказу про зарахування позивача до ДПТНЗ «Дніпровський центр професійно-технічної освіти туристичного сервісу», де він продовжує навчання. В той же час, за змістом ст.ст.191, 201 СК України за загальним правилом аліменти за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час, що фактично і просить позивач у своєму позову, можуть бути присуджені, за умови подання позивачем суду доказів того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Однак, матеріали даної цивільної справи не містять жодних доказів того, що позивач та/або його мати вчиняли будь-які дії, спрямовані на одержання з відповідача аліментів на позивача, який продовжує навчання. Більш того, за змістом ст.199 СК України у позивача, як повнолітнього сина, який продовжує навчання, право на одержання аліментів від своїх батьків, а отже і від відповідача, виникає лише з моменту повноліття, якого позивач досяг лише після [INFO] (день народження позивача), а з 28 серпня 2021 року по 18 лютого 2022 року позивач був ще неповнолітньою особою. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову - шляхом стягнення з відповідача на користь та на утримання позивача аліментів в розмірі 1/5 частки від усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, починаючи з дати пред`явлення позову і до досягнення повнолітнім сином двадцяти трьох років або до завершення навчання (в залежності від того, яка подія наступить першою).

Outcome: partial