Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-13 00:00:00

У грудні 2021 року позивач звернулася з позовом до відповідача про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини [PERSON] в розмірі 98 401,51 грн. Позивач свої вимоги мотивує тим, що між сторонами було укладено шлюб. Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано рішенням суду у 2004 році. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02.11.2001 відповідач [PERSON] зобов`язаний виплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця. Однак рішення суду зі сторони відповідача [PERSON] залишилося без виконання, оскільки він працює неофіційно. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду за ним утворилася заборгованість з виплати аліментів в сумі 98401,51 грн. Постановою головного державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 14.05.2019 виконавчий лист стягувачу повернуто у зв`язку із закінченням строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення. Розмір заборгованості за аліментами, визначений державним виконавцем, відповідачем [PERSON] в судовому порядку не оскаржено. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13.12.2021 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 03.02.2022. Розгляд справи 03.02.2022 та 03.03.2022 не відбувся. Наступне судове засідання призначено на 09.06.2022. У судовому засіданні 09.06.2022 оголошено перерву до 14.07.2022. 23.06.2022 від позивача надійшло клопотання про долучення документів, а саме розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. У судове засідання 14.07.2022 позивач з`явилася, підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач до суду не з`явився, відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень від нього до суду не надходило, а також повідомлення про іншу адресу, клопотання про відкладення судового розгляду також не заявлялося. Відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу його зареєстрованого місця проживання ( [ADDRESS] ), проте судові повістки повернулись до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (судові повістки на 09.06.2022 та 14.07.2022). Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Судом встановлено, що сторони мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] . 12 вересня 2006 року Деснянським районним судом міста Києва видано дублікат виконавчого листа у справі № 2-749 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 02.11.2001 i до досягнення дитиною повноліття. Як вбачається із постанови державного виконавця від 14.05.2019 ВП № 48507815, виконавчий лист № 2-749 від 12.09.2006 щодо стягнення аліментів з [PERSON] перебував на виконанні Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Головного територіального управління юстиції у місті Києві до 14.05.2019 (ВП № 48507815) та повернутий стягувачу у зв`язку із закінченням строків, передбачених законом для відповідного виду стягнення. Також у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.05.2019 ВП № 48507815 встановлено, що заборгованість за аліментами станом на 14.05.2019 становить 98 401,51 грн. Водночас, відповідно до розрахунку заборгованості державного виконавця в межах виконавчого провадження № 48507815 від 20.03.2019 станом на 02.07.2015 заборгованість становить 3 668,60 грн., а за період з липня 2015 року по серпень 2018 року - 94 732,91 грн. Згідно з розрахунком неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, наданим позивачкою, пеня за прострочення сплати аліментів за період з липня 2015 року по серпень 2018 року становить 94732,91 грн. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідачем суду не надано доказів на спростування існування заборгованості зі сплати аліментів та доказів необґрунтованості розрахунку, наданого державним виконавцем, або його оскарження. Розглядаючи відповідальність за несплату аліментів, слід зауважити, що в законодавстві передбачена спеціальна норма, яка встановлює умови та розміри санкцій за порушення зобов`язання із сплати аліментів (ст. 196 СК України). Тобто, дана норма спрямована на стимулювання боржника - платника аліментів своєчасно сплачувати аліменти та, певною мірою, компенсувати одержувачеві аліментів ті втрати, які він поніс у зв`язку із затримкою їх сплати. Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України 15 травня 2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц зазначено, що розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. При вирішенні питання про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів, суд бере до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність сплати аліментів, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення. Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження відсутності його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. При цьому, суд приймає до уваги розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, згідно з яким пеня за період з липня 2015 року по серпень 2018 року становить 94 732,91 грн., як належний та допустимий, оскільки останній не спростований відповідачем. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 94 732,91 грн. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial