Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-13 00:00:00

До Приморського районного суду м.Одеси 12.01.2022 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що між ним та [PERSON] на території Сирійської Арабської Республіки 01.11.2001 року було укладено шлюбний договір, 22.06.2006 року у відділі ЗАГС м.Хама, область Хама було зареєстровано шлюб, та видано свідоцтво про шлюб № [NUMBER] . Від спільного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Під час сімейного життя з`ясувалося, що вони з відповідачкою мають різні погляди на життя, несумісність характерів, втратили почуття любові та поваги один до одного, сім`я розпалася та існує формально. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Сторони вже тривалий час не пов`язані спільним побутом, сумісного господарства не ведуть. Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 18.12.2021 року визначено місце проживання дітей разом з батьком. У зв`язку з тим, що сім`я розпалася, та позивач не має наміру на збереження шлюбу, був змушений звернутися до суду з відповідним позовом. Матеріали позову суддя отримала 13.01.2022 року. Ухвалою суду від 18.01.2022 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 14.02.2022 року. До суду 21.01.2022 року надійшла відповідь щодо місця реєстрації відповідачки. У судове засідання призначене на 14.02.2022 року сторони не з`явилися, [PERSON] через канцелярію суду надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, справу просив розглядати за його відсутністю, розгляд справи відкладено на 16.03.2022 року. У судове засідання призначене на 16.03.2022 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 29.04.2022 року. У судове засідання призначене на 29.04.2022 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 06.06.2022 року. У судове засідання призначене на 06.06.2022 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 12.07.2022 року. У судове засідання призначене на 12.07.2022 року позивач не з`явився, 11.07.2022 року представник [PERSON] адвокат Завальнюк Д.Ю. через канцелярію суду надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Також просив справу розглядати за відсутністю сторони позивача. У судове засіданні [PERSON] не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, в матеріалах справи міститься довідка про доставку [PERSON] sms-повідомлення про виклик до суду на 12.07.2022 року, відзив суду не надала. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у зв`язку з неявкою відповідачки та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення є 14.07.2022 року. Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 22.06.2006 року сторони зареєстрували шлюб у відділі ЗАГСу м.Хама, область Хама, провінція Дамаск, Сирійська Арабська Республіка, про що видано свідоцтво про шлюб № [NUMBER] (а.с.9). Від спільного шлюбу у сторін є неповнолітні діти: донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 29.10.2008 року відділом ЗАГС, про що зроблено відповідний актовий запис №9588 (а.с.10-11) та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , повторно виданого 02.06.2020 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про що зроблено відповідний актовий запис №346 (а.с.12). Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 18.12.2021 року (справа №522/11921/20) місце проживання дітей визначено разом з батьком [PERSON] . Вказаним рішенням суду було встановлено, що відповідачка не пускає дітей на вулицю, та не дає батькові можливості приймати участь у вихованні дітей, у зв`язку з чим позивач звертався з відповідними заявами до правоохоронних органів. На теперішній час з позивачем проживає син. Крім того, рішення суду від 11.07.2022 року (справа №522/3249/22) задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про відібрання дитини. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право» Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Згідно зі ст.3 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» п. 1 Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Вищевикладене означає, що розірвання шлюбу в Україні не залежить від громадянства подружжя і буде здійснюватися на підставах і в порядку, передбачених Гл. 11 Сімейного кодексу України. Сторони не підтримують шлюбних відносин, тривалий час не пов`язані спільним побутом та сумісного господарства не ведуть. Подружнє життя сторін не склалося, про що зазначено у позовній заяві. На час розгляду справи майнові вимоги будь кого з сторін суду не пред`явлені. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між сторонами не має, примирення між позивачем та відповідачем неможливе. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв`язку з чим, є неможливим. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності,поваги до себе. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved