Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-27 00:00:00

Позивач звернувся у суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Малкова Марія Вікторівна, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №5777, виданий приватним нотаріусом ОРНО Головкіна Я.В. 09.03.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості в розмірі 9 545,45 гривень, та вирішити питання щодо судових витрат. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що виконавчий напис вчинено на підставі Кредитного договору 20005004411522 від 14 листопада 2013 року, що укладений між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] . 09.03.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною вчинено виконавчий напис №5777, яким стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Аланд» заборгованості в розмірі 9 545,45 гривень. Позивач зазначає, що зі змісту виконавчого напису вбачається, що ПАТ «Дельта Банк» 23.03.2018 року відступило право вимоги за кредитним договором Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал», яке в свою чергу на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 11/08/2020-ФА від 11 серпня 2020 року відступило право вимоги за кредитним договором Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд». Вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням порядку вчинення виконавчих написів, оскільки заборгованість не є безспірною. За виконавчим документом здійснюється стягнення заборгованості, що виникла на підставі кредитного договору між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» від 14 листопада 2013 року. Позивач жодним чином не був повідомлений про відступлення права вимоги за кредитним договором від 14 листопада 2013 року. Виконавчий напис вчинено за межами строку позовної давності. З врахуванням наведеного, просить суд позов задоволити. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 23.08.2021 р. цивільну справу передано за підсудністю до Галицького районного суду м.Львів./а.с.37-39/ Ухвалою суду від 21 жовтня 2021 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. Водночас витребувано у приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Яни Вікторівни належним чином посвідчені копії всіх документів, що стали підставою для вчинення 09 березня 2021 року виконавчого напису, зареєстрованого у реєстрі за №5777 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості в розмірі 9545,45 грн., у тому числі цього виконавчого документу. /а.с.48-49/. Ухвалою суду від 21 жовтня 2021 року вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення виконання за виконавчим написом №5777, виданий приватним нотаріусом ОРНО Головкіна Я.В. 09.03.2021 року до набрання рішенням законної сили в даній цивільній справі. /а.с.50-52/ Ухвалою суду від 16 листопада 2021 року судове засідання відкладено через неявку осіб, які беруть участь у справі. /а.с.64-65/ Ухвалою суду від 24 січня 2022 року судове засідання відкладено через неявку осіб, які беруть участь у справі. /а.с.82а-82б/ Ухвалою суду від 23 лютого 2022 року витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» копії кредитного договору №20005004411522 від 14 листопада 2013 р., що укладений між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» разом з усіма доданими до нього додатками, на підставі яких приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною вчинено виконавчий напис №5777 від 09.03.2021 року./а.с.96-98/ Ухвалою суду від 01 квітня 2022 року судове засідання відкладено через неявку осіб, які беруть участь у справі. /а.с.101-102/. 06 липня 2022 року від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. У судовому засіданні представник позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Просив суд позовні вимоги задоволити повністю. Водночас представник позивача [PERSON] заявив клопотання про залишення без розгляду вимогу про стягнення витрат на правову допомогу, яка була заявлена представником позивача - адвокатом Барничем В.М. Однак, представник позивача [PERSON] просив суд при постановленні рішення стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правову допомогу в сумі 5000,00 грн., яка безпосередньо надавалася ним. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце проведення судового засідання, що стверджується матеріалами справи. Клопотань про відкладення чи про проведення судового засідання у його відсутності до суду не надходило, а також предстваником відповідача не подано відзив на позовну заяву. 07 червня 2022 року від директора ТОВ «ФК «АЛАНД» Пилипенко А.М. на адресу суду надійшов лист, щодо надання документів на підставі яких було вчинено виконавчий напис нотаріуса. В листі зазначено, що на підставі вимог закону ТОВ «ФК «АЛАНД» надало приватному нотаріусу повний пакет оригіналів документів для вчинення виконавчого напису на кредитному договорі. При цьому, документи були виготовлені в одному екземплярі, а їх копії не виготовлялися та не зберігаються в компанії. Кредитний договір разом із виконавчим написом нотаріуса було пред`явлено для примусового виконання приватному виконавцю, копії виконавчого напису та/або кредитного договору не виготовлялися. Оригінали вказаних документів перебувають у справах приваного нотаріуса. Таким чином, у ТОВ «ФК «АЛАНД» відсутні документи та/або їх копії, які витребовуються судом. /а.с.127/ Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Малкова Марія Вікторівна у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце проведення судового засідання, що стверджується матеріалами справи. Клопотань про відкладення чи про проведення судового засідання у їх відсутності до суду не надходило. За згодою представника позивача, у відповідності до вимог ст.280 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до\~статті 15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України,\~передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд встановив, що 09 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною, було вчинено виконачий напис №5777 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Аланд» заборгованості в розмірі 9 545,45 гривень./а.с.12/ 30 березня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Малковою Марією Вікторівною винесено постанову про відкриття виконачого провадження №64989077 з виконання виконавчого напису №5777 вчиненого 09 березня 2021 року та розпочато процедуру примусового виконання. /а.с.9/. Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п. 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з пунктами 2.1, 2.2 Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. При цьому ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повина існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на викладене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 (Перелік документів) передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченою угодою, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються, зокрема, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Згідно з пунктами 3.1, 3.2 Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172. Отже, в основі вчинення вказаної нотаріальної дії лежить факт безспірності наявної заборгованості. Відповідно до п. 2 Переліку документів для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі (висновок Верховного Суду у постанові від 5 березня 2018 року, справа № 756/11960/15-ц). Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки штрафу, пені) (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Зобов`язання зі сплати кредиту повинно здійснюватися протягом одного року (364/365 календарних днів). Аналізуючи зміст кредитного договору та додані до нього матеріали, суд звертає увагу на те, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису сплинув загальний строк позовної давності. Згідно зі спірним виконавчим написом нотаріуса, заборгованість на користь ТОВ Фінансова компанія «Аланд» стягнуто за Кредитним договором 20005004411522 від 14 листопада 2013 року, включаючи основну заборгованість за кредитом та проценти. Отже, в даному виконавчому написі, всупереч вимогам Закону, жодним чином не зазначено за який саме період була нарахована сума заборгованості включаючи основну заборгованість за кредитом та проценти. Однак, заборгованість за вищезазначеними складовими не могла виникнути після закінчення строку дії кредитного договору (строку виконання зобов`язання). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 2 липня 2019 року (справа № 916/3006/17) зазначила, що строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений ст. 88 Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленоє ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувана права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах, тобто цей строк підлягає застосуванню й у відносинах між юридичними особами. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 307/1580/17, щодо застосування положень ч. 2 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», зокрема про те, що ця норма не обмежує трирічним строком нарахування заборгованості, на стягнення якої вчиняється виконавчий напис, за умови встановлення сторонами відповідно до ст. 259 ЦК України збільшеної позовної давності для відповідної вимоги, оскільки вважає, що зазначений строк не можна змінений домовленістю сторін. Для правильного вирішення спору та правомірності застосування положень ст.87,88 Закону України «Про нотаріат» суд перевіряє доводи боржника, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Суд погоджується із доводами представника позивача про те, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Як вбачається з виконавчого напису, сума яка зазначена до стягнення, нарахована за Кредитним договором 20005004411522 від 14 листопада 2013 року, проте, жодним чином не зазначено за який саме період була нарахована сума заборгованості включаючи основну заборгованість за кредитом та проценти. Таким чином, сума заборгованості виникла більш як за три роки до моменту звернення, що прямо суперечить ст.88 Закону України «Про нотаріат». Тобто, нарахована сума боргу в будь-якому разі не може вважатися безспірною та в будь-якому разі свідчить про спірність такої суми. Таким чином, приватний нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Крім цього, із реквізитів кредитного договору вказаних у виконавчому написі, а саме: «кредитний договір 20005004411522 від 14 листопада 2013 року», вбачається, що кредитний договір було укладено у письмовій формі без його нотаріального посвідчення, адже будь-які вказівки на нотаріальне посвідчення вказаного договору у виконавчому напису нотаріуса відсутні . За таких обставин, враховуючи те, що відповідачем не подано витребуваних судом доказів, зокрема, копії кредитного договору 20005004411522 від 14 листопада 2013 року, та не повідомлено суд про причини їх не подання, відсутність вказівок у виконавчому написі щодо нотаріального посвідчення кредитного договору, а також те, що витребуваний судом доказ має вирішальне значення зважаючи на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду (постанова від 21 вересня 2021 року по справі №910/10374/17), суд вважає за можливе застосувати ч.10 ст.84 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем ТзОВ «ФК «Аланд» не доведено правомірність вчинення виконавчого напису нотаріусом, не доведено наявність саме такого розміру заборгованості у боржника [PERSON] за кредитним договором, відтак такий виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню, що не позбавляє кредитора права на звернення до суду за захистом свого порушеного права. Що ж стосується клопотання представник позивача [PERSON] про залишення без розгляду вимогу про стягнення витрат на правову допомогу, яка була заявлена представником позивача - адвокатом Барничем В.М., суд зазначає наступне: Відповідно до п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд своєю ухвалою залишає заяву без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Оскільки подана заява про залишення позову без розгляду є правом позивача, передбаченим п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, яким представник позивач [PERSON] в інтересах позивача [PERSON] скористався та яке не суперечить вимогам чинного законодавства України та не порушує законних прав та інтересів сторін, тому суд приходить до висновку про залишення без розгляду вимогу про стягнення витрат на правову допомогу, яка була заявлена представником позивача - адвокатом Барничем В.М. Що ж стосується вимог про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, то суд виходить з наступного. Згідно із ч.1 та 2 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1)у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 133\~ЦПК України визначені види судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу; У п. п. 47, 48 Постанови Пленуму № 10 від 17 жовтня 2014 р. «Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Так, в судових засіданнях 09.05.2022 р., 07.06.2022, 28.07.2022 р.інтереси позивача представляв адвокат Заставний Р.А. (ордер на надання правничої (правової) допомоги [PERSON] , серія ВС номер 1141482, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ЛВ номер 001328, видане на підставі рішення Ради адвокатів Львівської області від 28.12.2018 р. №97). Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано ст.137 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. До матеріалів справи долучено детальний опис робіт (наданих послуг) від 05.07.2022 р. Відповідно до п.1 Додатку №1 до Договору, вартість послуг Адвокатського об`єднання з надання професійної правничої (правової) допомоги щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконнню становить 1000.00 грн. за одну годину роботи об`єднання. Клієнту згдіно умов Договору було надано правову допомогу на суму 5000,00 грн. Оскільки представником позивача [PERSON] до матеріалів справи долучено документальне підтвердження витрат на правову допомогу, а також враховуючи вимоги ст.141\~ЦПК України (у разі задоволення позову), суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій також підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору за подання позивачем позовної заяви немайнового характеру у 2021 році в розмірі 908,00 грн. та 454,00 грн. витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме подання заяви про забезпечення позову. Частиною 7\~статті 158 ЦПК України\~передбачено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. У зв`язку з повним задоволенням позовних вимог, у відповідності з вимогами ч.7\~ст.158 ЦПК України, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою судді від 21 жовтня 2021 р., /а.с.50-52/, продовжують діяти протягом 90 днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили і можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи На підставі викладеного та

Outcome: approved