Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

У жовтні 2021 року Акціонерне товариство "Кредобанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11 березня 2019 року між АТ «Кредобанк» та відповідачем 1 укладено кредитний договір №СL-176788, відповідно до умов якого, останній на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання отримав кредит у розмірі 50 000,00 грн. на поточні потреби на строк до 08 березня 2024 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 55,99% річних. У заяві-анкеті №CL-176788, зазначено, що шляхом підписання цієї анкети-заяви позичальник підтверджує своїм підписом, що суму отриманого ним кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином та є таким, що не потребує згоди другого із подружжя. Судова практика дозволяє залучати у спорах, в яких позичальником виступає фізична особа, яка на момент укладення кредитного договору перебувала у шлюбі - солідарним відповідачем іншого з подружжя, навіть у випадку відсутності окремого договору поруки тому, у даному спорі солідарним відповідачем залучено іншого з подружжя: дружину [PERSON] [PERSON] . Так, банк виконав свої зобов`язання за Договором у повному обсязі, надав позичальнику обумовлену договором суму кредитних коштів. У порушення умов вказаного договору відповідач 1 не виконав належним чином свої зобов`язання щодо повернення коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим, станом на 14 вересня 2021 року утворилась заборгованість за наданим кредитом у розмірі 87 376,54 грн., яка складається з наступного: 47 450,16 грн. заборгованість за тілом кредиту, 39 926,38 грн. заборгованість за відсотками, яку просить стягнути солідарно з відповідачів. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2021 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, а у разі неявки в судове засідання відповідача ухвалити рішення в заочному порядку. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно, причини неявки суду не повідомили. Будь-яких заяв та клопотань від відповідачів не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані\~ докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. 11 березня 2019 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №СL-176788, відповідно до умов якого, Банк надав позичальнику кредит у розмірі 50 000,00 грн. на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, терміном до 08 березня 2024 року, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі за користування кредитом у строк та на умовах цього кредитного договору (п.п.1, 2.1,2.3) (а.с. 78-81). Згідно п.4.1,п.4.2 зазначеного договору, проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за ставкою 55,99% річних з дня видачі кредиту до дня повернення у повному обсязі. Пунктом 4.4. кредитного договору визначено, що загальні витрати позичальника по кредиту за цим кредитним договором становлять 101 842,55 грн. Відповідно до п.4.6 кредитного договору, загальна вартість кредиту для позичальника за цим кредитним договором становить 151 842,55 грн. За змістом пункту 6.1. кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки (терміни), передбачені кредитним договором та/або додатками до нього. Відповідно до меморіального ордеру №13826366, №13826390 від 11 березня 2019 року, на рахунок відповідача [PERSON] було зараховано кошти на загальну суму 50 000,00 грн., відповідно до кредитного договору №CL-176788 від 11.03.2019 (а.с.71,72). Отже, позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу 1\~ кредитні кошти на умовах передбачених Договором. В порушення умов кредитного договору [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконує, допустив прострочення повернення кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості. Внаслідок порушення відповідачем зобов`язань зі своєчасного погашення заборгованості за кредитом, станом на 14 вересня 2021 року утворилась заборгованість за наданим кредитом у розмірі 87 376,54 грн., яка складається з наступного: 47 450,16 грн. заборгованість за тілом кредиту, 39 926,38 грн. заборгованість за відсотками (а.с.70). Відповідно до п.п. 6.9.,6.10.Кредитного договору банк вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. Позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення банку, передбаченого п.6.9. кредитного договору, усунути порушення умов кредитного договору, вказаних у повідомленні (згідно п.п.3.3.2., 3.3.3. кредитного договору) протягом 30 календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за Кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення банку (п.6.9. Кредитного договору). 15 червня 2021 року представник АТ «Кредобанк» звернувся до [PERSON] , [PERSON] із досудовою вимогою, про дострокове стягнення заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором у 30-денний термін з моменту отримання цієї вимоги (а.с.82-91) однак, жодної дії щодо погашення заборгованості відповідачами здійснено не було. Вирішуючи спір, суд враховує наступні положення законодавства, що регулює спірні правовідносини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як встановлено у ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, зважаючи на вищенаведене, та за урахуванням того, що на виконання ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про те, чи виникли зобов`язання за кредитним договором у відповідача [PERSON] , суд виходить з наступного. В Анкеті-заяві на отримання готівкового кредиту №CL-176788 від 11 березня 2019 року [PERSON] вказав, зокрема, сімейний стан: зареєстрований шлюб, проживає з [PERSON] , а також зазначив, ціль отримання кредиту: ремонт та облаштування житла (а.с.81). Вказана анкета відповідачем [PERSON] не підписана, вся повідомлена в анкеті інформація наведена одноособово позичальником [PERSON] . В матеріалах справи відсутні відомості про те, що житло, на ремонт якого згідно вказаної анкети надано кредитні кошти,\~ перебуває у власності або у користуванні подружжя. Більш того, доводи про перебування відповідачів у шлюбі ґрунтуються виключно на анкеті позичальника, інші докази перебування відповідача [PERSON] у шлюбі з позичальником [PERSON] в матеріалах справи відсутні. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Приписи статті 65 СК України регулюють правовідносини щодо розпорядження майном, яке є спільною сумісною власністю подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання позики, оскільки договір позики за своєю правовою природою є правочином щодо отримання у власність грошових коштів, а не правочином щодо розпорядження належним подружжю майном. Такий договір створює обов`язки для другого з подружжя лише у разі, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Для укладення договору позики (за яким позичальником виступає один\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ з подружжя) отримання згоди другого з подружжя не потрібне, оскільки цей правочин не стосується спільного майна подружжя, а той з подружжя, хто позичає кошти, не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов`язальних правовідносин. Схожий за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ від 26 вересня 2018 року у справі № 713/285/2012, від 18 грудня 2018 року у справі № 755/12668/16-ц, від 27 листопада 2019 року у справі № 133/3928/14-ц, від 24 березня 2020 року у справі № 521/20211/16-ц, від 28 квітня 2020 року у справі № 522/16362/16-ц, від 09 червня 2020 року у справі № 522/20907/16-ц, від 12 червня 2020 року у справі № 333/324/18, від 05 листопада 2020 року у справі № 619/761/18, від 16 березня 2021 року у справі № 133/2718/18. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року №308/10837/15. За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження тієї обставини, що отримані відповідачем [PERSON] за кредитним договором грошові кошти позичальником використано в інтересах сім`ї. Враховуючи те, що позивачем не доведено, що договір позики укладено відповідачем [PERSON] в інтересах сім`ї, та за відсутності письмової згоди його дружини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ «Кредобанк» про стягнення заборгованості з [PERSON] задоволенню не підлягають, скільки, обов`язок щодо повернення спірних коштів за умовами кредитного договору покладено на [PERSON] . На переконання суду, покладення солідарних зобов`язань за кредитним договором на відповідача [PERSON] виключно на тій підставі, що позичальник в анкеті вказав про те, що одружений з нею, було б грубим порушенням принципу верховенства права. Враховуючи наведенні обставини справи, в частині стягнення коштів з відповідача [PERSON] за договором позики, слід відмовити за недоведеністю позовних вимог. Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої\~ судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270 грн. Згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Так, на підтвердження судових витрат на правничу допомогу представник позивача АТ «Кредобанк» - адвокат Павленко С.В. надав до суду лише Ордер та Договір про надання правової допомоги від 11.02.2019 року, у якому не вказано про винагороду, яку «Кредобанк» мав сплатити, та будь-яких інших доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, які поніс позивач, в зв`язку з чим вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 8 736,54 грн. необґрунтовані та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,\~

Outcome: partial