Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-07 00:00:00

[PERSON] 22.11.2021 року (дата поштового відправлення) звернувся до Придніпровського районного суду міста Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем та в них народилось двоє доньок, які постійно проживають з ним. На підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23.11.2020 року у справі №759/13109/20, державним виконавцем Святошинського ВДВС у м. Києві відкрито виконавче провадження №64292892 по стягненню з [PERSON] на його користь аліментів. Відповідно до довідки-розрахунку станом на 12.11.2021 рік, заборгованість [PERSON] по аліментам становить 102317,29 грн. Позивачка вказує, що відповідач має сплатити пеню за несвоєчасну сплаті аліментів за період з 04.08.2020 року по 31.10.2021 року, яка відповідно до наданого ним розрахунку становить 227801,67 грн. Проте враховуючи положення ч. 2 ст. 196 СК України позивач зменшив свої вимоги та просив стягнути з [PERSON] на його користь пеню в сумі 102317,29 грн., що не перевищує 100 відсотків заборгованості по аліментах.. Ухвалою суду від 10.01.2022 провадження в справі відкрито, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв відносно предмету спору. В судове засідання представник позивача адвокат Вітер С.В. подав клопотання про розгляд справи без їхньої участі, підтримав позовні вимоги та просив позов задоволити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] заперечувала проти задоволення позову вказуючи, що вона не знала про судове рішення щодо стягнення з неї на користь позивача аліментів на утримання дітей. Рішення суду про стягнення аліментів було нею оскаржено в апеляційному порядку, але їй було відмовлено. В даний час в суді розглядається справа щодо визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів. Відповідачка заперечує, що свідомо не сплачувала аліменти, через що утворилась заборгованість. Зауважувала, що в довідці-розрахунку, наданій позивачем, не враховано грошові перекази, які були нею добровільно перераховані на картковий рахунок позивача, матеріальна допомога на утримання дітей. Також вказала, що в м. Черкаси вона проживає з лютого 2022 року. Просила в позові відмовити. В судовому засіданні представник відповідачки адвокат Куян М.В. просив відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позов, також підтримав пояснення надані відповідачкою. У відзиві на позов представник відповідачки адвокат Куян М.В. заперечував проти доводів позивача посилаючись на наступне. Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва у справі №759/13109/20 від 23.11.2020 року задоволено позов [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини усіх видів (доходів) заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.08.2020 і до досягнення [PERSON] повноліття, а від того часу - 1/4 частини усіх видів (доходів) заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття [PERSON] . 26.10.2021 року Відповідачем подано заяву про перегляд заочного рішення. За результатами розгляду якої, ухвалою Святошинського районного суду від 07.12.2021 року, заяву залишено без задоволення. Ухвалою Київського апеляційного суду №22-ц/824/18838/2021 від 29.12.2021 року відкрито апеляційне провадження щодо перегляду заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва у справі № 759/13109/20. Відомості про призначення дати судового засідання у даній справі на день подачі відзиву, відсутні. У зв`язку з чим, на даний час, заочне рішення, у справі № 759/13109/20 від 23 листопада 2020 року, яким призначено стягнення аліментів на користь Позивача не набрало законної сили, а тому не підлягає виконанню. Водночас, станом на сьогоднішній день, за позовною заявою Відповідача, Придніпровським районним судом м. Черкаси відкрито провадження у справі 711/6530/21, про визначення місця проживання дітей та визначення розміру аліментів. Тобто, на даний час, між Позивачем і Відповідачем існує спір про визначення місця проживання дітей і як наслідок про право на отримання аліментів. Так, станом на день подачі відзиву, заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва у справі № 759/13109/20 від 23 листопада 2020 року, не набрало законної сили, у зв`язку з його апеляційним оскарженням. Тому, в розумінні ст. 11, 509 ЦК України, до прийняття рішення судом апеляційної інстанції, у даній справі, не настав момент виникнення зобов`язання. Як наслідок, у разі відсутності зобов`язання, відсутня правова природа у застосуванні фінансової санкції за його прострочення, оскільки відсутній як сам факт прострочення зобов`язання (відсутній борг), так і вина Відповідача в цьому. Про відсутність вини Відповідача, свідчать ті обставини, що остання не була обізнана про наявність такого зобов`язання, оскільки ні копія заочного рішення, ні постанова про відкриття виконавчого провадження останній не вручалась. Всі виконавчі дії, які проводились державним виконавцем до 3 грудня 2021 року, не могли вказувати Відповідачу про здійснення примусового виконання рішення суду, оскільки не були пов`язані з Відповідачем. Зокрема, згідно інформації про хід виконання ВП № 64292892 виконавче провадження розпочато 27.01.2021 року, того ж дня, за однією і тією самою адресою повідомлено сторони. При цьому, Відповідач вже понад 5 місяців станом на день відкриття проводження не проживала за вказаною адресою, про що Позивачу було достовірно відомо. Після цього, 20 травня 2021 державний виконавець повторно направив на адресу проживання [PERSON] , замість адреси [PERSON] постанову про звернення стягнення на заробітну плату. При цьому, державний виконавець звернув стягнення на дохід Відповідача за місцем її попередньої роботи, де вона вже не працювала протягом 5 місяців, про що згідно відповіді ДФС України отриманої виконавцем 28.01.2021 повинно було бути відомо. У зв`язку з цим, постанова була повернута виконавцю. Більше того, з 27 травня 2021 року, Відповідач була офіційно зареєстрована в м. Вишгород Київської області, про що також повинно було бути відомо державному виконавцю, у зв`язку з чим, останній безпідставно направляв всі повідомлення адресовані [PERSON] на адресу проживання [PERSON] . Від так, усі дії направлені на примусове виконання заочного рішення, вчинені державним виконавцем, до 03.12.2021 року тобто до винесення постанови про накладення арешту на рахунки боржника, не були направлені безпосередньо на Відповідача, а повідомлення про їх здійснення направлялись на адресу її минулого чоловіка, тому остання не знала і не могла знати про наявність заочного рішення та його примусове виконання. Таким чином, доводи Позивача про можливість застосування вимог ст. 196 СК України до Відповідача є безпідставними, оскільки у разі, якщо остання не була належним чином повідомлена про наявність обов`язку щодо сплати на користь Позивача аліментів, її вина у не сплаті відсутня. Разом з тим, Відповідачу про відкриття виконавчого провадження № 64292892, стало відомо лише 7 грудня 2021 року під час розгляду Святошинським районним судом м. Києва у відкритому судовому засіданні заяви про перегляд заочного рішення у справі № 759/13109/20, в ході якої Представником Позивача - адвокатом Вітер С.В. до пояснень долучено копію постанови про відкриття виконавчого провадження, до цього часу, вона не була належним чином повідомлена, постанову про відкриття виконавчого провадження не отримувала. Також, з дня нанесення Позивачем Відповідачу тілесних ушкоджень, тобто з 24.07.2020 року Відповідач не проживає за спільною з Позивачем адресою. Відповідач зареєстрована, проживає і працює у місті Черкаси, а тому будь-які повідомлення направлені за адресою проживання [PERSON] , Відповідач не отримувала і не могла отримати. За таких обставин, враховуючи, що Відповідач не знала і не могла знати про наявність примусового виконання судового рішення, тобто про наявність зобов`язання сплачувати зазначену у судовому рішенні кошти, у зв`язку з цим, відсутня і вина Відповідача у виникнення заборгованості. Як наслідок відсутні підстави для застосування ст. 196 СК України. Крім відсутності вини Відповідача при прийнятті рішення про відмову у задоволенні позову, слід врахувати що, Позивачем, в порушення ст. 81 ЦПК України, не надано достовірних, належних і допустимих доказів, в розумінні ст.77-79 ЦПК України, наявності заборгованості за сплату аліментів. Зокрема, Позивачем до позову долучено довідку про стан заборгованості за виконавчим листом №759/2662/21 від 25.06.2021 виданого Київським апеляційним судом. Вказана справа не має жодного відношення до заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23.11.2020 року у справі 759/13109/20. А тому, не є достовірним, належним і допустимим доказом. Крім зазначеного, не достовірним доказом є і долучений Позивачем розрахунок заборгованості, який складений Представником Позивача - адвокатом Вітер С.В., оскільки, розрахунок заборгованості пені у ньому починається із серпня 2020 року, в той час, як заочне рішення яким зобов`язано Відповідача сплачувати аліменти ухвалене, в листопаді 2020 року. При цьому, ні у позові ні в додатках, не обґрунтовано суми зазначені у розрахунках. Таким чином, враховуючи, що між позивачем і Відповідачем існує спір про право на аліменти, а рішення суду, за яким, на думку Позивача, виникла заборгованість у Відповідача, не набрало законної сили, тобто у Відповідача відсутнє зобов`язання по сплаті аліментів Позивачу, Позивачем не надано достовірних, належних і допустимих доказів. На підставі викладеного просив в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення відповідача та її представника, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч.2, 3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Таким чином, суд вважає, що відповідач нарівні зі позивачем зобов`язаний нести витрати на утримання дитини. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , що не заперечується сторонами та встановлено рішеннями судів ухвалених в справах №759/13103/20 (про розірвання шлюбу), №759/13109/20 (про стягнення аліментів), а тому, в силу ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягає. Спір щодо батьківства відсутній. 23.11.2020 року Святошинським районним судом м. Києва в справі №759/13109/20 винесено заочне рішення, відповідно до якого стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини усіх видів (доходів) заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 04.08.2020 року і до досягнення [PERSON] повноліття, а від того часу ј частини усіх видів (доходів) заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення повноліття [PERSON] . 18.01.2021 року Святошинським районним судом м. Києва в справі №759/13109/20 було видано виконавчий лист. 27.01.2021 року головним державним виконавцем Святошинського районного відділу ДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м.Київ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадженні з виконання виконавчого листа №759/13109/20 виданого 18.01.2021 року Святошинським районним судом м. Києва (ВП №64292892). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07.12.2021 в справі №759/13109/20 відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] в перегляді заочного рішення суду. Відмовляючи в перегляді заочного рішення суд виходив, зокрема з того, що «У судове засідання, призначене судом відповідач не з`явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином про що свідчить присутність відповідача та її представника у судовому засіданні 11.11.2020 р. та відповідна розписка в отриманні судової повістки (а.с.38,39). Судом разом із представником відповідача була узгоджена дата проведення наступного судового засідання та узгоджений час для підготовки відповідачем відзиву. 20.11.2020 р. від представника відповідача до суду надійшли клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та про відкладення розгляду справи через хворобу представника з доказами перебування у серпні 2020 р. відповідача на лікуванні, що було оцінено судом під час проведення розгляду справи 23.11.2020 р. як неповажність причини неявки у судове засідання.» А тому, суд відкидає доводи відповідачки [PERSON] та її представника про необізнаність щодо стягнення аліментів на утримання дітей в справі №759/13109/20, оскільки вони достеменно знали про наявність даної справи в суді, що підтверджується ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07.12.2021 в справі №759/13109/20 та не спростовано в судовому засіданні при розгляді даної справи. Знаючи про звернення [PERSON] до суду з позовом про стягнення аліментів, відповідачка повинна була цікавитись результати розгляду даної справи. Проте з заявою про перегляд заочного рішення вона звернулась через рік після винесення судового рішення. Вказане свідчить про недобросовісне виконання [PERSON] процесуальних обов`язків, як сторони в справі. Постановою Київського апеляційного суду від 10.05.2022 в справі №579/13109/20 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23.11.2020 без змін. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по аліментах наданої Святошинським відділом ДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м.Київ), - станом на 31.10.2021 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] , становить 102317,29 грн. Відомості щодо сплати аліментів відсутні. Постановою головного державного виконавця Святошинського районного відділу ДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м.Київ) від 03.02.2022 року передано ВП №64292892 до Придніпровського відділу ДВС ЦМУ МЮ (м.Київ), оскільки встановлено місце проживання боржника [PERSON] [ADDRESS] . Постановою старшого державного виконавця Придніпровського відділу ДВС ЦМУ МЮ (м.Київ) від 12.05.2022 року прийнято ВП №64292892. Оскільки до 03.02.2022 року ВП №64292892 перебувало на виконанні в Святошинському районному відділі ДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м.Київ), то суд не приймає до увагу довідку-розрахунок заборгованості по аліментах видану Придніпровським відділом ДВС ЦМУ МЮ (м.Київ). Суд також відкидає доводи представника відповідача про неналежність, як доказу, наданої позивачем довідки-розрахунку, оскільки в ній зазначено що на виконанні знаходиться виконавчий лист в справі №759/2662/21, в той час як аліменти було стягнуто за рішенням суду в справі №759/13109/20, вважаючи це механічною опискою, так як далі в довідці-розрахунку зазначено, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей, що відповідає рішенню в справі №759/13109/20. Суд зауважує, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом (частина третя статті 195 СК України). Сторони зазначений розрахунок державного виконавця не оскаржили і не спростували в суді. В той же час судом встановлено, що в період з 01.07.2020 по 31.10.2021 року [PERSON] здійснювались грошові перекази на користь [PERSON] , а саме: -на банківську картку [PERSON] : 07.06.2021 5500 грн.; 06.09.2021 1000 грн. та 405 грн.; 20.09.2021 2000 грн.; -поштовий переказ через АТ «Укрпошта» 22.10.2021 5000 грн. Всього станом на 31.10.2021 року [PERSON] було перераховано на користь [PERSON] 13950 грн., проте в довідці-розрахунку заборгованості відсутні відомості щодо зарахування вказаних сум в рахунок сплати аліментів. А тому розмір заборгованості по аліментах станом на 31.10.2022 року становив 88412,29 грн. (102317,29 грн. 13905 грн. = 88412,29 грн.). Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, - у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів необхідно вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Згідно з статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Системне тлумачення вказаних норм дає підстави дійти висновку, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19, а також Верховний Суд в постановах від 10.02.2021 року в справі №461/7406/18 та від 24.03.2021 в справі №607/13692/18. Так судом встановлено, що рішенням суду з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Станом на 31.10.2021 року (в межах позовних вимог) заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становила 88412,29 грн. (з урахуванням здійснених грошових переказів на користь [PERSON] ). Під час судового розгляду не доведено, що заборгованість по сплаті аліментів з 04.08.2020 року по 31.10.2021 року утворилась не з вини відповідача [PERSON] , оскільки зазначені в судовому засіданні обставини та надані докази на підтвердження відсутності вини щодо несплати аліментів на утримання дітей, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. В даному випадку, суд вважає, що знаючи про існування справи №759/13103/20 відповідачка не цікавилась ходом її розгляду більше року, що не може свідчити про її необізнаність щодо існування рішення суду про стягнення з неї аліментів на утримання дітей. Крім того суд зауважує, що в період з червня по листопад 2021 року, [PERSON] здійснювала грошові перекази на користь [PERSON] як матеріальну допомогу на утримання дочок, про що було вказано самою відповідачкою в судовому засіданні та надано відповідні квитанції на підтвердження зазначених переказів. Позивач,

Outcome: partial