Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» (м. Дніпро, вул. Якова Самарського, 12А) про стягнення коштів. Ціна позову - 3216,98 гривень. В обґрунтування позову вказує, що Позивач є споживачем банківських послуг за договором про надання кредиту №1542821 від 08.10.2018 року, який укладений засобами електронного зв`язку між ТОВ «Александріт» та Позивачем. Згідно виконавчого напису, вчиненого 08.02.2020 Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., та зареєстрованого в реєстрі за №1253, звернено стягнення з [PERSON] [INFO] , який є боржником за кредитом №1542821 від 08.10.2018 року, укладеним з ТОВ «Александрит». Сума заборгованості складає 14388,00 грн. На підставі даного виконавчого напису нотаріуса, приватним виконавцем Виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. було відкрито виконавче провадження №61232006. На момент звернення з позовом до суду виконавче провадження завершено. Згідно повідомлення ТОВ «АТБ», де працював Позивач на момент стягнення заборгованості із заробітної плати Позивача стягнуто суму у розмірі 3938,68 грн. Відповідно до Довідки, наданої ТОВ «Александрит» (№523/56-05-2021 від 20.05.2021), вони 06.03.2021 року отримали кошти у розмірі 3216,98 грн., примусово стягнутих Приватним виконавцем Виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. в межах в/п №61232006. Тобто, на підставі ВП №61232006 від 10.02.2020 із заробітної плати [PERSON] на користь ТОВ « Александрит» було стягнуто борг загальною сумою 3938,68 грн., що підтверджується довідкою №44284/С/ВНЗП від 13.10.2021 ТОВ «АТБ-Маркет». Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.02.2021 року у справі № 201/1954/20, яке набрало законної сили 12.03.2021, позов [PERSON] до ТОВ «Александрит», третя особа -Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В., третя особа -Приватний виконавець Виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задоволено повністю. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. від 08.02.2020, реєстровий №1253 щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Александрит» заборгованість в розмірі 14388,00 грн. Стягнуто з ТОВ «Александрит» на користь [PERSON] 840,80 грн. У відшкодування судових витрат. Представником Позивача було направлено претензію ТОВ «Александрит» про повернення стягнутих коштів, але відповіді не отримано. Зважаючи на те, що Відповідач з суми 3938,68 грн. Отримав лише 3216,98 грн., то цю суму Позивач просить стягнути з ТОВ «Александрит» як таку, що утримується безпідставно. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 15 листопада 2021 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче засідання. Визначено строк для подання відповідачем відзиву. Визнано строк для подання позивачем відповіді на відзив. До підготовчого розгляду справи сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. В поданій суду заяві позивач просив справу розглядати за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає підготовче провадження у справі закінченим, а тому приходить до висновку про необхідність призначення справи до розгляду у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження, встановивши загальний порядок дослідження доказів у справі. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30.05.2022 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Представник відповідача ТОВ «Алекскредит» в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, про що є письмове повідомлення, про причини не явки суду не повідомив. Відповідно до п.11 ч.1 ст.2, п.5 ч.5 ст.12 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Згідно з ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Так в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 року було зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за її участю, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Суд, повно та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Судом встановлено, що між сторонами виник договірний характер спірних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи, Позивач є споживачем банківських послуг за договором про надання кредиту №1542821 від 08.10.2018 року, який укладен засобами електронного зв`язку між ТОВ «Александріт» та Позивачем. Згідно виконавчого напису, вчиненого 08.02.2020 Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., та зареєстрованого в реєстрі за №1253, звернено стягнення з [PERSON] [INFO] , який є боржником за кредитом №1542821 від 08.10.2018 року, укладеним з ТОВ «Александрит». Сума заборгованості складає 14388,00 грн. На підставі даного виконавчого напису нотаріуса, приватним виконавцем Виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. було відкрито виконавче провадження №61232006. На момент звернення з позовом до суду виконавче провадження завершено. Згідно повідомлення ТОВ «АТБ», де працював Позивач на момент стягнення заборгованості із заробітної плати Позивача стягнуто суму у розмірі 3938,68 грн. Відповідно до Довідки, наданої ТОВ «Александрит» (№523/56-05-2021 від 20.05.2021), вони 06.03.2021 року отримали кошти у розмірі 3216,98 грн., примусово стягнутих Приватним виконавцем Виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. в межах в/п №61232006. Тобто, на підставі ВП №61232006 від 10.02.2020 із заробітної плати [PERSON] на користь ТОВ «Александрит» було стягнуто борг загальною сумою 3938,68 грн., що підтверджується довідкою №44284/С/ВНЗП від 13.10.2021 ТОВ «АТБ-Маркет». Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.02.2021 у справі №201/1954/20, яке набрало законної сили 12.03.2021, позов [PERSON] до ТОВ «Александрит», третя особа 1-Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В., третя особа 2-Приватний виконавець Виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задоволено повністю. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. від 08.02.2020, реєстровий №1253 щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Александрит» заборгованість в розмірі 14388,00 грн.Стягнуто з ТОВ «Александрит» на користь [PERSON] 840,80 грн. У відшкодування судових витрат. Представником Позивача було направлено претензію ТОВ «Александрит» про повернення стягнутих коштів, але відповіді не отримано. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею її цього Кодексу. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, збитків та моральної шкоди. Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» Споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим . Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Приймаючи рішення Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Outcome: partial