Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-20 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз Збут» про визнання дій незаконними та зобов`язання припинити дії, в якому просила суд: визнати протиправними дії АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» щодо нарахування [PERSON] у січні 2020 року за спожитий природний газ у розмірі 2913,71 грн.; визнати протиправними дії АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» щодо [PERSON] в частині визначення об`єму та обсягу спожитого газу, виходячи із показників загальнобудинкового вузлу обліку газу; визнати протиправними дії ТОВ «Запоріжгаз Збут» щодо [PERSON] в частині нарахування плати за спожитий газ, виходячи із показників загальнобудинкового вузлу обліку газу; зобовязати ТОВ «Запоріжгаз Збут» припинити дії щодо [PERSON] в частині нарахування плати за спожитий газ, виходячи із показників загальнобудинкового вузлу обліку газу; зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» здійснити [PERSON] перерахунок плати за спожитий газ, починаючи з грудня 2017 року до встановлення індивідуального лічильника обліку газу, виходячи із діючих норм споживання газу для громадян в квартирах, в яких не встановлені індивідуальні газові лічильники; визнати за [PERSON] право на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником за рахунок АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз»; зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» здійснити встановлення в кв. [ADDRESS] індивідуального газового лічильника за власний рахунок побутовому споживачу [PERSON] ; стягнути солідарно з АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» та ТОВ «Запоріжгаз Збут» на користь [PERSON] понесені судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 300,00 грн. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що є співвласником квартири [ADDRESS] . В цій квартирі вона зареєстрована, проживає та є побутовим споживачем природного газу. Лічильник газу в квартирі не встановлений, квартира забезпечена газопостачанням з режимом використання газу для приготування їжі. Позивач вказала, що своєчасно оплачує рахунки за використаний природний газ, проте у лютому 2020 року вона отримала від відповідача № 2 ТОВ «Запоріжгаз збут» рахунок на оплату за спожитий газ, в якому несподівано з`явилася нова графа про борг за перерахунки у січні 2020 року і з`явився борг у розмірі 2913,71 грн. Вона звернувся до відповідачів з заявами щодо списання заборгованості, як помилково нарахованої. Листом від 16.03.2020 року № 69001.3-Лв-2780-0320 АТ «Запоріжгаз» повідомило [PERSON] про те, що Оператор ГРМ має право ініціювати встановлення будинкового вузла обліку як на один багатоквартирний будинок, так і на групу багатоквартирних будинків. Ними було встановлено один лічильник на два багатоквартирних будинки. Починаючи з 01.12.2017 року нарахування плати за газ почали здійснювати виходячи з показів загальнобудинкового лічильника. Заборгованість утворилась в зв`язку з тим, що 31 особа з цих будинків раніше звернулися до суду і за судовим рішенням їм перерахували вартість спожитого газу, а тому обсяг газу, спожитого ними по загально будинковому лічильнику було перерозподілено на інших мешканців будинку. Позивач вважає, що дії відповідачів щодо нарахування заборгованості за спожитий природний газ, здійснення нарахування за спожитий газ на підставі показів загальнобудинкового лічильника газу, відмова встановити індивідуальний лічильник обліку газу в квартирі є незаконними, та такими, що порушують її права. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] також посилалася на те, що до грудня 2017 року нарахування плати за спожитий газ ТОВ «Запоріжгаз» проводило відповідно до норм споживання (3,3 кубометрів газу на одну зареєстровану особу), встановлених Постановою КМУ від 23.03.2016 року № 203. З грудня 2017 року відповідачі почали здійснювати облік спожитого газу за показниками загальнобудинкового лічильника, встановленого на два багатоквартирних будинки по [ADDRESS] . В результаті чого щомісячна норма нарахувань за спожитий газ збільшилась. Цей вузол обліку було встановлено з порушенням порядку, визначеного ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» - без відповідних рішень зборів співвласників будинку. З 01.09.2017 року будинки по [ADDRESS] обслуговуються ТОВ «Керуюча компанія «Мрія», проте питання щодо встановлення цього вузла обліку спожитого природного газу відповідачі не узгоджували з обслуговуючою організацією. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.09.2020 року, позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено розгляд справи у судовому засіданні. Крім цього, даною ухвалою було встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву та пятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання ним заперечення, а позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. Відповідач Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» у відзиві на позовну заяву вказав, що не визнає позовні вимоги [PERSON] , оскільки встановлення загальнобудинкового вузлу обліку газу проводилося відповідно до нормативних актів, які діяли на час встановлення цього приладу (надано акт від 09.11.2017 року прийому в експлуатацію цього об`єкту системи газопостачання) і лише 19.01.2018 року набрали чинності зміни до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», за якими визначено інший порядок встановлення лічильників газу. Також відповідач зазначав, що нарахування за обсяги спожитого природного газу проводиться за показаннями будинкового вузлу обліку, що відповідає діючому законодавству. У разі незгоди власника квартири розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру за власні кошти. Просив суд відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз збут» надіслало на адресу 21.07.2022 року надав суду письмове клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Пояснює тим, що заявлена сума витрати на професійну правничу допомогу є не співмірною із складністю справи, а тому на думку відповідача є завищеною. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз збут» надіслало на адресу суду відзив на позовну заяву, який надійшов до суду 07.10.2020 року, відповідно до якого відповідач просить у позові відмовити у повному обсязі. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.03.2021 року, зупинено провадження у справі на підставі п. 10 ч.1 ст.252 ЦПК України - до ухвалення рішення Великою Палатою Верховного Суду у справі № 212/5836/17. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.01.2022 провадження у справі поновлено. У судове засідання позивач і його представник не з`явилися. До початку судового розгляду по суті представник позивача, адвокат Мар`єнко В.Ю., надала суду заяву, у якій просила справу розглядати без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. У судове засідання позивач і його представник не з`явилися. До початку судового розгляду по суті представник позивача, адвокат Мар`єнко В.Ю., надала суду заяву, у якій просила справу розглядати без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Від відповідачів Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз Збут» клопотання, заяви суду не надходили, представники відповідачів у судове засідання не з`явилися. Про час та місце судового розгляду відповідачі були належним чином повідомлені. Причини неявки суду не відомі. Представник АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» 21.07.2022 року надав суду письмове клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Пояснює тим, що заявлена сума витрати на професійну правничу допомогу є не співмірною із складністю справи, а тому на думку відповідача є завищеною. Згідно із ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки (п.п. 1-2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України). Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідачів. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши в судових засіданнях пояснення учасників судового процесу, суд дійшов до наступних висновків. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до пункту 33 частини першої статті 1 Закону України від 09.04.2015 року № 329-VIII «Про ринок природного газу» ринок природного газу - сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), послуг установки LNG (зріджений природний газ). Ця система правовідносин може бути представлена як сукупність договорів різного виду, які укладаються суб`єктами ринку природного газу. Права та обов`язки суб`єктів ринку природного газу як сторін відповідних договорів визначаються безпосередньо зазначеним Законом. Серед споживачів окреме місце займають побутові споживачі - фізичні особи, які придбавають природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок природного газу»). Серед принципів функціонування ринку природного газу пункт 1 частини першої статті 3 Закону України «Про ринок природного газу» першочергово визначає забезпечення високого рівня захисту прав та інтересів споживачів природного газу, у тому числі забезпечення першочергового інтересу безпеки постачання природного газу, зокрема шляхом диверсифікації джерел надходження природного газу. Серед прав споживача передбачено право на отримання природного газу належної якості та кількості, фізико-хімічні показники якого відповідають встановленим нормам, відповідно до умов укладених договорів, крім випадків припинення (обмеження) постачання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів, а також безоплатне отримання інформації про обсяги та інші показники власного споживання природного газу (пункти 4, 5 частини першої статті 13 Закону України «Про ринок природного газу»). Аналогічні права визначені у типовому договорі постачання природного газу споживачам, затвердженому постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2500 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року за № 1386/27831). З метою отримання та реєстрації достовірної інформації про обсяги і якість природного газу під час його транспортування, розподілу, постачання, зберігання та споживання здійснюється приладовий облік природного газу (частина перша статті 18 Закону України «Про ринок природного газу»). За частиною четвертою статті 18 Закону України «Про ринок природного газу» держава заохочує впровадження новітніх систем, у тому числі апаратних засобів, обліку природного газу, зокрема тих, що забезпечують можливість споживача активно управляти власним споживанням. Таким чином, приладовий облік споживання природного газу розглядається з позицій забезпечення державних гарантій прав споживачів, у тому числі побутових споживачів природного газу. Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Стаття 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 21.12.2017 року визначає, що постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку, зокрема, для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2021 року. Тобто після зазначених дат постачання цим категоріям споживачів мало здійснюватися за умови комерційного обліку лічильниками газу, до їх настання - незалежно від наявності газових лічильників. Відповідно до приписів частини другої статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 20.01.2018 року загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». До 20.01.2018 року питання встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу не було врегульоване на рівні закону, а регламентувалося підзаконними нормативно-правовими актами. Приписами абзаців третього-п`ятого пункту 4 Тимчасового положення у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.2016 року № 46) передбачено, що: - ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів можуть як власник (власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи; - встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з Кодексом газорозподільних систем. Встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку; - власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі - експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі неврегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства. Відповідно до пункту 1 глави 5 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2494, за ініціативи балансоутримувача (управителя) або оператора газорозподільної системи та за їх рахунок у багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких у повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. Балансоутримувач (управитель) не може відмовити оператору газорозподільної системи в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ. З наведених положень вбачається, що до 20.01.2018 року оператор газорозподільної системи мав право встановити загальнобудинковий лічильник природного газу, врегулювавши з власником (власниками) будинку, експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку, а також забезпечити можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. Отже для встановлення загальнобудинкового лічильнику природного газу оператор газорозподільної системи не міг діяти в односторонньому порядку оскільки повинен був в договірному порядку врегулювати з власником (власниками) будинку, експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку. Також відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, становить частину спільного майна багатоквартирного будинку. У свою чергу, таке майно є спільною сумісною власністю власників квартир та нежитлових приміщень будинку (частина друга статті 382 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частина перша статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). Таким чином, будь-яке втручання у належні до багатоквартирного будинку інженерні мережі (незалежно від місця їх розташування - всередині чи за межами будинку) є діями, які вчиняються щодо майна, належного співвласникам такого будинку на праві спільної сумісної власності. Встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу не є винятком з цього загального висновку, адже здійснюється з безпосереднім втручанням в інженерні мережі будинку, а сам прилад обліку, будучи приєднаним до мереж будинку, стає невід`ємною складовою частиною останніх, перестає існувати як окрема річ і бути об 'єктом права власності оператора газорозподільної системи. Об`єкт же права власності співвласників багатоквартирного будинку зазнає фізичних змін. За відсутності згоди співвласників такі зміни можуть кваліфікуватися або як правопорушення, або як допустиме обмеження права власності. Разом з тим відповідно до однозначних приписів частини сьомої статті 319 та частини другої статті 321 ЦК України обмеження права власності можуть бути запроваджені виключно законом. Тобто з урахуванням положень абзацу другого частини другої статті 4 ЦК України такі обмеження можуть бути встановлені виключно нормативно-правовим актом, що має юридичну силу закону України. Зазначене кореспондується із приписами пункту 7 частини першої статті 92 Конституції України, відповідно до яких правовий режим власності визначається виключно законами України. Відтак суд вважає, що до та після 20.01.2018 року першочергово слід враховувати, що втручатися у газові мережі, що складають спільне майно багатоквартирного будинку, можна лише за згодою власників такого майна, яка мала бути надана в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (якщо в такому будинку створене об`єднання співвласників - у порядку статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»). У свою чергу, будь-які підзаконні нормативно-правові акти не могли встановлювати інший порядок вирішення цього питання і тим більше надавати оператору газорозподільної системи право в односторонньому порядку втручатися в газові мережі багатоквартирного будинку для встановлення загальнобудинкового лічильника. Таким чином, слід вважати, що оператор газорозподільної системи, який в односторонньому порядку встановив для багатоквартирного будинку загальнобудинковий лічильник природного газу, як до 20.01.2018 року, так і після цієї дати діяв з порушенням вимог законодавства. Під час ухвалення рішення суд у відповідності до вимог статті 264 ЦПК України повинен вирішити чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що на підставі Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2494 (зокрема, пункту 5 глави 3 розділу VI цього Кодексу), в березні 2016 року ПАТ «Запоріжгаз» направило споживачу [PERSON] . Заяву-приєднання до умов типового договору розподілу природного газу. Доказом факту приєднання споживача [PERSON] до типового договору розподілу природного газу є щомісячне споживання ним природного газу та здійснення щомісячної сплати рахунків за спожитий природний газ. Належним чином виконуючи всі умови вказаного договору, позивач регулярно оплачував рахунки ПАТ «Запоріжгаз» про сплату послуг за договором у терміни, визначені у рахунках. Проте, ПАТ «Запоріжгаз» (натепер АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз») в односторонньому порядку перестало виконувати свої зобов`язання, визначені пунктом 6.2 типового договору, в частині забезпечення споживачів безперервним постачанням природного газу в порядку та на умовах, передбачених цим договором, та забезпечення належної якості надання послуг з постачання природного газу відповідно до вимог чинного законодавства та цього договору. Так, у листопаді 2017 року ПАТ «Запоріжгаз» без відома мешканців і співвласників будинків, а також без узгодження з обслуговуючою організацією питання щодо проведення відповідних робіт установило один загальнобудинковий вузол обліку газу на два багатоквартирних будинки за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] . Позивач [PERSON] станом на січень 2020 року заборгованості по оплаті за спожитий природний газ не мала, проте у лютому 2020 року вона отримала від відповідача № 2 ТОВ «Запоріжгаз збут» рахунок на оплату за спожитий газ, в якому несподівано з`явилася нова графа про борг за перерахунки у січні 2020 року і з`явився борг у розмірі 2913,71 грн. Звернувшись до ПАТ «Запоріжгаз» з заявою про незгоду з перерахуванням сплати за газ, позивач лише з листів АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» та ТОВ «Запоріжгаз збут» узнав про те, що АТ «Запоріжгаз» в односторонньому порядку почало проводити нарахування не за тими умовами, за якими він погоджувався за Договором приєднання (тобто, по нормі споживання газу на кожну людину, яка зареєстрована у квартирі), а за показаннями загальнобудинкового прибору обліку газу, які були значно більшими, аніж раніше. Слід звернути увагу на те, що пунктом 6 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2002 року № 620 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.2016 року № 46; далі - Тимчасове положення), визначено, що зняття та фіксація показань будинкового вузла обліку на будинок чи групу будинків та квартирних лічильників газу (за їх наявності) здійснюються представниками оператора газорозподільної системи та експлуатаційної організації щомісяця відповідно до узгоджених між сторонами договірних відносин щодо зняття показань будинкового вузла обліку та квартирного лічильника газу. Під час зняття показань можуть за бажанням бути присутні представники відповідних державних органів, мешканці будинку. До того ж, АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» не уклало договору на зняття показань будинкового вузла обліку, не склало акт балансового розмежування зі схемою та акт зняття первинних показників лічильника і вводу лічильника в експлуатацію. У організації, що обслуговує будинки [ADDRESS] та [ADDRESS] (ТОВ «Керуюча компанія «Мрія») відсутні договірні відносини з АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку та лічильників газу, а також щодо проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку природного газу в будинку по [ADDRESS] . Відповідачем АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» не складено акт балансового розмежування зі схемою, акт зняття первинних показників лічильника та не отримано дозвіл власника будинку на його встановлення, а тому АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» неправомірно нараховує споживачам, зокрема, позивачу [PERSON] , об`єм (обсяг) спожитого природного газу згідно з показаннями загальнобудинкового вузла обліку газу. Крім того, у зв`язку із численними порушеннями процедури введення в експлуатацію загальнобудинкового вузла обліку газу в будинку [ADDRESS] не виключена ймовірність завищення показань лічильника з метою покладення на споживачів додаткових витрат за спожитий природний газ. Фактично споживачів усунуто від процедури щомісячного зняття показань загальнобудинкового вузла обліку газу. Невідомим є функціональний стан вказаного приладу та чи проходив він державну повірку. В статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З наведеного слідує, що суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 26.10.2021 року (справа № 212/5836/17, провадження № 14-11цс21) в аналогічній справі дійшла наступних висновків. У питанні правомірності встановлення загальнобудинкового лічильника газу можна виокремити такі режими регулювання: - до 20 січня 2018 року - за письмовою згодою споживачів відповідно до Тимчасового положення (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 р. № 620) та Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», а також за умови укладення договору щодо зняття показань з будинкового вузла обліку та квартирних лічильників газу з власником (власниками) будинку (будинків) (квартир), експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо; - з 20 січня 2018 року - загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку відповідно до чинної редакції Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Тому для застосування такої санкції, як визначення фактичного об`єму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, має бути встановлений факт відмови споживача, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), від його встановлення за рахунок оператора ГРМ. Таким чином, у разі не встановлення населенню у строки, зазначені у частині першій статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу (до 01 січня 2021 року) на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, визначеними Кабінетом Міністрів України. Втручатися у газові мережі, що складають спільне майно багатоквартирного будинку, до та після 20.01.2018 року можна було лише за згодою власників такого майна, що мала бути надана в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (якщо в такому будинку створене об`єднання співвласників - у порядку статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»). У свою чергу, будь-які підзаконні нормативно-правові акти не могли встановлювати інший порядок вирішення цього питання і тим більше надавати оператору газорозподільної системи право в односторонньому порядку втручатися в газові мережі багатоквартирного будинку для встановлення загальнобудинкового лічильника. Односторонні дії газорозподільної організації щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу необхідно кваліфікувати не тільки в контексті застосування попередньої та чинної редакцій Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», а також у контексті норм про зміст, допустимі обмеження та непорушність права власності (Конституція України, ЦК України, Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). Односторонні дії газорозподільної організації щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу без згоди на це співвласників відповідного багатоквартирного будинку слід кваліфікувати як протиправні незалежно від того, вчинені вони до 20.01.2018 року чи після цієї дати. Дії газорозподільної організації щодо визначення обсягів спожитого природного газу до 0.01.2021 року на підставі показників загальнобудинкового лічильника газу будуть правомірними за одночасного дотримання таких умов: у споживачів не встановлені індивідуальні лічильники обліку газу; загальнобудинковий лічильник газу встановлений з дотриманням положень законодавства, зокрема за наявності згоди на це співвласників відповідного багатоквартирного будинку. За відсутності хоча б однієї з указаних умов дії газорозподільної організації щодо визначення обсягів спожитого природного газу до 01.01.2021 року на підставі показників загальнобудинкового лічильника газу суперечитимуть як Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», так і приписам законодавства про зміст, допустимі обмеження та непорушність права власності (Конституція України, ЦК України, Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). Законодавство передбачає два механізми визначення обсягу спожитого споживачами газу до встановлення індивідуальних лічильників: за показаннями загальнобудинкового лічильника та за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України. Якщо з будь-яких причин установити загальнобудинковий лічильник природного газу у певний проміжок часу з дотриманням вимог чинного законодавства (зокрема, внаслідок відсутності згоди співвласників будинку) не виявляється можливим, то визначення обсягу спожитого споживачами газу до встановлення індивідуальних лічильників має відбуватися за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України. У разі виникнення спору в умовах відсутності юридичної визначеності у правовому регулюванні щодо застосовних норм споживання природного газу суд повинен застосовувати останні норми споживання природного газу, які затвердив Кабінет Міністрів України (незалежно від втрати чинності відповідною постановою, зокрема від визнання її нечинною чи скасування), до затвердження нових норм споживання природного газу». За таких обставин суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про визнання дій відповідачів протиправними (незаконними) та зобов`язання припинити такі дії підлягають задоволенню в повному обсязі. Позовні вимоги щодо зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» здійснити [PERSON] перерахунок плати за спожитий газ, починаючи з грудня 2017 року до встановлення індивідуального лічильника обліку газу, виходячи із діючих норм споживання газу для громадян в квартирах, в яких не встановлені індивідуальні газові лічильники також підлягають задоволенню із зазначенням конкретних періодів нарахування обсягу спожитого природного газу. З приводу позовних вимог про визнання права за позивачем на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз». За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28.12.2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу. Згідно з додатком № 1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн. а згідно з додатком № 1 до постанови від 27.09.2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн. Не встановлення відповідачем індивідуальних лічильників позивачам з посиланням на те, що кошти на встановлення індивідуального лічильника в кожній квартирі Планом розвитку газорозподільної системи Запоріжгаз щодо будинку [ADDRESS] не передбачено суперечить вимогам законодавства, порушує права позивача. З урахуванням вимог статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» волевиявлення позивача на встановлення індивідуального лічильника газу не може бути порушеним. Таким чином, задоволення вимог позивача щодо зобов`язання відповідача встановити індивідуальний лічильник обліку природного газу буде відповідати зазначеній державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивача з отримання послуги по газопостачанню; встановлення позивачеві індивідуального лічильника забезпечить оплату ним саме того об`єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість. Також суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», згідно з якою фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Таким чином, саме на відповідача покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним. Отже, обраний позивачами спосіб захисту суд вважає таким, що відповідає вимогам статті 16 ЦК України. Відповідно до статті 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31-32 рішення від 11.11.1996 року у справі «Кантоні проти Франції» («Cantoni v. France»), заява № 17862/91; пункт 65 рішення від 11.04.2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11). Зі змісту статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» вбачається обов`язок встановлення відповідними суб`єктами господарювання - газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу та визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку. Оскільки позивач сплачувала за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачем, та відповідно до частини першої України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 1 січня 2021 року (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2260-VIII від 21.12.2017 року). Зазначене вище відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі № 214/2435/17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2021 року у справі № 212/5836/17. Враховуючи вище викладене, позовні вимоги про визнання права за побутовим споживачем природного газу, що проживає у кв. [ADDRESS] на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником за рахунок ПАТ «Запоріжгаз» підлягають задоволенню. Позовні вимоги [PERSON] щодо солідарного стягнення з відповідачів на її користь судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 300,00 грн. підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. До позовної заяви [PERSON] надала такі копії: договору про надання правової допомоги від 03.08.2020 року № 7; розрахунку витрат на правову допомогу від 26.08.2020 року; акту про прийняття грошових коштів за надання юридичних послуг згідно договору № 7 від 03.08.2020 року; квитанцій до прибуткових касових ордерів за договором; свідоцтва [PERSON] право на зайняття адвокатською діяльністю. Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно частини 5 статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 6 цієї статті передбачено, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як зазначив Верховний суд у постанові від 16.04.2020 року у справі № 727/4597/18, відповідно до положень статті 14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон України Про адвокатуру та адвокатську діяльність не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон № 265/95-ВР, Положення № 13 та Положення № 148 не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність. Тобто, аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, Верховний Суд доходить висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Також Верховний Суд у справі № 910/13071/19 звернув увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. З урахуванням клопотання представника відповідача - АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача про розподіл судових витрат шляхом компенсації позивачу витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням принципів обґрунтованості, співмірності та пропорційності у розмірі 4 000,00 грн. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 закону України «Про захист прав споживачів», судовий збір в розмірі 908,00 грн. має бути покладений на відповідачів в рівних частках. На підставі викладеного,

Outcome: partial