Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-20 00:00:00

19.10.2021 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Державного підприємства «Сетам», [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про визнання електронних торгів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2018 року по справі №523/15348/17 стягнуто з неї на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 18.04.2012 р. в розмірі 47067,75 грн.. На виконання цього рішення 30 квітня 2020 року Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) реалізував на електронних торгах майно боржника, а саме: нежилі підвальні приміщення №501, загальною площею 30.3 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] , власником яких став [PERSON] . Далі ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22 березня 2021 року було скасовано заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03.09.2018 року у справі № 523/15348/17. На думку позивача, вказана обставина свідчить про те, що спірні нежилі підвальні приміщення вибули з її власності безпідставно та поза її волею. Також позивач посилається на те, що електронні торги проведенні з порушенням вимог законодавства, зокрема, порушено порядок визначення вартості та оцінки майна, у зв`язку з чим майно боржника реалізовано за ціною, що суттєво занижена та не відповідає реальній вартості. Виходячи з наведеного, позивач просила визнати недійсними електронні торги, проведені 30.04.2020 року ДП «Сетам» з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме нежилих підвальних приміщень №501, загальною площею 30.3 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] ; визнати недійсними протокол проведення електронних торгів № 481225 від 30.04.2020 року, акт про проведенні електронні торги від 30.04.2020 року, свідоцтво про право власності на нежилі підвальні приміщення, видане на ім`я [PERSON] 17.12.2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. та витребувати нежилі підвальні приміщення №501, загальною площею 30.3 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] , з незаконного володіння [PERSON] на її користь. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21.10.2021 року позовну заяву залишено без руху. 17 листопада 2021 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19.11.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, призначено розгляд справи в загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого судового засідання для на 13 січня 2022 року о 12:40 год.. Разом з позовною заявою позивачем до суду було подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просила: -накласти арешт на нежилі підвальні приміщення №501, загальною площею 30.3 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] ; -заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб`єктам на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії (реєстрація прав та їх обтяжень) з нежилими підвальними приміщеннями №501, загальною площею 30.3 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] ; -заборонити [PERSON] та третім особам вчиняти будь-які дії з володіння, користування та розпорядження нежилими підвальними приміщеннями №501, загальною площею 30.3 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] , в тому числі проникати та входити до вказаних приміщень, укладати договори щодо оренди нежилих приміщень, щодо надання/припинення комунальних послуг та інших дій; -заборонити [PERSON] та третім особам вчиняти будь-які дії щодо обмеження прав [PERSON] та уповноважених нею осіб у володінні та користуванні нежилими підвальними приміщеннями №501, загальною площею 30.3 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 19.11.2021 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на нежилі підвальні приміщення №501, загальною площею 30.3 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб`єктам на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії (реєстрація прав та їх обтяжень) з нежилими підвальними приміщеннями №501, загальною площею 30.3 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] . В іншій частині заяви відмовлено в задоволенні. 05.01.20022 р. до суду надійшов Відзив на позовну заяву від відповідача ДП «Сетам». Сторона відповідача не погоджується з заявленими позовними вимогами, вважає що позовна заява є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Заперечуючи проти позову відповідач зазначає, що оскільки в момент вчинення правочину виконавчий документ був чинним, підстав визнавати такий правочин з реалізації лоту №416464 (уцінені лоти №412492, №409161) недійсним немає. Також відповідач посилається на те, що у позовній заяві не доведено порушення норм «Порядку» під час проведення оскаржуваних торгів, впливу таких порушень на результат електронних торгів та порушення законних прав позивача у результаті проведення електронних торгів. 10.01.2022 року до суду надійшов Відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] . Відповідач позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Заперечуючи проти позову відповідач зазначає, що на час проведення електронних торгів рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03.09.2018 року (справа №523/15348/17) було чинним, виконавче провадження було відкрито і дії як державних виконавців так і ДП «Сетам» були законні. Також відповідач вказує, що з його боку доведені всі обставини, які свідчать про законне придбання нежитлових підвальних приміщень, а тому повернення такого майна попередньому власнику порушить його права - права добросовісного набувача. 26 січня 2022 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив ДП «Сетам», в якому остання посилалася на практику Верховного Суду та зазначила, що особливістю даного спору є те, що оскаржуються результати електронних торгів, проведених на виконання судового рішення про стягнення з позивача 47\~067,75 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, разом із тим, відповідно до звіту про незалежну оцінку майна від 24.02.2020 року ринкова вартість спірних нежилих підвальних приміщень складає 196 212,00 грн. Крім того, судове рішення про стягнення з позивача 47 067,75 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором скасовано. З урахуванням зазначеного, позивачка вважає, що продаж нежилих підвальних приміщень, що належать боржниці [PERSON] не можна визнати пропорційним заходом до суми боргу. Ухвалою суду від 21.06.2022 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті о 15 годині 00 хвилин 21 липня 2022 року. У судове засіданні 21.07.2021 року представник позивачки [PERSON] надала заяву, згідно якої просила, визнати причини неявки відповідачів неповажними та проводити розгляд справи за наявними в матеріалах справи документами за відсутності позивача та її представника; позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі. В судове засідання призначене на 21 липня 2022 року відповідачі та третя особа не з`явились, повідомлені про місце, дату та час судового засідання належним чином, причини неявки суду не повідомили. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про можливість розглянути справу за наявними матеріалами справи. Суд враховує позицію Верховного Суду України викладену у постанові КЦС ВС від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення суд, на підставі всебічного, повного, об`єктивного і безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, встановив наступне: Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2018 року по справі №523/15348/17 позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» було задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 18.04.2012 р. в розмірі 47067,75 грн. (сорок сім тисяч шістдесят сім гривень 75 копійок), яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 13530,65 грн., заборгованості за відсотками - 18908,24 грн., заборгованості за пенею- 11911,35 грн., а також штрафів: 500,00 грн.- фіксована частина та 2217,51 грн.- процентна складова. Стягнуто з [PERSON] на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в сумі 1600,00 гривень. 10.10.2018 року на виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 18.04.2012 р. в розмірі 47067,75 гривень та судових витрат в сумі 1600 гривень. 19.11.2018 року старшим державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Граболовою М.В. відкрито виконавче провадження №57716088 з примусового виконання виконавчого листа № 523/15348/17, виданого 10.10.2018 року Суворовським районним судом міста Одеси про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» суми боргу в розмір 48667,75 гривень. 19.11.2018 року старшим державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Граболовою М.В. в рамках виконавчого провадження було винесено постанову про арешт майна боржника, якою було накладено арешт на все майно, що належить боржнику - [PERSON] . В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем було отримано інформаційну довідку, з якої вбачалося, що за [PERSON] зареєстровано нерухоме майно, а саме: нежилі підвальні приміщення що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та належать боржнику на праві власності на підставі: договору купівлі-продажу, посвідченого 25.06.2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К., за реєстровим №4568. 27.12.2019 року головним державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Міхновичем Миколою Олександровичем було винесено постанову про передачу виконавчого листа №523/15348/17, виданого 10.10.2018 року Суворовським районним судом міста Одеси у Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 11.01.2020 року головним державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Міхновичем Миколою Олександровичем винесено постанову про прийняття виконавчого провадження № 57716088 з примусового виконання виконавчого листа № 523/15348/17, виданого 10.10.2018 року Суворовським районним судом міста Одеси. 24.02.2020 року головним державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Міхновичем Миколою Олександровичем в рамках виконавчого провадження №57716088 було винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, згідно якої було описано та накладено арешт на нежилі підвальні приміщення, реєстраційний/кадастровий номер 17609590, місцезнаходження: [ADDRESS] , загальною площею 30,3 кв.м., що належить боржнику [PERSON] . 24.02.2020 року постановою головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Міхновича М.О. призначено суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-консалтингове бюро «Тріада» у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №523/15348/17, виданого 10.10.2018 року Суворовським районним судом міста Одеси про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» суми боргу у розмірі 48667,75 грн., якому запропоновано надати висновок про експертну грошову оцінку майна, а саме нежилих підвальних приміщень, загальною площею 30.3 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна від 24.02.2020 року ринкова вартість об`єкта оцінки - нежилих підвальних приміщень №501, загальною площею 30.3 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] , складає 196 212,00 гривень. 25.02.2020 року Першим Суворовським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на адресу Одеської філії ДП «СЕТАМ» направлено заявку на реалізацію арештованого майна, належного [PERSON] . 17 березня 2020 року було призначено проведення перших електронних торгів з продажу нежилих підвальних приміщень №501, загальною площею 30.3 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] (лот № 409161). Стартова ціна продажу 196\~212,00 грн. Торги не відбулися у зв`язку з тим, що від жодного учасника не надійшла цінова пропозиція. 09\~квітня 2020\~року було\~призначено проведення\~других електронних\~торгів з\~продажу нежилих\~підвальних приміщень\~№501,\~загальною площею\~30.3\~кв.м.,\~що розташовані\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~(лот\~№ 412492).\~Стартова ціна\~продажу 166\~780,20\~грн.\~Торги не\~відбулися у зв`язку з тим, що від жодного учасника не надійшла цінова пропозиція. 30 квітня 2020 року було проведено треті електронні торги, на яких реалізовано майно боржника, а саме: нежилі підвальні приміщення №501, загальною площею 30.3 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] (лот № 416464). Стартова ціна продажу 137\~348,40 гривень, ціна продажу 171\~000,00 гривень. Торги відбулися, переможець торгів ТОВ «ОМЕГА-КЕПІТАЛ». У зв`язку з невнесенням суми за придбане майно попередньо визначеним переможцем відповідно до протоколу №481225 переможцем торгів було визнано [PERSON] . Стартова ціна продажу 137\~348,40 гривень, ціна продажу 157\~000,00 грн.. 04 листопада 2020 року головним державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тріфоновим Олександром Юрійовичем на підставі протоколу проведення електронних торгів №481225 від 30.04.2020 року складено та видано акт про проведені електронні торги. З наданої до суду інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що власником нежилих підвальних приміщень №501, загальною площею 30.3 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] . Підставою для державної реєстрації стало свідоцтво, видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. 17.12.2020 року, зареєстроване в реєстрі за №1471. Разом із тим, ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22 березня 2021 року заяву [PERSON] було задоволено та скасовано заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03.09.2018 року у справі № 523/15348/17, а справу призначено до судового розгляду в загальному порядку. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15\~ЦК України\~кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтею 16 ЦК України, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] просить суд визнати недійсними: електронні торги, результати яких оформлені протоколом від 30.04.2020 року № 481225, актом про проведенні електронні торги, проведених 30.04.2020 року, свідоцтвом про право власності на нежилі підвальні приміщення №501, загальною площею 30.3 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] , виданим на ім`я [PERSON] 17.12.2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В., зареєстрованим в реєстрі за №1471; та витребувати у [PERSON] на її користь спірні нежилі підвальні приміщення. У цій справі встановлено, що позивач втратила право власності на належне їй майно внаслідок його продажу на електронних торгах у рамках виконавчого провадження на виконання заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2018 року по справі №523/15348/17, яким з неї стягнуто грошові кошти. Разом із тим, заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2018 року, яким задоволено позов АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 18.04.2012 р. в розмірі 47067,75 грн., було скасовано ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22 березня 2021 року. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України, Законом України\~«Про виконавче\~провадження» та Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства\~юстиції України\~від 29\~вересня 2016\~року №\~2831/5 (далі - Порядок реалізації арештованого майна). Примусова реалізація заставленого майна як стадія виконавчого провадження є сукупністю правовідносин (урегульованих Законом України «Про виконавче провадження», ЦК України та іншими нормативно-правовими актами), що в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону. За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені\~Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин. Відповідно до частини першої\~статті 650 ЦК України особливості\~укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України). Частиною четвертою\~статті 656\~ЦК України встановлено, що до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. З аналізу змісту частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656\~ЦК України\~можна зробити висновок, що процедура набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами договору купівлі-продажу є продавець і покупець. Згідно з частиною першою статті 215\~ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 цього Кодексу. Таким чином,\~ураховуючи те,\~що відчуження\~майна з\~прилюдних торгів\~відноситься до\~угод купівлі-продажу,\~така угода\~може визнаватися\~недійсною на\~підставі норм\~цивільного законодавства\~про недійсність\~правочину (статті\~203, 215 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 16, статті 215\~ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Порядок реалізації арештованого майна та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивача, який оспорює результати електронних торгів. Згідно з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15; від 12 жовтня 2016 року, у справі № 6-1981цс16, підставою визнання прилюдних торгів недійсними є наявність не лише порушень вимог закону при проведенні прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. Отже, не лише недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, є способом захисту та підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Тобто для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. У справі, що розглядається, встановлено, що заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2018 року по справі №523/15348/17 позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 18.04.2012 р. в розмірі 47067,75 грн. Виконавче провадження №57716088 відкрите державним виконавцем на підставі виконавчого листа № 523/15348/17, виданого 10.10.2018 року Суворовським районним судом міста Одеси на виконання заочного рішення суду від 03 вересня 2018 року Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22 березня 2021 року заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03.09.2018 року у справі №523/15348/17 скасовано. Незважаючи на зазначене, 30 квітня 2020 року було реалізовано майно боржника, а саме: нежилі підвальні приміщення №501, загальною площею 30.3 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] за ціною продажу у розмірі 157\~000,00 грн. на виконання судового рішення, яке в подальшому було скасоване, що свідчить про порушення суб`єктивного цивільного права та законних інтересів [PERSON] , а тому проведення електронних торгів не може вважатися законним, так само як і прийняття рішення про державну реєстрації права власності на спірні нежилі підвальні приміщення на ім`я [PERSON] . Таким чином, враховуючи те, що у виконавчому провадженні № 57716088 рішення суду на підставі якого було видано виконавчий лист скасоване, суд приходить висновку про недійсність електронних торгів, які були проведені на підставі такого виконавчого листа, що призвело до порушення майнових прав позивача. Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 712/1317/14-ц (провадження № 61-22566св18), від 12 грудня 2018 року у справі №759/18852/14-ц (провадження № 61-21320св18), від 07 лютого 2019 року у справі № 522/1516/15-ц (провадження № 61-25870св18), від 03 липня 2019 року у справі № 372/4917/13 (провадження № 61-11606св18), від 19 серпня 2020 року у справі № 202/1698/17 (провадження № 61-6431св20), від 23 грудня 2020 року у справі № 639/7253/18 (провадження № 61-1287св20). Таким чином, в силу статей 203, 215\~ЦК України суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання недійсними електронних торгів з продажу нежилих підвальних приміщень №501, загальною площею 30.3 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] , а також виданих за результатами цих торгів: протоколу проведення електронних торгів, акту про проведення електронних торгів та свідоцтва про право власності на спірні нежилі підвальні приміщення. Також суд звертає увагу, що відповідно до звіту про незалежну оцінку майна від 24.02.2020 року ринкова вартість об`єкта оцінки - нежилих підвальних приміщень №501, загальною площею 30.3 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] , складає 196 212,00 гривень. У відповідності до змісту звіту вбачається, що суб`єктом оціночної діяльності не було проведено огляд об`єкта нерухомості та долучено до матеріалів звіту фотографії об`єкта оцінки, звіт був виготовлений на основі технічної документації наданої державним виконавцем та матеріалів фотофіксації зовнішньої сторони будинку, в якому знаходиться об`єкт оцінки. У звіті зазначено, що технічний стан будинку, де розміщується об`єкт оцінки «незадовільний», а стан приміщення «задовільний». Поряд з цим, оцінювач не досліджував характеристики та властивості майна боржника для порівняння цих даних із подібним майном. Також зі звіту вбачається, що огляд об`єкту оцінки не проводився. Позивачка стверджує, що оцінка спірного майна проведена на основі необґрунтованих припущень та є неякісною, оскільки реальна вартість нежилих підвальних приміщень №501, загальною площею 30.3 кв.м., що розташовані у історичному центрі міста за адресою: [ADDRESS] , є в рази більшою. Суд вважає, що позивачка не надала суду доказів того, що реальна вартість нежилих підвальних приміщень є значно більшою, аніж встановлено звітом про оцінку майна. В той же час, судом встановлено, що відсутні докази того, що позивачку було повідомлено про призначення проведення оцінки, а також про її результати. Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. Суд встановлює, що з наявних у справі матеріалів виконавчого провадження не вбачається жодної процесуальної дії виконавця по встановленню коштів [PERSON] чи рухомого майна співмірного по вартості сумі боргу у виконавчому провадженні. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 330 ЦК України встановлено, що, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень (частина друга статті 388 ЦК України). Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої\~статті 388 ЦК України\~залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Положення\~статті 388 ЦК України\~застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Застосовуючи положення частини другої\~статті 388 ЦК України\~про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті публічних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до частини першої\~статті 388 ЦК України\~власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача. При цьому системне тлумачення\~статті 388\~ЦК України та усталена судова практика \~дає підстави для висновку про те, що в такому випадку законодавець презюмує, що у разі скасування судового акту останній не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. Тобто майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, прийнятого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Із матеріалів даної справи вбачається, що спірні нежилі підвальні приміщення вибули з володіння [PERSON] та були реалізовані на електронних торгах на підставі рішення суду, яке було в подальшому скасоване, тому у розумінні положень статті 388\~ЦК України спірне нерухоме майно вибуло з володіння позивача поза її волею. Суд наголошує, що виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris\~rationem», яка означає: «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом принципу верховенства права. Статтею 41\~Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до статті 17\~Закону України\~від 23\~лютого 2006\~року N\~3477-IV\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції. Будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Саме «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом та з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними із цим втручанням, та інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (заява N 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (заява N 43768/07)). Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети. Відсутність обґрунтування у судовому рішенні фактичних підстав застосування приписів законодавства, навіть якщо формальні вимоги були дотримані, може серед інших чинників братися до уваги при вирішенні питання про те, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується. Особливістю цього спору є те, що оскаржуються результати електронних торгів, проведених на виконання судового рішення про стягнення з позивача 47\~067,75 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Разом із тим, відповідно до звіту про незалежну оцінку майна від 24.02.2020 року ринкова вартість об`єкта оцінки - нежилих підвальних приміщень №501, загальною площею 30.3 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] , складає 196 212,00 гривень. Крім того, судове рішення про стягнення з позивача 47 067,75 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором скасовано та наразі в судовому процесі позивачка доводить ту обставину, що у неї взагалі був відсутній борг перед АТ КБ «ПриватБанк» на момент ухвалення заочного рішення. З урахуванням зазначеного, продаж нежилих підвальних приміщень, що належать боржниці [PERSON] не можна визнати пропорційним заходом до суми боргу. Враховуючи різницю між сумою боргу позивача, що стягнута з останньої на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване, та вартістю реалізованих нежилих підвальних приміщень, які належали позивачу на праві приватної власності, суд з урахуванням необхідності дотримання принципу пропорційності вважає, що вказані вище конкретні обставини справи обмежили права власника майна та створили для неї надмірний тягар, порівняно з банком, якому завдано шкоди в розмірі суми боргу 47067,75 грн., яка станом на сьогодні не доведена. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 359/9424/17 (провадження № 61-11929св19), від 23 грудня 2020 року у справі №639/7253/18 (провадження № 61-1287св20), від 28 липня 2021 року у справі №522/19112/17 (провадження № 61-112св21). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Враховуючи наведене,

Outcome: approved