Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат на утримання квартири, мотивуючи позовну заяву тим, що сторони є спадкоємцями 1/3 частки квартири [ADDRESS] , після смерті [INFO] [PERSON] . Таким чином, з 01.01.2020 року у кожного зі сторін виникло право на 1/2 частку від 1/3 частки вказаної вище квартири. В зв`язку з цим, у сторін, як співвласників квартири, виник обов`язок щодо понесення витрат з утримання квартири, пропорційно до своїх часток. Натомість, лише [PERSON] через родичку [PERSON] , з якою укладено Угода про управління квартирою, сплачував повністю усі необхідні платежі на загальну суму 18764,38 грн. [PERSON] вступила в спадкові права, проте не проявляє жодних турбот щодо утримання спадкового майна. З огляду на викладене, [PERSON] змушений був звернутися до суду з цим позовом. В судове засідання позивач не з`явився, проте його представник подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності та позивача. Позов підтримав та просив його задовольнити. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилась у судове засідання, про причини неявки не повідомила, не подала відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. З договору купівлі-продажу від 09.07.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Конюк В.О., судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] купили у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в рівних частках кожний, квартиру під номером [ADDRESS] (а.с. 6-7). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно,право власності на вказану вище квартиру було зареєстровано 12.07.2010 року за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - по 1/3 частці кожному (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.10.2016 року позивач [PERSON] є спадкоємцем 1/3 частки квартири під [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON] (а.с. 9). З матеріалів справи вбачається, що [INFO] помер ще один із співвласників квартири, а саме [PERSON] (а.с. 10). Після його смерті, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.06.2021 року сторони у справі, які є його дітьми, є спадкоємцями 1/3 частки квартири під [ADDRESS] (а.с. 11). Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позивачу належить 5/6 часток вказаної квартири, а відповідачу - 1/6 частка. Судом встановлено, що 05.01.2020 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір доручення, відповідно до якого остання зобов`язалася від імені позивача щомісячно оплачувати власними коштами житлово-комунальні та інші послуги квартири [ADDRESS] . Строк дії договору до 05.01.2022 року (а.с. 12). Підсумовуючи Акти наданих послуг та надані позивачем квитанції про оплату житлово-комунальних послуг за квартиру [ADDRESS] вбачається, що за період з січня 2020 року по червень 2021 року включно [PERSON] було сплачено 18764,38 грн. (а.с. 13-33). Отже, 1/6 частка витрат, які позивач поніс, у зв`язку з утриманням квартири становить 3127,39 грн. Суд критично ставиться до роздруківок повідомлень з електронної пошти [INFO] , в якому відповідач виразила свою думку з приводу позовних вимог (а.с. 67-68), оскільки вони не є належним та допустимим доказом у справі. Частиною 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Також ч. 1 ст. 151 ЖК України визначено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Частиною 1 ст. 544 ЦК України визначено, що боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження N 61-26462св18). Судом встановлено, що сторони є співвласниками квартири і відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача понесених витрат по оплаті житлово - комунальних послуг у розмірі 3127,39 грн., є такими, що підлягають задоволенню. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн. (а.с. 5), тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. За ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Положенням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Слід відзначити, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат і всі норми процесуального кодексу, які стосуються судових витрат відносяться також до витрат на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог. До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: ордер (а.с. 35), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 36), довідку від 10.01.2022 року, яка містить кількість витрачених адвокатом годин та перелік наданих послуг (а.с. 72) та квитанцію №б/н від 09.07.2021 року на суму 5000,00 грн. (а.с. 71). Відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу щодо неспівмірності витрат позивача на правничу допомогу. Судом встановлено, що витрати понесені позивачем у зв`зку з розглядом цієї справи, витрати є фактичними, відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, неминучими, справа має для позивача важливе значення. Тому, суд дійшов висновку, що заявлений розмір витрат є обґрунтованим та доведеним, відтак підлягає стягненню у повному обсязі з відповідача на користь позивача, у зв`язку з задоволенням позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved