Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-21 00:00:00

Позивач в лютому 2022 року звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що 30.01.2021 року приблизно о 14 год. 13 хв. у м.Києві на вул. Кільцева дорога в м.Києві, [PERSON] , керуючи автомобілем «Мерседес» д.н. [NUMBER] , під час зміни напрямку руху, не впевнився в безпеці маневру та що він не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, порушуючи правила дорожнього руху України, здійснив зіткнення з автомобілем «Ауді А4» д.н. [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Вказаний автомобіль належить на праві приватної власності [PERSON] . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди «Ауді А4» д.н. [NUMBER] , що належить позивачу на праві приватної власності, завдано технічних пошкоджень. 25.02.2021 р. постановою Святошинського районного суду м.Києва у справі №759/2579/21 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення в розмірі 340 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» за полісом № 200268780. 15.02.2021 на ім`я Генерального директора ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» [PERSON] подано заяву про страхове відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, що сталася 30.01.2021. 10.03.2021 ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» прийняло рішення щодо виплати страхового відшкодування на користь [PERSON] у розмірі 15574,24 грн. У відповіді на адвокатський запит від 11.06.2021 № 51-1184/1 ТДВ «СК «Ю.ЕС.Ай» повідомлено, наступне: «ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» виконає вимоги Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в порядку , який встановлено Законом та після виплати страхового відшкодування, ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» сплатить пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду , за який нараховується пеня. Щодо пункту 4 Запиту, повідомлено, що рішення про відмову у задоволенні заяви [PERSON] про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП не приймалось.» Позивачем направлялася вимога відповідача про досудове врегулювання спору, однак позивачем від відповідача будь-якої інформації за результатами розгляду не надходило. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування в розмірі 15 574 грн. 24 коп., пеню в розмірі 2303 грн. 25 коп. за період з 10.03.2021 по 07.02.2022 року; інфляційні втрати в сумі 1172 грн. 46 коп. за період з 10.03.2021 по грудень 2021 року; три відсотки річних за період з 10.03.2021 по 07.02.2022 в сумі 428 грн. 82 коп., моральну шкоду в сумі 5000 грн. Також позивач просить суд стягнути витрати понесені по сплаті судового збору в сумі 992 грн. 40 коп. та 15 000 грн. витрат на правничу допомогу. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Яценко Н.О. Ухвалою від 04.02.2022 року по справі відкрито спрощене провадження без виклику сторін. Відповідачу направлено позовну заяву з ухвалою про відкриття провадження за адресою місця реєстрації юридичної особи, однак повернувся конверт з відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою. Враховуючи те, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутня інформація про зміну місця знаходження відповідача, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений судом . Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 30.01.2021 року приблизно о 14 год. 13 хв. у м.Києві на вул. Кільцева дорога в м.Києві, [PERSON] , керуючи автомобілем «Мерседес» д.н. [NUMBER] , під час зміни напрямку руху, не впевнився в безпеці маневру та що він не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, порушуючи правила дорожнього руху України, здійснив зіткнення з автомобілем «Ауді А4» д.н. [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Вказаний автомобіль належить на праві приватної власності [PERSON] . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди «Ауді А4» д.н. [NUMBER] , що належить позивачу на праві приватної власності, завдано технічних пошкоджень. 25.02.2021 р. постановою Святошинського районного суду м.Києва у справі № 759/2579/21 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення , передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення в розмірі 340 грн. Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Як роз`яснено у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, шкода, завдана особі або майну, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок та є вина зазначеної особи, або коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України, яка узгоджується з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо). Правило генерального делікту закріплено у ст.1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст.1167 ЦК України стосовно моральної шкоди. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Відповідно до ст.999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо передбачено такий обов`язок. Так, завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що регламентовано спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» за полісом № 200268780. Як визначено ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За змістом ст.ст.9, 22-28, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Як убачається з наданих позивачем доказів, які не спростовані відповідачем 10.03.2021 року за вих. № 51-1830 [PERSON] була повідомлена ТДВ «СК «Ю.Ес.АЙ» про те , що прийнято рішення про виплату їй страхового відшкодування в розмірі 15574,24 грн. франшиза 0 за полісом. Однак відповідачем не надано суду доказів на підтвердження того, що ним сплачено позивачу вказану суму страхового відшкодування, а тому у суду є всі підстави для стягнення з відповідача на користь позивача страхове відшкодування в сумі 15 574 грн. 24 коп. Відповідно до вимог п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Згідно з п. 36.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Враховуючи те, що станом на 07.02.2022 року з дня прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (10.03.2021) страхове відшкодування не виплачено існують підстави для сплати пені. Процентна ставка пені : 2-х ставок НБУ розраховується за формулою : (пеня) = (сума боргу)2 (ставка пені %) /100 % /365 днів (кількість днів) Виходячи з розрахунку 10.03.2021 по 15.04.2021,37 днів, сума боргу 15574, облікова ставка НБУ 6,5, розрахункова ставка (% у рік 13, пеня 205,24 грн.; 16.04.2021 по 22.07.2021 98 днів сума боргу 15 574 облікова ставка НБУ 7,5, розрахункова ставка 15 %, пеня 627,23 грн. ; 23.07.2021 по 09.09.2021 кількість 49 днів сума боргу 15574 облікова ставка НБУ 8, розрахункова ставка % рік 16 пеня 334,52 грн.; 10.09.2021 по 09.12.2021 кількість днів 91 сума боргу 15 574 облікова ставка НБУ 8,5 розрахункова ставка 17 % пеня 660 грн. 08 коп.; 10.12.2021 по 20.01.22 42 дні сума боргу 15574, облікова ставка НБУ 9 розрахункова ставка 18, пеня 322,57 грн.; 21.01.2022 по 07.02.2022,18 днів, сума боргу 15574, облікова ставка НБУ 10, розрахункова ставка 20 %, пеня 153,61 грн. Пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за вказаний період складає 2 303, 25 грн., які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно із частиною другою ст.625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційні втрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст.625 ЦК України за період з 10.03.2021 по 31.12.2021 року в сумі 1172 грн. 46 коп. та 3 % річних за період з 10.03.2021 по 07.02.2022 в сумі 428 грн. 82 коп. При вирішенні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 ст.1167 ЦК України. Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.02.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір компенсації моральної шкоди позивачеві суд визначає з урахуванням п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачам страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), їх тривалості, характеру немайнових втрат, вимушених змін у життєвих стосунках. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вирішуючи питання про розмір компенсації моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, виходить з меж пред`явлених позовних вимог, враховує психоемоційний стан позивача та враховує, що потравивши в ДТП не зі своєї вини та отримавши пошкодження транспортного засобу понад рік не отримала від відповідача страхове відшкодування, тому приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача на корить позивача компенсації моральної шкоди в розмірі 5000 грн., визначений розмір є достатнім, співмірним із завданою шкодою та не призведе до збагачення позивача за рахунок відповідача та не поставить у вкрай тяжкий матеріальний стан відповідача. З огляду на викладене суд доходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Витрати понесені на правову допомогу в сумі 15 000 грн., позивачем підтверджено, договором № 01.05 про надання професійної правничої допомоги від 01.05.2021 року та рахунком-фактурою на оплату та квитанцією про оплату. Разом з тим стороною позивача не надано суду детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, як того вимагає ч.3 ст.137 ЦПК України. При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. А отже, судом має братися до уваги досвід адвоката у подібних справах, обсяг, якість та характер наданих послуг та чи відповідають вони ціні в розмірі 15 000 грн. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: approved