Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-10 00:00:00

Концерн „Міські теплові мережі звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого опалення, гарячого водопостачання. В позові зазначає, що згідно п. 2.1 Статуту Концерну "Міські теплові мережі" основною метою його діяльності є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну. Позивач у період з 1 жовтня 2016 року по 1 квітня 2021 року надав відповідачам послуги у приміщенні, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 43483 грн. 53 коп. Пунктом 18 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" плата за надані послуги вноситься щомісячно. Відповідачі в добровільному порядку відмовляються вносити плату за надані послуги, чим завдають матеріальну шкоду Концерну. Крім зазначеної суми позивач просить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн. Ухвалою судді від 28.04.2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання в розумінні положень ст. 279 ЦПК України не надходило. У визначений судом строк відповідно до ст. ст. 191, 278 ЦПК України від відповідачів надійшов відзив на позов, який містить прохання про застосування позовної давності та відмови у задоволенні позову, оскільки ними погашена сума заборгованості у межах позовної давності, про що надано квитанції про сплату заборгованості у розмірі 25\~000 гривень. Позивачем заперечень проти відзиву на позов не надано. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд доходить висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 07.06.2018 року № 2454-VІІІ). Згідно із частинами другими\~ст. ст. 21, 22 Закону «Про житлово-комунальні послуги» виконавець послуги з постачання гарячої води повинен забезпечити її постачання безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, температури та величини тиску. Виконавчий комітет Запорізької міської ради рішенням від 29 січня 2009 року № 25 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг», починаючи з 1 січня 2009 року виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності м. Запоріжжя, з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначив Концерн «МТМ» у будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Згідно Статуту Концерну «Міські теплові мережі», предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, її розподілення для обігріву житла і побутової потреби населення та на комунально-побутові потреби підприємств, організацій, установ і її збут, тобто Концерн «Міські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого опалення та підігріву гарячої води. Система теплопостачання квартири відповідача є загальнобудинковою, від`єднання від централізованого опалення не проводилось, тому послуги відповідачам надавались постійно і в повному обсязі. Тож, послуга з централізованого опалення надавалась боржнику в межах опалювального сезону, а послуга з постачання гарячої води (підігріву питної види) постійно. Отже, фактично відносини між сторонами з приводу надання послуг з центрального опалення, централізованого постачання гарячої води тривають. Відсутність укладеного договору не позбавляє відповідача обов`язку оплати наданих йому послуг. Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані в квартирі [ADDRESS] (а. с. 11, 12). \~ \~ \~ \~Відповідно до особового рахунку № [NUMBER] позивач у період з 1 жовтня 2016 року по 1 квітня 2021 р. надав відповідачам послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , на суму 43483 грн. 53 коп., однак відповідачі як споживачі цих послуг не здійснили оплату за надані послуги в повному обсязі (а. с. 5-7). Відповідно до ст. 19 Закону «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, а виконавець це суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. В силу ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. У відповідності до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний вчасно вносити плату за надані послуги. Наведені положення житлового закону узгоджуються з правилами статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до яких споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом Вирішуючи позов, суд виходить з того, що відповідно до Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг, що затверджений Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства, позивач є виконавцем житлово-комунальних послуг, тому обов`язок зі сплати наданих комунальних послуг на користь позивача є таким, що ґрунтується на законі. Відповідачі як співвласники житлового приміщення є споживачами в сенсі Закону «Про житлово-комунальні послуги» і відповідно до ст. ст. 322, 360 ЦК України, ст. ст. 67, 68 ЖК України зобов`язаний сплачувати комунальні послуги. Надані суду письмові докази, зокрема: довідка про розрахунок послуг (а. с. 5), виписка з особового рахунку (а. с.6-7), розрахунок заборгованості вказують на характер правовідносин сторін і підтверджують обґрунтованість позову. Відповідачі від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлялися, з заявою про їх відсутність у квартирі до позивача не зверталися, офіційний документ, що підтверджує їх відсутність у житловому приміщенні, не надали, однак послуги за опалення та гаряче теплопостачання\~ не оплачували у повному обсязі. За змістом ст. ст. 525, 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином з забороною односторонньої відмови від виконання умов договору. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язань. З наведеного суд встановив, що відповідачі як споживачі не позбавлені обов`язку утримувати майно, в тому числі оплачувати житлово-комунальні послуги, а тому позивач обґрунтовано звернувся до суду із позовом за захистом свого порушеного права. Разом з тим суд не вбачає підстав для ухвалення рішення на користь позовних вимог, виходячи з такого. Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Про необхідність урахування зазначених конституційних положень судам роз`яснено в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про підготовку цивільних справ до судового розгляду». За змістом ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, встановлюється тривалістю в три роки, перебіг якого починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Наслідки спливу позовної давності внормовані статтею 267 ЦК України і полягають в тому, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною спорі, є підставою для відмови у позові, якщо суд не знайде підстав для визнання поважними причини пропущення позовної давності. Вирішуючи клопотання відповідача про застосування позовної давності, суд доходить висновку, що встановлена законом давність звернення за судовим захистом для звернення з вимогами про стягнення заборгованості за вказаний період пропущена, а з урахуванням дати подання цього позову, яка співпадає з 27 квітня 2021 року, вимоги за цим позовом не можуть простиратися на періоди, що передували 27 квітня 2018 року (27 квітня 2021 року три роки). Про причини пропуску давності позивач не повідомляє, а відповідно і про визнання їх поважними - не клопочеться. У зв`язку з викладеним суд не вбачає підстав для застосування судового захисту за період, що передував 27 квітня 2018 року. Статтею 264 ЦК України встановлено випадки переривання позовної давності і до них відноситься, зокрема, вчинення особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов`язку. З особового рахунку № [NUMBER] вбачається, що з грудня 2016 року по березень 2021 року відповідачі періодично здійснювали оплату за надані послуги Концерном «Міські теплові мережі», проте представником позивача не надано допустимих та належних доказів, які б свідчили про визнання ними боргу в зазначений спосіб, оскільки сплата за користування послугами, визначена позивачем за кожен місяць року у відповідності до наданого розрахунку, не відповідає сумам сплат, які були здійснені відповідачами у різні періоди часу, тому не може бути оцінена як черговий платіж за місяць, у якому виникла заборгованість, а лише дає підстави вважати, що відповідачі могли здійснити оплату в рахунок погашення заборгованості за минулий період. \~ \~ \~ \~Що стосується вимог про стягнення заборгованості за період 27 квітня 2018 року по 27 квітня 2021 року, розмір заборгованості за який становить 21059 грн. 87 коп., суду відповідачами надано квитанції про сплату ними 25000 грн. в рахунок погашення заборгованості за вказаний період, що перевищує розмір наявної у них заборгованості (43483,53грн. - 22423,66 грн. =21059,87 грн.). Враховуючи, наведене, суд вбачає наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову. Оскільки зобов`язання відповідачами виконане вже після звернення позивача до суду з цим позовом, стягненню з них в рівних частках підлягає сплачений позивачем судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved