Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, у якій просить визнати незаконним та скасувати наказ директора КНЗ «Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів №1 ім. Т.Г. Шевченка Козятинської міської ради» № 121-зп від 08.11.2021 про відсторонення від роботи та припинення виплати на час відсторонення від роботи, а також стягнути на її користь середній заробіток за 08.11.2021 в розмірі 711 грн. 49 коп., зобов`язавши відповідача здійснити всі передбачені законом відрахування податків і зборів з нарахованої заробітної плати за 08.11.2021. Позов обґрунтовує тим, що з вона працює учителем біології КНЗ «Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів №1 ім. Т.Г. Шевченка Козятинської міської ради». 08.11.2021, у той час, коли вона перебувала на робочому місці і виконувала свої посадові обов`язки, їй було вручено наказ директора школи від 08.11.2021 №121-зп про її відсторонення від роботи. Відповідно до п.1 вказаного наказу причиною відсторонення від роботи стала відмова від проведення профілактичного щеплення від COV1D -19. Строк відсторонення вказано на строк до усунення порушення або надання медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COV1D -19, виданого закладом охорони здоров`я та відповідно до переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16.09.2011 №595. Відповідно до п.2 зазначеного наказу директора школи оплату праці їй встановлено проводити з урахуванням ч.1 ст.94 КЗпАП, ч.1 ст. 1 ЗУ «Про оплату праці». Підставою для прийняття таких рішень у вказаному наказі зазначені ст.10 Закону України «Основи законодавства про охорону здоров`я», ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», п.8 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25.03.2015 №267 та наказ МОЗ України від 04.10.2021 № 2153 «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», метою прийняття рішення вказано запобігання розповсюдження коронавірусної інфекції. Вважає наказ директора шкоди про відсторонення незаконним з підстав грубих порушень її конституційних прав з боку відповідача, оскільки ні в трудовому договорі, ні в посадовій інструкції, ні в будь-якому іншому документі, що регламентують її посадові обов`язки як учителя біології, не передбаченого її обов`язку пройти профілактичне щеплення від разпіраторної хвороби COV1D -19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Так само, як і не передбачено повноваження відповідача на відсторонення її з роботи з підстав відсутності вказаного щеплення. Крім того позивач зазначає, що у зв`язку з вказаними подіями, що мали місце 08.011.2021, у неї із адміністрацією шкоди виник конфлікт, на розв`язання якого були викликані працівники поліції. Після чого у неї погіршився стан здоров`я , внаслідок чого з 09.11.2021 по 24.11.2021 вона перебувала на лікарняному. Також, внаслідок незаконного рішення вона була позбавлена можливості працювати і одержувати заробітну плату за 08.11.2021, а також через ненарахування їй заробітної плати у вказаний період, не було здійснено відрахування обов`язкових податків та внесків із заробітної плати, що потягне зменшення розмір її пенсії в майбутньому. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду від 27.01.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача КНЗ «Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів №1 ім. Т.Г. Шевченка Козятинської міської ради» в судовому засідання заперечувала щодо вимог позову, вказуючи на законність прийнятого наказу. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що згідно трудової книжки серії [NUMBER] від 15 серпня 1984 року, [PERSON] з 15.08.1984 прийнята на роботу на посаду вчителя біології в Козятинську середню школу №1. На підставі рішення 13 сесії 5 скликання Козятинської міської ради від 19.10.2007 №781-V змінено назву Козятинської середньої школи І-ІІІ ступенів №1 ім. Т.Г. Шевченка на комунальний навчальний заклад спеціалізована школа І-ІІІ ступенів №1 ім. Т.Г. Шевченка Козятинської міської ради Вінницької області. Заробітна плата позивача у вересні та жовтні 2021 року складає 29882,38 грн., що підтверджується довідкою про доходи №182 від 01.12.2021. Комунальним навчальним закладом І-ІІІ ступенів №1 ім. Т.Г. Шевченка Козятинської міської ради 29.10.2021 винесено попередження про порядок дій щодо виконання з 08.11.2021 вимоги відсторонення від роботи працівників закладів освіти, а саме: якщо працівник не надасть сертифікат (свідоцтво) про щеплення чи медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації, то 5 листопада буде видано наказ про відсторонення його від роботи без збереження заробітної плати. З акту №1 від 29.10.2021 вбачається, що директором школи [PERSON] у присутності заступника директора з навчально-виховної роботи Федонюк Л.М., секретаря Мандюр Л.В. складено його про те, що 29.10.2021 вчительці біології [PERSON] було запропоновано ознайомитись із порядком дій щодо виконання з 8 листопада 2021 року вимоги відсторонення від роботи працівників закладів освіти, які ухиляються від проведення профілактичних щеплень COVID-19. [PERSON] прочитала попередження, сфотографувала аркуш з попередженням на телефон, але поставити підпис відмовилася. Директором «Спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №1 ім. Т.Г. Шевченка Козятинської міської ради Вінницької області» було видано наказ №193 від 05.11.2021 про відсторонення від роботи з 8 листопада 2021 року працівників закладу освіти, які відмовляються або ухиляються від проведення профілактичних щеплень проти COVID-19, на строк до усунення причин, що його зумовили, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16.09.2011 №595 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.; на час відсторонення оплата праці працівників здійснюється з урахуванням ч.1 ст.94 КУпП, ч.1 ст. 1 ЗУ «Про оплату праці». Із акта № 4 від 05.11.2021, складеного директором школи [PERSON] , у присутності заступника директора з навчально-виховної роботи Федонюк Л.М., секретаря Мандюр Л.В. вбачається, що 29.10.2021 вчитель біології [PERSON] відмовилась підписувати наказ директора навчального закладу №193 від 05.11.2021 «Про відсторонення від роботи з 8 листопада 2021 року працівників закладів освіти, які ухиляються від проведення профілактичних щеплень COVID-19». Відповідно до наказу директора «Спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №1 ім. Т.Г. Шевченка Козятинської міської ради Вінницької області» №121-зп від 08.11.2021, [PERSON] відсторонено від роботи 08 листопада 2021 року на строк до усунення причин, що його зумовили. Із акту № 5 від 08.11.2021, складеного директором школи [PERSON] , у присутності заступника директора з навчально-виховної роботи Федонюк Л.М., секретаря Мандюр Л.В. вбачається, що 08.11.2021 вчитель біології [PERSON] відмовилась підписувати наказ директора навчального закладу №121-зп від 08.11.2021 про її відсторонення від роботи 8 листопада 2021 року. 08.11.2021 [PERSON] звернулась до ВП №2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницьквій області із повідомленням щодо неправомірних дій адміністрацією ЗОШ №1, дане повідомлення було зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» ВП №2 (м.Козятин) Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області за №7628, що підтверджується талоном- повідомленням єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію заяву. 09.11.2021 директором «Спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №1 ім. Т.Г. Шевченка Козятинської міської ради Вінницької області» винесено наказ №127-зп про продовження відсторонення від роботи вчителя біології [PERSON] . Наказом №147-зп від 24.11.2021 [PERSON] допущено до роботи з 25 листопада 2021 року на підставі висновку лікаря щодо наявності протипоказання до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 від 24.11.2021 Крім того, наказом №148-зп від 24.11.2021 скасовано наказ №127зп «Про продовження відсторонення від роботи вчителя біології [PERSON] », у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю вчителя біології [PERSON] з 09.11.2021 по 10.11.2021; 11.11.2021 по 12.11.2021; 15.11.2021 по 24.11.2021 на підставі листків непрацездатності. Як вбачається із довідки КП Козятинський міський центр первинної медико-санітарної допомоги Козятинської міської ради» від 05.04.2022 [PERSON] хворіла з 08.11.2021 13-30 по 24.11.2021. Відповідно до висновку лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 від 24.11.2021, у [PERSON] наявні протипоказання до вакцинації на шість місяців до 24.05.2022. Тобто, позивач просить визнати незаконним наказ, згідно якого вона була вісторонена від роботи 08.11.2021 - один день ( оскільки інший наказ про продовження її відсторонення був скасований самим роботодавцем після отримання відомостей щодо наявності протипоказань до щеплення), та виплатити середній заробіток саме за один такий день вимушеного прогулу. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 46 КЗпП України, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. За змістом вищеназваної статті допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом. Відсторонення працівника від роботи слід розуміти як один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання. Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам. Статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Частинами 2,3 вказаної статті передбачено, що працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень ці працівники у порядку, встановленому законом, відсторонюються від виконання зазначених видів робіт; у разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями. Отже, до інших передбачених законодавством випадків відсторонення працівників від роботи (згідно ч. 1 ст. 46 КЗпП України) належить, зокрема, і відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Так, наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі -Перелік № 2153). Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники: 1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; 2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; 3) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності; 4) підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади; 5) установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів; 6) підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року №83. Судом встановлено, що [PERSON] працює вчителем біології у комунальному закладі «Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів №1 ім. Т.Г. Шевченка Козятинської міської ради», що належить територіальній громаді міста Козятина та віднесений до сфери управління Козятинської міської ради. Позивачем, станом на 08.11.2021, не було надано роботодавцеві доказів на підтвердження проведення щеплення проти COVID-19, а також не було надано довідки про наявність протипоказань до щеплення проти COVID-19. Пунктом 416\~ постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2», який набрав чинності з 08 листопада 2021 року, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити: 1) \~ \~ \~ \~контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти СОУЮ-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153; 2) \~ \~ \~ \~відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком №2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; а також 3) \~ \~ \~ \~взяти до відома, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті і Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Отже, з аналізу вказаних вище норм закону, що директор комунального навчального закладу «Спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №1 ім. Т.Г. Шевченка Козятинської міської ради» має повноваження та обов`язок щодо контролю за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень та повноваження на відсторонення від роботи працівників за наявності певних обставин. Відсторонюючи працівника від роботи, роботодавець повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а тому в наказі про відсторонення зазначаються підстави та строки такого відстороненні. Керівник зобов`язаний ознайомити працівника з наказом про відсторонення від роботи. Так, позивача було попереджено про необхідність надати роботодавцеві документи про проведення щеплення проти COVID-19 або надати довідку про наявність протипоказань до щеплення; також попереджено про наслідки невиконання вказаних вимог; здійснено всі заходи щодо ознайомлення з наказом про її відстронення. Позивачем була надана роботодавцеві довідка про наявність протипоказань до щеплення, про що також зазначав представник відповідача, проте це було зроблено після того, як позивач вийшла на роботу після лікування - наприкінці листопада 2021 року; станом на 08.11.2021 позивач не надала роботодавцеві довідку про наявність протипоказань до щеплення Отже, роботодавцем вчинено дії по відстороненню позивача від роботи на підставі та у межах повноважень, що визначені законом. У постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 682/1692/17 Верховний Суд дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Тобто в цьому питанні принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, тобто є виправданим. У постанові від 10 березня 2021 року у справі № 331/5291/19 Верховний Суд зазначив, що інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави у питанні безпеки життя і здоров`я її громадян. Втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законі, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети, та є цілком необхідним у демократичному суспільстві. Крім того, нормою статті 7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» підприємства, установи і організації зобов`язані усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які є носіями збудників інфекційних захворювань, хворих на небезпечні для оточуючих інфекційні хвороби, або осіб, які були в контакті з такими хворими, з виплатою у встановленому порядку допомоги з соціального страхування, а також осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. У рішенні від 15 березня 2012 року у справі «Соломахін проти України» ( заява № 24429/03 ) Європейський суд з прав людини сформулював правовий висновок, що обов`язкове щеплення як примусовий медичний захід є втручанням у гарантоване пунктом першим статті 8 Конвенції право на повагу до приватного життя особи, що включає фізичну та психологічну недоторканність особи. Порушення фізичної недо-торканності заявника можна вважати виправданим для дотримання цілей охорони здоров`я населення та необхідності контролювати поширення інфекційного захворю-вання. Для визначення законності таких втручань Європейський суд з прав людини вказує на те, що «аби визначити, що це втручання потягнуло за собою порушення статті 8 Конвенції, суд повинен ( має ) обґрунтувати доцільність та виправданість таких дій відповідно до абзацу другого цієї статті, тобто встановити, чи є втручання виправданим «відповідно до закону» і чи має воно на меті законні цілі, і чи були вони «виправданими в демократичному суспільстві». Досліджуючи питання наявності закону, Європейський суд з прав людини в ухваленому 08 квітня 2021 року рішенні ( пункт 266 ) у справі «Вавржичка та інші проти Чеської Республіки» ( заява № 47621/13 ), наголосив: «Суд повторює, що оспорюване втручання мало би опиратися на певну законодавчу базу внутрішнього законодавства, при чому ці закони повинні бути як адекватно доступними, так і сформульованими з достатньою точністю, аби дозволити тим, до кого вони застосовуються, регулювати свою поведінку і, при необхідності, з відповідними порадами передбачити до ступеня, який є розумним за даних обставин, наслідки, які можуть спричинити за собою дані дії ( див., наприклад, Дубська і Крейзова проти Чеської Республіки [GC], № 28859/11 і 28473/12, § 167, 15 листопада 2016 року, з додатковим посиланням )». Європейський суд з прав людини вста новив, що втручання у приватне життя у вигляді обов`язку зробити щеплення ґрунтується на законі, а тому у цьому немає порушень. Отже, на думку суду, наказ від 08.11.2021 № 121-зп про відсторонення позивача від роботи є законним, винесеним на підставі та у відповідності до положень чинного законодавства уповноваженою на те особою, а тому підстав для його скасування не вбачається. Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Тобто заробітна плата виплачується саме за виконану роботу. Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується. За змістом ч. 1,2 ст. 235 КЗпП, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Пунктом 32 постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Отже, вказані норми закону та роз`яснення у Постанові Пленуму ВСУ пов`язують можливість виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, якщо мали місце незаконне звільнення, переведення, відсторонення. У Постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 369/10046/18 (№ 61-9664сво19) зазначено, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника. Тобто, обов`язок сплати середнього заробітку може бути наявним у роботодавця, якщо були порушені права працівника. У цій справі, на думку суду, такі порушення відсутні, оскільки відсторонення [PERSON] від роботи було здійснено на підставі положень чинного законодавства. Вимога про сплату середнього заробітку, як похідна вимога, може бути задоволена лише за підтвердження факту порушення прав позивача, чого встановлено не було. Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. Вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною від вимоги про скасування наказу про відсторонення від роботи та її вирішення напряму залежить від вирішення вимоги про скасування відповідного наказу. Тобто, якщо йдеться про стягнення середньої заробітної плати за 08.11.2021, то така вимога може розглядатись у контексті неправомірності наказу, який діяв саме у цей період. Враховуючи, що наказ про відсторонення позивача від роботи є законним, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів - середнього заробітку за час вимушеного прогулу, немає. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»). ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (справа Проніна\~проти України,\~\~ № 63566/00 § 23, рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).\~ Аналізуючи вищевикладені обставини та правові норми, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення його від роботи. Також відсутні підстави для задоволення вимоги про виплату невиплаченої заробітної плати за час вимушеного прогулу під час відсторонення позивача від роботи. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову позивачеві у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: dismissed