Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-28 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до судді Сокальського районного суду Львівської області Струс Тетяни Василівни та Держави Україна в особі: Міністерства юстиції України та Державної казначейської служби України та просить стягнути: з судді Сокальського районного суду Львівської області [PERSON] - 1\~000\~000 грн. на відшкодування моральної шкоди; з Міністерства юстиції України - 1\~000\~000 грн. на відшкодування моральної шкоди; з Держави України в особі Державної казначейської служби України - 1\~000\~000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову послався на те, що суддею Сокальського районного суду Львівської області Струс Т.В. винесено ухвалу від 21.04.2017р. про стягнення з Фермерського господарства «Бурка В.В.» 1339грн.80коп. судового збору, в результаті чого суддя мала намір нанести шкоду фермерському господарству в сумі 1339грн.80коп. Постановою Львівського апеляційного суду від 02.09.2019 р. ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 21.04.2017 р. скасовано та направлено справу до суду для подальшого розгляду. Стверджує, що дії судді Сокальського районного\~суду Львівської\~області є протиправними тому, що\~\~ суддя грубо порушила норми ст.ст. 40, 55, 56 Конституції України, та норми ЦПК України, зловживаючи своїм службовим становищем видала для виконання явно злочинне розпорядження про стягнення судового збору, чим спричинено фермерському господарству моральну шкоду. Ухвалою від 04.03.2022 р. позовну заяву залишено без руху, та надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків. У встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви. Ухвалою від 24.03.2022 р. у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 05.05.2022 р. у залі судових засідань Червоноградського міського суду Львівської області, яке відкладено до 06.06.2022 р.. 06.06.2022 р. підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті на 04.07.2022 р., який відкладено на 25.07.2022 р.. Сторони скористались\~своїми правами\~визначеними ст.ст.\~178-180\~ЦПК України,\~зокрема:\~07.04.2022\~р.\~представник відповідача\~Міністерства юстиції\~України \~Ган Х.П.,\~а 28.04.2022\~р.\~представник відповідача\~Державної казначейської\~служби України Стегній А., подали відзиви на позовну заяву. Сторони у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Представник позивача [PERSON] 20.04.2022 р. подав заяву про розгляду справи у його відсутності. 30.06.2022 р. представник відповідача Міністерства юстиції України Ган Х.П. подала заяву про розгляду справи у її відсутності. Ухвалою Червоноградського\~міського суду\~Львівської області\~від 25.07.2022\~р.\~закрито провадження\~у справі\~за позовом Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича до судді Сокальського районного суду Львівської області Струс Тетяни Василівни та Держави Україна в особі: Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди в частині позовних вимог Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича до судді Сокальського районного суду Львівської області Струс Тетяни Василівни про стягнення моральної шкоди. У відповідності до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 21.04.2017 р. заяву Фермерського господарства «Бурка В.В.» про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Сокальського районного суду Львівської області від 09.02.2015р. по справі №454/423/15-ц якою відмовлено у відкритті провадження в справі за позовною заявою Фермерського господарства «Бурка В.В.» до Львівського окружного адміністративного суду та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, залишено без задоволення. Стягнуто з Фермерського господарства «Бурка В.В.» в дохід держави 1339грн. 80коп. судового збору. Постановою Львівського апеляційного суду від 02.09.2019 р. апеляційну скаргу Фермерського господарства «Бурка В.В.» задоволено частково, ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 21 квітня 2017 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що на підставі\~ст.56 Конституції України, на яку покликається в своєму позові позивач, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода, у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», в тому числі майнової та моральної шкоди також передбачено, що для відшкодування державою шкоди, завданої судом, необхідно, щоб рішення, дії або бездіяльність суду були незаконними. В той же час, дії судді Сокальського районного суду Львівської області,\~при постановленні вищевказаної ухвали не визнані неконституційними, а тому, твердження позивача з цього приводу є безпідставними та не підтверджені жодними доказами. Крім того, як роз`яснено в\~постанові Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади», виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд, згідно з процесуальним законодавством. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» від 12.06.2009 №6 судам роз`яснено, що у розумінні положень ч.1 ст.2, пп.1, 7, 9 ч.1 ст.3, ст.17, ч.3 ст.50 Кодексу адміністративного судочинства судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ. Скарги на дії, бездіяльність і рішення суддів мають розглядатися відповідно до процесуального законодавства. Згідно з п. 57 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зміст конкретних судових рішень контролюється насамперед за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини. Внаслідок наведеного, вчинені суддею (судом) процесуальні дії з розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони вчиняються чи ухвалюються. Тобто, якщо позивач вважає, що суд допустив порушення норм права під час розгляду його справи, він має можливість оскаржити ухвалені у цих справах судові рішення до судів вищих (апеляційної чи касаційної) інстанцій у порядку та з підстав, визначених у відповідному процесуальному законі. Згідно зі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо ЄСПЛ визнає факт порушення Конвенції або протоколів до неї і якщо внутрішнє право відповідної Високої Договірної Сторони передбачає лише часткове відшкодування, то Суд у разі необхідності надає потерпілій стороні справедливу сатисфакцію. Виплата сатисфакції, як і виконання рішення Євросуду, безумовний обов`язок держави. Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що виплата справедливої сатисфакції, призначеної ЄСПЛ, здійснюється через Державний бюджет країни. Отже, чинне законодавство України створює передумови для притягнення судді до дисциплінарної й цивільно-правової відповідальності в разі постановлення Європейським судом з прав людини рішення, у якому констатуються порушення прав, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Внаслідок наведеного, суд вважає, що позивач внаслідок незгоди з процесуальним рішенням судді Сокальського районного суду Львівської області [PERSON] скористався правом на оскарження такого рішення до апеляційного суду, який постановою від 02.09.2019 р. апеляційну скаргу Фермерського господарства «Бурка В.В.» задовольнив частково та ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 21 квітня 2017 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, а відтак не були порушені права позивача, оскільки вищезазначена ухвала суду не набрала законної сили та не була скерована на виконання. Крім того, позивачем не надано суду жодних доказів неправомірних дій чи рішень судді Сокальського районного суду Львівської області Струс Т.В. вчинених нею у ході розгляду справи за заявою Фермерського господарства «Бурка В.В.» про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Також, суд враховує, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених\~статтею 1176 ЦК України. Підстави, викладені у вказаній нормі, характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відповідно до ч. 2\~статті 48 ЦПК України, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. В зв`язку з тим, що позовні вимоги сформульовані до відповідачів: Міністерства юстиції України та Державної казначейської служби України, однак такі не можуть бути відповідачами у справі, оскільки таким є держава, як учасник цивільних відносин. Вказане узгоджується із висновком, наведеним у постанові ВП ВС від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц (провадження №14-515цс19), який не відступив від висновку Верховного Суду України, що міститься у постанові від 08.11.2017 у справі №761/13921/15-ц (провадження №6-99цс17). Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому доведенню у спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, однак позивачем не надано суду жодних належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів, що діями судді Сокальського районного суду Львівської області Струс Т.В. йому було завдано моральної шкоди, а також наявність причинного зв`язку між шкодою і діями судді Струс Т.В. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження. З огляду на зазначене, а також те, що відшкодування моральної шкоди не може слугувати позивачу джерелом для збагачення, суд не знаходить підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди. Згідно з ч.7ст.141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 частини 2\~статті 3 Закону України «Про судовий збір»\~та судом відмовлено у задоволенні його позовних вимог, тому судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed