Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, відсотків передбачених договором позики, 3% річних та інфляційних втрат. Позов мотивовано тим, що 26 травня 2021 року [PERSON] отримав від [PERSON] в борг кошти в сумі 52 130,00 грн., про що свідчить написана власноручно відповідачем та видана позивачу розписка. Відповідно до розписки [PERSON] зобов`язувався повернути [PERSON] отримані у нього кошти в сумі 52 130,00 грн. до 01.09.2021 року У випадку прострочення [PERSON] зобов`язувався повернути [PERSON] кошти з відсотками - 40 % від суми боргу за весь період прострочення. Таким чином, між позивачем та відповідачем фактично було укладено договір позики. У зазначений в розписці строк [PERSON] кошти позивачу не повернув, умови договору не виконав, тому позивач прохає: 1. \~ \~ \~ \~Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 52 130,00 грн. - за договором позики. 2. \~ \~ \~ \~Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 20 852,00 грн. - штраф за порушення боржником зобов`язання. 3. \~ \~ \~ \~Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 2 549,86 грн. - інфляційні витрати за період з 02 вересня 2021 року по 15 лютого 2022 року. 4. \~ \~ \~ \~Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 715,54 грн. - 3% річних за період з 02 вересня 2021 року по 15 лютого 2022 року. Представник позивача звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують, прохають їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча, відповідно до ст.128 Цивільного процесуального кодексу України, був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомив, клопотання від відповідача про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. На підставі статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів. Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлень про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З`ясувавши обставини справи дослідивши докази в порядку заочного провадження, суд вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що відповідно до розписки від 26.05.2021 року, боржник [PERSON] , взяв у позикодавця - [PERSON] у борг кошти в сумі 52130 грн., із зобов`язанням повернути вказану суму в умовлений термін, а саме до 01.09.2021р. У випадку прострочення [PERSON] зобов`язання, він сплачує 40% від суми боргу за весь період прострочення (а.с.8). Суд вважає, що між позивачем і відповідачем, відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України склалися зобов`язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов`язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Як встановлено, позивач виконав умови договору позики надавши відповідачу 26.05.2021р. грошову позику у розмірі 52130 грн., із зобов`язанням повернути вказану суму в умовлений термін, а саме до 01.09.2021р., однак відповідач порушив умови договору позики, не виконавши зобов`язання щодо добровільного повернення отриманих коштів у борг у встановлений розпискою строк. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У зв`язку з не виконанням зобов`язань за договором позики від 26.05.2021р. відповідач , станом на 15.02.2022р. перед позивачем має заборгованість на загальну суму 76247,40грн., що складається з : - основного боргу у розмірі 52130 гр.; - штраф за порушення зобов`язання - 20852грн.:; - інфляційні втрати 2549,86 грн. ( за період з 02.09.2021р. по 15.02.2022р).; - 3 % річних у розмірі 715,54 гривень ( за період з 02.09.2021р. по 15.02.2022р.), та підтверджується розрахунками заборгованості (а.с.4). Суд погоджується з такими розрахунками позивача і вважає їх правильним. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Відповідно до ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Враховуючи правовий висновок, що міститься в постанові від 18 вересня 2013р. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах по справі № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Суд, всебічно, повно та об`єктивно оцінивши всі надані докази, приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає повернення основної суми позики, відсотків за прострочення повернення боргу, інфляційні втрати та 3-х відсотків річних, посилаючись на договір позики та норми чинного законодавства, а тому позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати по справі на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved