Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-20 00:00:00

[PERSON] (далі «Позивач») звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] (далі «Відповідач») про стягнення боргу. В обґрунтування заявлених позовних вимог. Позивач посилається на наступні обставини. 05.06.2019 року Відповідач взяв аванс у Позивача за пригін автомобіля з-за кордону4 500,00 доларів США, що на день подання позову за курсом НБУ еквівалентно 126 900,00 грн., про що склав власноручно розписку. За усними домовленостями Відповідач зобов`язувався протягом 7-10 днів пригнати машину. Станом на 15.02.2022 року машину пригнано не було, також кошти в розмірі 4 500,00 доларів США, які були дані як аванс, за пригін автомобіля, Відповідачем повернуті не були. Позивач звертався до Відповідача з проханням повернути аванс, проте Відповідач на контакт не виходив. 11.02.2022 року Позивачем на адресу Відповідача була направлена письмова претензія про повернення коштів отриманих Відповідачем згідно розписки від 05.06.2019 року, з метою мирного врегулювання питання мирним шляхом. Однак жодної відповіді від Відповідача Позивач не отримав. Оскільки, Відповідач не виконує свого обов`язку і не повертає аванс, Позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом та просив стягнути з Відповідача на його користь аванс\~ в розмірі 4 500 доларів США, що на день подання позову по курсу НБУ еквівалентно 126 900,00 грн. та судові витрати в розмірі 26 269,00 грн. Ухвалою суду від 04.05.2022 року було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.20). 21.07.2022 року в судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просив позов задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Додатково пояснив, що познайомився з Відповідачем у травні 2019 року. Їхні спільні знайомі далі йому контакт Відповідача, як людини, яка займається пригоном автомобілей з-за кордону. Спочатку вони спілкувалися по телефону, а після вибору Позивачем автомобіля Ніссан Кашкай, вони зустрілися у Києві на станції метро Теремки і він передав Відповідачу 4 500,00 доларів США, а той написав відповідну розписку. Приблизно за 7-10 днів Відповідач обіцяв пригнати машину із Європи. Після цього Відповідач спочатку відповідав та обіцяв виконати зобов`язання, а потім перестав відповідати. Останні 2 роки з ним зв`язку немає. 21.07.2022 року в судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просив позов задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. В судове засідання Відповідач не з`явився про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленим належним чином, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, про причини неявки не повідомив, ані відзиву, ані будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від нього не надходило (а.с.29). Згідно з приписами ст.ст.280-282 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.\~\~ Вислухавши пояснення Позивача та представника Позивача, дослідивши оригінал розписки від 05.06.2019 року та інші доказі у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.06.2019 року Відповідач отримав від Позивача грошові кошти в розмірі 4 500,00 доларів США на пригін автомобіля з-за кордону для Позивача, про що власноручно написав відповідну розписку (а.с. 30). Втім, взятих на себе зобов`язань Відповідач не виконав. Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Одним із способів захисту цивільних прав може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Згідно з ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами ст.571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання. Згідно з положеннями ст.ст.546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами. Відповідно до частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, -у письмовій формі. З аналізу зазначеної норми матеріального права вбачається, що завдаток видається кредиторові боржником у разі укладення договору, а тому гроші, передані майбутнім покупцем потенційному продавцю за усною чи письмовою домовленістю, але до укладення основного договору, ще не є завдатком, не виконують забезпечувальної функції, а відтак їх видача не має правових наслідків для продавця, відповідно до норми ч.1 ст.571 ЦК України. Другим критерієм відмінності завдатку від авансу є умова обов`язкового дотримання сторонами форми укладення договору, встановленої законом. Викладені положення закону є підставою для обґрунтованого висновку про те, що основними критеріями відмінності завдатку, як одного із засобів забезпечення виконання зобов`язань від авансу, як однієї з форм розрахунків є: забезпечення завдатком тільки дійсного, тобто укладеного сторонами цивільно-правового зобов`язання; обов`язкове дотримання сторонами встановленої законом форми укладення договору, який забезпечений завдатком. За умови відсутності хоча б одного із вищевказаних критеріїв, передані однією стороною другій стороні грошові суми є не завдатком, а авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу автомобіля. Враховуючи наведене наявну в матеріалах справи розписку Відповідача про отримання ним завдатку не можна вважати договором, яким би стверджувалися наміри та взаємні зобов`язання сторін щодо укладення договору купівлі-продажу автомобіля. Оскільки договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана Позивачем грошова сума у загальному розмірі 4 500,00 доларів США є авансом, який підлягав поверненню, а не завдатком. Те, що в розписці сторони використали термін «завдаток» не свідчить, що по суті сума 4 500,00 доларів США є завдатком, оскільки така не виконувала забезпечувальної функції, виходячи зі змісту розписки та дійсних намірів сторін. Враховуючи наведене та положення ст.570 ЦК України суд прийшов до висновку про те, що сума, яка названа в розписці завдатком, фактично є авансом, оскільки сторонами не дотримано умов, визначених статтею 570 ЦК України, а саме не укладено договору купівлі-продажу на виконання якого передано кошти. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеними Верховним Судом України у постановах: від 25 вересня 2012 року у справі № 6-82цс13 та від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12 та Верховним Судом у постанові від 30 січня 2019 року № 461/5297/16-ц (провадження №61-22017св18) та у постанові від 17.06.2021 № 711/5065/15-ц. Таким чином, враховуючи наявність оригіналу розписки у Позивача, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов по суті підлягає задоволенню. З Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню аванс\~ в розмірі 4 500 доларів США, що на день подання позову по курсу НБУ еквівалентно 126 900,00 грн. Крім того, Позивач просив стягнути з Відповідача також понесені ним витрати на професійну правову (правничу) допомогу у розмірі 25000,00 грн. Згідно з частинами 1, 2 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Представником [PERSON] було надано суду копію угоди 10/02/22 про надання юридичної допомоги від 10.02.2022 року, укладеної між Адвокатським об`єднанням «Український правовий альянс» в особі керуючого партнера Кострюкова Дмитра Валерійовича та [PERSON] (а.с.11). У цей же день до даної угоди було укладено додаткову угоду до договору про надання правової допомоги №10.02.22 від 10.02.2022 року, відповідно до п.1.1 якої, за надання правової допомоги клієнт сплачує виконавцю гонорар (винагороду) у розмірі 25 000,00 грн. Відповідно до п.1.2 враховуючи той факт, що клієнт перебуває у скрутному матеріальному положенні, то сторони дійшли згоди, що гонорар (винагорода) у повному обсязі у розмірі 25 000,00 грн. сплачується виконавцю по закінченню розгляду справи\~ (а.с. 12). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, заявлена Позивачем сума у розмірі 25000,00 грн. не відповідає принципам розумності, справедливості та співмірності. Суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правову (правничу) допомогу та стягнути з Відповідача на користь Позивача - 12500,00 грн. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог з урахуванням обраного сторонами способу захисту права. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір також необхідно стягнути з Відповідача у розмірі 1 269,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved