Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] , та [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області, про усунення перешкод у вихованні малолітньої дитини та встановлення способу участі у вихованні дитини. В обґрунтування своїх вимог покликались на те, що є батьками [PERSON] , [INFO] . 20.08.2017 року їх син, [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] , про, що виконкомом Середньоберезівської сільської ради Косівського району зроблено актовий запис №5. Від даного шлюбу у сторін народився син, їх онук [PERSON] , [INFO] . На даний час [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак проживають окремо, оскільки [PERSON] з малолітнім сином переїхала проживати до своїх батьків в с. Середній Березів. З часу окремого проживання, відповідач [PERSON] постійно чинить перешкоди у спілкуванні з онуком, не дозволяє брати участь в його вихованні, проводити разом дозвілля, ніколи не допускає до свого помешкання для побачень з онуком. У позасудовому порядку дійти згоди щодо участі у вихованні та побачень з онуком, не вдається, оскільки відповідач постійно змінює причини для відмови у зустрічі з онуком. Відповідач також чинила перешкоди у спілкуванні їх онука з рідним батьком, що також змушувало його звертатися до органу опіки та піклування для врегулювання спору. Позивачі стверджують, що мають намір та бажання бачити свого онука, брати участь у його вихованні та спілкуванні з ним, проводити разом дозвілля, та підтримувати почуття спорідненості та родинного тепла. Позивачі проживають у с. Баня Березів у власному домогосподарстві, повністю забезпечені житлом, шкідливих звичок не мають, характеризуються позитивно за місцем проживання, у сім`ї панують родинні та добрі відносини. У зв`язку з цим, з врахуванням інтересів дитини, життєві обставини, просили постановити наступний спосіб участі баби та діда (позивачів) у вихованні внука [PERSON] : безперешкодні зустрічі з дитиною у першу, другу, третю декаду місяця щонеділі з 11 до 18 год. та безперешкодно у день народження [PERSON] ; можливість безперешкодного телефонного спілкування з дитиною [PERSON] з 18 по 19 год щоденно; можливість забирати дитину один раз щомісячно в останню суботу місяця на одну добу за місцем проживання [PERSON] та [PERSON] ; зобов`язати матір дитини [PERSON] повідомляти [PERSON] та [PERSON] завчасно за добу до години і дня відвідування дитини про неможливість надати дитину чи інші поважні причини перешкод у зустрічі з онуком. В судовому засіданні позивачі висловили доводи аналогічні позовній заяві. Додатково ствердили, що їх син та відповідач проживали в їх господарстві, всі разом. Після того, як в сім`ї почали виникати конфліктні ситуації, та відповідач покинула їх господарство, і переїхала до свого батька, вони онука не бачили. Останній раз бачили онука в приміщенні суду, коли випадково зустріли відповідача з дитиною. [PERSON] був радий їх бачити, впізнав, запитував коли вони його заберуть з собою додому. Позивачі ствердили що не погоджуються з порядком визначеним органом опіки та піклування щодо їх зустрічей з онуком, оскільки такий порядок визначений лише на основі тих зустрічей які надані їх сину. Проте позивачі зазначили, що з часом син може змінити місце проживання, а відтак тоді вони змушені будуть з сином ділити дні щодо зустрічей з онуком. Крім того, у відзиві відповідач зазначила що погоджується на побачення онука з дідом та бабою лише в присутності батька дитини, однак на даний час [PERSON] призваний по мобілізації, та бере участь в бойових діях, а тому за таких обставин, вони будуть взагалі позбавлені можливості бачити онука. Позивачі ствердили, що дійсно у них є внучка, і вони не проявляють байдужості до неї, навпаки, вони б і з внучкою хотіли бачитись. Проте дитина дуже маленька, новонароджена, потребує матері, а тому вони не можуть наполягати в судовому порядку на участі у вихованні внучки. Не виключили можливості того, що в майбутньому, якщо відповідач категорично також не дозволятиме бачитись з онукою, змушені знову будуть звертатись з позовом. Також позивачі ствердили, що поки їх син бере участь в бойових діях, то саме вони сплачують аліменти на утримання онука, щоб не було заборгованості, та щоб онук мав все необхідне. Щодо телефонного спілкування, то позивачі зазначили, що сучасний мобільний зв`язок дозволяє спілкуватись в режимі відео, що не є надто шкідливим для дитини. Крім того, 5-10 хвилин спілкування з дитиною на день, не можуть спричинити захворювань онука. Такі доводи відповідача [PERSON] , позивачі вважають такими, що спрямовані на уникнення будь яким чином спілкування онука з бабою та дідом. З цих підстав в судовому засіданні позивачі просили суд позов задовольнити, та встановити такий порядок, який дозволив би їм бачити онука, та зобов`язати відповідача не чинити перешкоди у вихованні та спілкуванні з онуком. У відзиві на позовну заяву [PERSON] зазначила, що дійсно з сином позивачів ( [PERSON] ) перебуває в зареєстрованому шлюбі. Шлюб між ними не розірваний, однак з березня 2021 року вони проживають окремо, оскільки будучи вагітною другою дитиною та з неповнолітнім сином [PERSON] , через непорозуміння в сім`ї, змушена була покинути господарство та повернутися в будинок до батьків. Під час проживання в сім`ї і чоловік і його батьки (позивачі) постійно вчиняли щодо неї психологічне насильство, принижували морально та звинувачували в подружній зраді. Внаслідок таких дій вона змушена була провести тест ДНК на визначення батьківства чоловіка [PERSON] (сина позивачів) по відношенню до другої дитини. Про вказаний факт позивачі свідомо не вказали про це в позовній заяві, зазначивши лише про народження онука, в той же час проявивши байдужість до внучки. Також [PERSON] наголосила, що не чинила та не чинить жодних перешкод позивачам у спілкуванні з онуком. Однак, погоджується на побачення дитини з дідом та бабою лише в присутності батька дитини, [PERSON] . Зазначений у позовній заяві порядок участі позивачів у вихованні та спілкуванні з онуком є неприйнятним. Оскільки з врахуванням порядку участі батька [PERSON] у вихованні і спілкуванні з дитиною та запропонованого позивачами порядку, то дитина фактично буде позбавлена спілкування з матір`ю. [PERSON] ствердила, що оскільки [PERSON] проживає разом з позивачами в одному господарстві має можливість забирати сина для спілкування по місцю проживання позивачів, а відтак дід та баба (позивачі) також будуть спілкуватися з онуком. Відповідач вважає, що встановлення різних днів для зустрічі з онуком негативно позначиться на психологічному стані дитини, оскільки дитина перебуватиме в стресі. Крім того, відповідач категорично не погоджується на спілкування позивачів з онуком по мобільному телефону, оскільки враховуючи вік дитини (3 роки) шкідливість мобільних телефонів на стан здоров`я, це може призвести до різних захворювань її сина. Додатково відповідач наголосила, що позивачі налаштовані до неї негативно, та постійно в присутності дитини зчиняють суперечки. Вважає, що позовні вимоги не можуть бути задоволені в повному обсязі, а тому просила позов задовольнити частково та визначити позивачам наступний порядок участі у спілкуванні з малолітнім [PERSON] , а саме, один раз на місяць в останню суботу місяця з 15 год. по 18 год. в її присутності. Справу просила розглядати без її участі. Представник служби у справах дітей, в судовому засіданні ствердила, що між обома сторонами дійсно існують взаємні претензії, та виникають суперечки з приводу дитини. Запропонований комісією служби у справах дітей порядок, є прийнятним, з огляду на те, що батько малолітнього [PERSON] , проживає разом із батьками в їх господарстві, а тому часу визначеного для нього, достатньо і для позивачів для спілкування з онуком. На уточнююче запитання суду про необхідність встановлення перехідного періоду участі баби та діда у вихованні та спілкуванні онука, в присутності матері, то представник ствердила, що в такому немає необхідності, оскільки дитина хоча і є маленькою по віку, всього три роки, однак цілком прихильно ставиться до позивачів, впізнає їх, оскільки дійсно проживала та виростала в господарстві позивачів. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 14.02.2022 року позовну заяву [PERSON] , та [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін та призначено підготовче судове засідання на 22.03.2022 року. Ухвалою суду від 22.03.2022 року зобов`язано орган опіки та піклування надати суду письмовий висновок щодо участі позивачів у вихованні онука. Підготовче засідання відкладено на 27.04.2022 року. 27.04.2022 року продовжено органу опіки та піклування строк для надання суду письмового висновку щодо суті спору. 31.05.2022 року закрито підготовче провадження у справі, та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.06.2022 року. 21.06.2022 року у судовому розгляді справи оголошено перерву до 13.07.2022 року, та визнано явку представника органу опіки та піклування Яблунівської селищної ради в судове засідання обов`язковою. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 30.09.1989 року. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . (а.с.13). Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] (а.с.12). Згідно копії свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 29.08. 2017 року у виконкомі Середньоберезівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області (а.с.14). Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.15). Згідно характеристик [PERSON] та [PERSON] проживають в селі Баня-Березів Косівського району Івано-Франківської області. За час проживання на території сільської ради зарекомендували себе з хорошої сторони. До кримінальної відповідальності не притягалися. Зауважень від виконкому сільської ради не мали. (а.с.16-18). Згідно копії листа-відповіді № 143 від 23.12.2021 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за місцем проживання матері [PERSON] у селі Середній Березів Косівського району Івано-Франківської області з 20.11.2020 року (а.с.19). Згідно копії акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 43 від 06.05.2021 року [PERSON] мешкає в [ADDRESS] , з батьком [PERSON] та сином [PERSON] (а.с.20). Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно [PERSON] на праві приватної власності належить будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с.21). Згідно копії висновку комісії з питань захисту прав дітей № 15 від 16.08.2021 року рекомендовано у разі незгоди із рішенням матері дитини, про зустрічі з онуком тільки в присутності батька, на підставі ст.263 СК України звернутися до суду (а.с.22). Згідно копії рішення виконавчого комітету Яблунівської селищної ради Косівського району № 3-12/2022 від 12.05.2022 року вирішено встановити порядок участі [PERSON] та [PERSON] у вихованні внука [PERSON] , [INFO] (а.с.60). Згідно копії рішення виконавчого комітету Яблунівської селищної ради Косівського району № 4-10/2021 від 11.01.2022 року вирішено встановити участь батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні із дитиною [PERSON] , [INFO] (а.с.76). Зміст спірних\~правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивачів права на участь у вихованні та спілкуванні з онуком, та неможливістю реалізувати своє право в позасудовому порядку. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно зі статтею 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Тлумачення частини другої та третьої статті 257 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби, діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 СК України. Відповідно до статті 159 СК України, суд визначає способи участі у вихованні дитини ( періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Суд зауважує, що одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. Право на повагу до сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, охоплює щонайменше зв`язки між близькими родичами, наприклад, між дідусями, бабусями та онуками, оскільки такі родичі можуть відігравати у сімейному житті важливу роль . Декларацією прав дитини, прийнятою генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. ст. 2, 8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право полягає, перш за все, у наданні дитині можливості жити і виховуватися в сім`ї. Звичайно, мова йде про проживання дітей у сім`ї своїх батьків. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються, зокрема, і на відносини між бабою, дідом та внуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення Європейського суду з прав людини ( далі ЄСПЛ у справі «Крускіч проти Хорватії» від 25 листопада 2014 року). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і внуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема, вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність (рішення ЄСПЛ «Богоносови проти Росії» від 05 березня 2019 року). Тривалість часу, проведеного дитиною з бабою чи дідом може бути важливим фактором у забезпеченні найкращих інтересів дитини ( справа «Гокканнен проти Фінляндії», ЄСПЛ від 23 вересня 1994 року, справа «Мамчур проти України» ЄСПЛ від 16 липня 2015 року, справа «Крапівін проти Росії», ЄСПЛ від 12 липня 2016 року). Відповідно до ч. 3 ст. 291 ЦК України, фізична особа має право на підтримання зв`язків з членами своєї сім`ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. Такого права, оскільки воно має немайновий характер, фізична особа не може бути позбавлена. Оскільки дід, баба, як з боку матері, так і з боку батька є її родичами по прямій висхідній лінії, батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, своїх прав щодо виховання онуків. Разом з тим, саме батьки несуть першочергове право та відповідальність за виховання своєї дитини, що означає лінію батьківського виховання головною. З огляду на це, дід, баба, інші особи мають враховувати, що їхня виховна спрямованість повинна узгоджуватись або хоча би не суперечити тому вихованню, яке дитині дають батьки. Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Окрім цього, за ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Нестриманість, поспішність у вирішенні цього питання, штучне провокування спору та відстоювання виключно особистих інтересів одним із членів родини у вирішенні даного питання має виключено негативні наслідки у взаємостосунках між згаданим колом осіб. Відсутність бажання дитини спілкуватись із членами родини та примушування до цього навіть у випадку задоволення позову може призвести до фактичної неможливості виконання рішення суду у такій категорії спорів, що фактично у примусовому порядку виконано бути не може. Вказане, в свою чергу, негативно позначиться на вихованні дитини, яка не бажає спілкуватися з бабою та дідом, що відповідно не може не впливати негативно на розвиток та формування дитини як особистості. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є дідусем та бабусею малолітнього [PERSON] , [INFO] , зі сторони батька [PERSON] . В судовому засіданні встановлено, що між позивачами та відповідачем по справі на даний час склалися недоброзичливі відносини, сторони конфліктують з приводу участі у вихованні та спілкуванні з онуком, неспроможні без сварок досягти згоди, мать одне на одного взаємні образи. В тому числі між останніми відсутнє взаєморозуміння і щодо часу та способу спілкування бабусі та дідуся з онуком. З метою врегулювання спору в позасудовому порядку, [PERSON] та [PERSON] зверталися спочатку в орган опіки та піклування, однак на підставі ст.263 СК України, їм було рекомендовано звернутися в суд з відповідним позовом. Відносини між сторонами склалися таким чином, що виключають позасудовий компроміс щодо порядку зустрічей та спілкування бабусі та дідуся з онуком. Проте, суд наголошує, що наявність взаємних претензій один до одного та неприязні відносини між відповідачем та позивачами не є підставою для обмеження прав позивачів [PERSON] , та [PERSON] на спілкування з їх онуком [PERSON] , [INFO] . Позивачі бажають приймати участь у вихованні онука та спілкуватися з ним. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з бабусею та дідусем служитиме задоволенню життєво важливих психологічних потреб останньої. Позивачі [PERSON] , та [PERSON] мають право на спілкування з онуком та приймати участь у його вихованні і при цьому відповідач [PERSON] не має права перешкоджати цьому в інтересах дитини. Позбавлення бабусі та дідуся права на спілкування з онуком може позбавити його родинних зв`язків, турботи та любові з їх боку. Щодо врахування думки дитини в судовому засіданні, то судом не визнавалась явка дитини обов`язковою для участі і розгляду справи, з огляду на вік дитини 3 роки. Проте, при заслуховуванні пояснень позивачів, та представника Служби у справах дітей Яблунівської селищної ради встановлено, що дитина досить прихильно ставиться до дідуся та бабусі, вона їх впізнає, не виявляє ознак відчуження, чи емоційної стресовості, оскільки хлопчик [PERSON] з часу свого народження, і до часу коли мати покинула господарство свого чоловіка, виховувався за місцем проживання позивачів. Щодо зауважень відповідача про те, що після спілкування з позивачами дитина стає знервованою, проявляє дитячу впертість, стає збудженою, та налаштованою проти неї (своєї матері [PERSON] ), то суд вважає такі неспроможними, з огляду на відсутність доказів, які б підтверджували вказані твердження. Суд позбавлений можливості перевірити вказані твердження, з підстав того, що відповідач просила проводити розгляд справи без її участі, та в судові засідання не з`явилася. Будь яких належних доказів на підтвердження вказаних доводів не надала і представник Служби у справах дітей, зазначивши, що про такі факти їй відомо лише зі слів відповідача (матері дитини). Отже виходячи з принципу змагальності закріпленого в ст.12 ЦПК України, коли кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, суд відхиляє твердження відповідача про негативний вплив спілкування бабусі та дідуся з онуком [PERSON] . Недоведеними та такими, що відхиляються судом, є твердження відповідача про шкідливий вплив мобільного телефону на розвиток дитини. На переконання суду, короткі хвилинні розмови дідуся та бабусі з онуком, не матимуть шкідливого впливу на здоров`я [PERSON] . Суд також звертає увагу, що розвиток сучасних технологій та велика різноманітність гаджетів, дозволяють спілкуватися за допомогою інтернет зв`язку, відео зв`язку тощо, що матиме менш шкідливий вплив на організм дитини. Суд зауважує, що спілкування з дитиною по телефону або за допомогою інтернет зв`язку - це не лише право, а й обов`язок членів сім`ї, від якого останні не звільняються навіть у разі визначення способу спілкування з дитиною у судовому порядку. Щодо визначеного органом опіки та піклування порядку участі позивачів у вихованні та спілкуванні з дитиною в ті ж дні та години, що і батько, то суд не може погодитись з таким висновком. Так, дійсно на даний час син позивачів, та батько малолітнього [PERSON] проживає в домогосподарстві позивачів. Однак не виключена ймовірність того, що в майбутньому син позивачів не змінить місце проживання, а отже з огляду на встановлений органом опіки та піклування однаковий порядок побачень з дитиною ймовірно може призвести до внутрішньо-сімейних суперечок, адже і дід, і баба мають окреме самостійне право брати участь у вихованні та спілкуванні з онуком. Отже суд приходить до переконання, про встановлення окремих годин для участі у вихованні та спілкуванні бабусі та діда з онуком. При цьому суд вважає, що встановлення окремих годин, в ті дні які визначені батькові, буде більш доцільним, ніж в інші дні, та не буде обтяжливим для відповідача [PERSON] (матері малолітньої дитини). Згідно довідок характеристик, свідоцтва про право власності позивачі [PERSON] , [PERSON] позитивно характеризуються за місцем проживання, проживають у власному домогосподарстві, до кримінальної відповідальності не притягалися, та мають можливість забезпечити онука всім необхідним для задоволення життєво важливих потреб. Судом не встановлено наявність негативного впливу позивачів на свого онука, а також будь-яких їх дій всупереч інтересам дитини. Обставин, які б унеможливлювали спілкування позивачів з малолітнім онуком чи обставин, які б свідчили, що таке спілкування не відповідає інтересам дитини, в судовому засіданні не встановлено. Відповідачем також не надано доказів цього. Не визнання відповідачем позову з підстав того, що позивачі начебто чинили психологічний тиск на неї, не заслуговують та нічим об`єктивно нею в судовому засіданні не підтверджені. Доводи зазначені відповідачем у відзиві, на переконання суду зумовлені лише її суб`єктивним, недоброзичливим ставленням до позивачів, власними образами на останніх, а не захистом інтересів дитини. Також відсутні об`єктивні дані вважати, що позивачі будуть негативно впливати на фізичний та психоемоційний стан дитини та її розвиток. Наявні відносини між сторонами по справі, жодним чином не можуть впливати на спілкування дитини із бабусею та дідусем по лінії свого батька. Відповідно, мати дитини не повинна зловживати своїм правом на спілкування дитини з бабусею та дідусем лише в присутності батька, який на даний час призваний по мобілізації, і давати можливість бачитися сину ( [PERSON] ) з останніми, захищаючи та поважаючи право дитини на сімейне виховання. Вирішуючи питання щодо порядку та місця спілкування позивача з онуком, з урахуванням віку дитини, виходячи з пріоритету прав дитини, яка не може бути заручником особистих відносин батьків, приймаючи до уваги можливість створення позивачами [PERSON] та [PERSON] належних матеріально-побутових та психологічних умов для виховання, відпочинку, лікування, оздоровлення і навчання дитини, бажання та можливість бабусі та дідуся піклуватися про його здоров`я та всебічний розвиток, враховуючи важливість традицій і культурних цінностей для захисту і гармонійного розвитку дитини, а також той факт, що бабуся та дідусь проявляють турботу та увагу щодо онука, його долі, суд приходить до висновку, що встановлені обставини свідчать про доцільність задоволення позову частково та, обговоривши варіанти можливого спілкування дитини з бабою та дідом, враховуючи баланс інтересів дитини та її батьків, вважає за необхідне визначити наступний порядок участі у вихованні та спілкуванні позивачів [PERSON] та [PERSON] з малолітнім онуком: - перша та третя субота, і перша та третя неділя місяця з 15 год до 19 год., за згодою дитини, без присутності матері, з повідомленням матері дитини про місце перебування, обов`язкового повернення дитини матері в обумовлений час та з дотриманням режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, встановлених для дітей відповідного віку. - надати можливість [PERSON] , [PERSON] кожної другої п`ятниці місяця з 11 год до 12 год наступного дня забирати [PERSON] , [INFO] за місцем проживання [PERSON] , [PERSON] , за згодою дитини. - відвідування онука [PERSON] у день народження кожного року, а саме 09 жовтня безперешкодно. У випадку якщо день народження [PERSON] припадає на першу та третю суботу та першу та третю неділю місяця, проводити його згідно графіку встановленого для вказаних днів, за згодою дитини. - право спілкування особисто з дитиною [PERSON] , [INFO] , шляхом телефонного зв`язку щоденно з 18 год по 19 год. Враховуючи той факт, що на даний час єдиний син позивачів призваний по мобілізації, та бере участь в бойових діях на території України, на переконання суду, визначений судом порядок участі баби та діда у вихованні онука, буде мати позитивний вплив як для позивачів, так і для малолітнього [PERSON] . Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Ухвалюючи саме таке рішення по справі, суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ухвалюючи вказане рішення, суд роз`яснює, що сторони не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, з урахуванням вікових змін, розвитку та потреб дитини, що буде відповідати її інтересам. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що встановлений судом графік спілкування позивачів з онуком не позбавляє їх права бачитись з дитиною в інші дні, у тому числі, на свята, канікули, дні народження тощо з дозволу матері дитини, якщо це не буде перешкоджати її звичайному розпорядку дня. Суд, також, вважає необхідним роз`яснити сторонам, що побудова сімейних відносин має здійснюватись на паритетних засадах, на почуттях любові і поваги, взаємодопомоги і підтримки. Сторони не повинні поглиблювати конфліктну ситуацію, захищаючи свої власні інтереси, а намагатись проявити справжню турботу, реалізувати свої права шляхом домовленості і забезпечити належні умови для розвитку дитини. Суд вважає за необхідне у судовому рішенні роз`яснити сторонам у справі, що вони не вправі діяти всупереч інтересам дитини, зокрема відповідач [PERSON] , у майбутньому не вправі перешкоджати бабусі [PERSON] , та дідусю [PERSON] брати участь у вихованні онука та у спілкуванні з ним, не допускати протиправних дій та негативних розмов в присутності дитини з боку обох сторін. Отже враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що саме такий визначений порядок та спосіб спілкування з дитиною є достатнім і відповідає принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритетному інтересу дитини, підтримки зв`язків між родичами. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з огляду на викладене, з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню понесені ними судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 992 грн.40 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial