Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт народження дитини [PERSON] , який народився [INFO] в Автономній Республіці Крим, в місті Євпаторія. В обґрунтування заяви зазначив, що в нього та його дружини - [PERSON] , [INFO] , на території Автономної Республіки Крим, яка є тимчасово окупованою, народився син [PERSON] . З метою отримання свідоцтва про народження дитини, він звернувся до заінтересованої особи, але отримав усну відмову, оскільки подане ним свідоцтво про народження дитини не визнається дійсним на території України. Ухвалою від 18.07.2022 відкрите провадження у справі. Заявник [PERSON] у судове засідання не з`явився. Його представник адвокат Грецов С.В. надав заяву про розгляд справи без їх участі та про задоволення заяви. Представник заінтересованої особи Шевченківського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Внаслідок неявки в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню у зв`язку із таким. Відповідно до ч. 7\~ст. 19 ЦПК\~окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У п. 5 ч. 2\~ст. 293 ЦПК\~зазначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 7 ч. 1\~ст. 315 ЦПК\~суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Згідно з ч. 1\~ст. 317 ЦПК заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. 07 травня 2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Миколаїв, [PERSON] ( [INFO] , уродженець с. Павлівка Ямпільського району Сумської області, Україна) уклав шлюб з [PERSON] ( [INFO] , уродженкою м. Миколаїв, Україна), що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 07.05.2004, актовий запис № 145. Після укладення шлюбу, [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно паспорта громадянина України, серії [NUMBER] , виданого 08.01.1998 Ленінським РВ ММ УМВС України в Миколаївській області, на ім`я заявника, [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Павлівка Ямпільського району Сумської області, з 26.06.2018 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно паспорта громадянина України, серії [NUMBER] , виданого 12.06.2004 Корабельним РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, на ім`я дружини заявника, [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Миколаїв, з 17.02.2006 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до медичного свідоцтва про народження серії 35 №061244, виданого 03 травня 2021 року Державною бюджетною установою охорони здоров`я Республіки Крим «Євпаторійський пологовий будинок», [INFO] у м. Євпаторія Автономної Республіки Крим [PERSON] , [INFO] , яка постійно мешкає за адресою: [ADDRESS] , перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, у стаціонарі народила дитину чоловічої статі масою 3650г, довжиною 52см. Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 12.05.2021 99100028 Сакським районним відділом записів актів громадянського стану Департаменту записів актів громадянського стану Міністерства юстиції республіки Крим, [INFO] народився [PERSON] . Батьками дитини у свідоцтві зазначені: батько - [PERSON] , [INFO] , громадянин Російської Федерації; мати - [PERSON] , [INFO] , громадянка Російської Федерації. Заявнику Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відмовлено в проведенні державної реєстрації народження дитини, оскільки на підтвердження факту її народження надано документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Встановлення факту народження дитини необхідне заявнику для отримання свідоцтва про народження дитини. Відповідно до ч. 2, 3\~ст. 9 Закону України від 15.04.2014 № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі Закон № 1207-VII)\~будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1207-VII для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Оскільки документи, що підтверджують факт народження дитини [PERSON] (свідоцтво про народження, серії [NUMBER] , виданого 12.05.2021 та медичне свідоцтво про народження дитини серії 35 №061244, виданого 03.05.2021), видані органами на тимчасово окупованій території, ці документи є недійсними і не створюють правових наслідків. Відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Закон № 3477-IV) суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, згідно принципу 3 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитині має належати з його народження право на ім`я та громадянство. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України від 27.02.1991 №789-ХІІ, дитина має бути зареєстрована одразу після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Обов`язок невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органах державної реєстрації актів цивільного стану частиною 1 статті 144 Сімейного кодексу України (далі СК) покладений на батьків. Відповідно до ст. 13 Закону України від 01.07.2010 № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (далі Закон № 2398-VI) державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження (ч. 3). Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження (абз. 1 ч. 4). За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження (абз. 5 ч. 4). В практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016), ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). У Рішенні Європейського Суду по справі «Кіпр проти Турції» від 10 травня 2001 року (у п. 93 Суд нагадує, що в своєму Консультативному Висновку по Намібії Міжнародний Суд заявив наступне (1971 ICJ Reports, p. 56, § 125): «Загалом непризнання північно-африканської адміністрації цієї Території не повинно привести позбавлення народу Намібії вигод від міжнародної співпраці. Зокрема в той час як дії офіційного характеру, які здійснюються урядом Північної Африки від імені або по відношенні Намібії після спливу відомого мандата, являються незаконними та такими, що не мають сили, ця неспроможність не може бути розповсюджена на такі дії, як наприклад реєстрація народження, смерті, шлюбу, наслідки подібних дій можуть бути проігноровані в погіршення мешканців цієї [PERSON] ». Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження дитини, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження дитини на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Згідно з абз. 2 п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 Закону № 2398-VI державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. В обґрунтування законності звернення заявника з вказаною заявою саме до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, заявником надано Договір оренди житла від 01.05.2021, укладеного [PERSON] з [PERSON] (паспорт [NUMBER] , виданий 21.09.2011 Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області), відповідно до якого остання як орендар передала [PERSON] в оренду житлову квартиру [ADDRESS] , а також Додаткову угоду від 01.05.2021. Строк дії договору закінчується 30.04.2023. Згідно з ч. 1 ст. 122 СК дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. З огляду на викладене, ту обставину, що для проведення державної реєстрації народження дитини є об`єктивні перешкоди, з метою захисту прав і свобод громадянина України, яким є дитина [PERSON] , суд дійшов висновку, що заявлену вимогу про встановлення факту народження необхідно задовольнити, встановивши факт народження дитини [PERSON] , який народився [INFO] в Автономній Республіці Крим, в місті Євпаторія. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: approved