Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ОСББ «Простір» про зобов`язання вчинити дії. Позов мотивований тим, що вона з 13.11.2003 року є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджує свідоцтвом про право власності. 07.10.2003 року в багатоквартирному будинку [ADDRESS] було створено ОСББ «Простір». Відповідно до ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, й відповідно до ст. 1 вказаного закону співвласники багатоквартирного будинку - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку. На підставі ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» вважає себе співвласником багатоквартирного будинку [ADDRESS] . Загальні збори, відповідно до ч.3 ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», скликаються і проводяться в порядку, передбаченому цим Законом для установчих зборів, правлінням об`єднання або ініціативною групою з не менш як трьох співвласників. Оскільки відповідачем її всупереч закону не було повідомлено про проведення загальних зборів у 2019 - 2021 роках, вона звернулась до ОСББ «Простір» з вимогою надати прийняті за ці роки протоколи загальних зборів для ознайомлення. Так, 12 липня 2021 року вона звернулась із вимогою надати прийняті за останні 3 роки протоколи загальних зборів для ознайомлення, проте у відповідь відповідач направив електронного листа з кодом доступу до свого Статуту. 27 липня 2021 року вона в особі представника знову звернулась до відповідача з вимогою про ознайомлення з протоколами загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку за останні 3 роки, у задоволенні звернення відповідач відмовив, підписавши заяву про відмову в ознайомленні з документами, документи пообіцявши надати через два тижні, після чого переставши відповідати та виходити на зв`язок впродовж декілької місяців. 17 серпня 2021 року позивач вкотре звернувся до відповідача з вимогою про ознайомлення з протоколами загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку за останні 3 роки з наданням інформації про час, коли можна ознайомитися із зазначеними документами, проте жодної відповіді не отримав. Після чого позивач ще 01, 19, 21 жовтня 2021 року звернувся до відповідача з вимогою про ознайомлення з протоколами загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку за останні 3 роки, й після погрози викликати правоохоронні органи 21 жовтня 2021 року відповідач надав для ознайомлення фінансові звіти, проекти штатного розпису, проект звіту ревізійної комісії, проте не надав для ознайомлення запитувані документи - протоколи загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку за останні 3 роки. 27 жовтня 2021 року відповідач надав витяг з протоколу за 2020 рік без листків опитування, а 01 листопада 2021 року частину протоколу загальних зборів за 2019 рік на 6-ти аркшах без відомостей про голосування, листів опитування. 03 листопада 2021 року після укладення нею угоди про надання правової допомоги її представником направлено адвокатський запис з вимогою надати для ознайомлення відповідні протоколи загальних зборів разом з усіма додатками, включаючи листки опитування, й у відповідь на адвокатський запит відповідач 03 грудня 2021 року не надав запитуванні листки опитування до протоколів, чим порушив ст. 24 Закону України «Про адвокатуру». Вважає, що нею впродовж тривалго часу - п`яти місяців вживаються заходи для реалізації права, передбаченого п.5 ч.1 ст. 6 Закону України «Про особливості здіснення права власності у багатоквартирному будинку» про надання інформації для ознайомлення, що підтверджується неодноразовами звереннями, й у тому числі адвокатським запитом, проте повної інформації не надано, що стало наслідком звернення до суду із цим позовом. Зважаючи на норму п.5 ч.1 ст. 6 Закону України «Про особливості здіснення права власності у багатоквартирному будинку», просить зобов`язати відповідача зобов`язати ОСББ «Простір» надати позивачу для ознайомлення протоколи загальних зборів співвласників будинку за адресою: [ADDRESS] : № 1 від 25.02. - 12.03.2019 року, № 1 від 21.02. - 07.03.2020 року, № 1 від 08.04. - 23.04.2021 року, та усі листки опитування до таких протоколів, з можливістю роботи з них копії. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] , [PERSON] , діючі на підставі довіреності від 05.01.202о року (а.с. 75), позовні вимоги підтримали з тих же підстав та просив їх задововольнити: зобов`язати відповідача зобов`язати ОСББ «Простір» надати позивачу для ознайомлення протоколи загальних зборів співвласників будинку за адресою: [ADDRESS] : № 1 від 25.02. - 12.03.2019 року, № 1 від 21.02. - 07.03.2020 року, № 1 від 08.04. - 23.04.2021 року, та усі листки опитування до таких протоколів, з можливістю роботи з них копії. Також за наслідком розгляду справи просить вирішити питання про понесені позивачем витрати на правову допомогу в сумі 1 000 грн. 00 коп., та судовий збір - 992 грн. 40 коп. В судовому засіданні представник відповідача Вербицький Я.В., діючий на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 04.02.2022 року (а.с. 74), позовні вимоги не визнав, зважаючи на їх необґрунтованість та недоведеність. Вказав, що позивачем не дотримано правила звернення відповідно до Закону України «Про звернення громадян» у зв`язку із чим на відповідача не покладався обов`язок відповідати на такі звернення, для відповідача не є зрозумілим, на яке звернення позивача, він мав надати відповідь, адже закон передбачає відповідні форму та звіст звернення. Вважає, що станом на 01.11.2021 року на всі усні звернення позивача відповідачем надані на ознайомлення запитувані документи, при цьому надано роз`яснення, що листки опитування надаються до ознайомлення лише зі згоди фізичних осіб, персональні дані яких містяться в таких документах, оскільки це є конфіденційною інформацією, доступ до якої обмежений. Відповідачем подано відзив на позов від 11.07.2022 року, у якому викладені аналогічні підстави для відмови позивачу у задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з урахуванням відзиву на позов, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Розгляд справи проводився у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Так, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України) Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 279 ЦПК України). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч.ч. 5,6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, с обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-прівовнй акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004). Судом встановлено, що позивачка з 13.11.2003 року є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності (а.с.43). 07.10.2003 року в багатоквартирному будинку [ADDRESS] було створено ОСББ «Простір» (а.с. 44). Відповідно до ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, й відповідно до ст. 1 вказаного закону співвласники багатоквартирного будинку - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку. На підставі ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» позивач є співвласником багатоквартирного будинку [ADDRESS] . Загальні збори, відповідно до ч.3 ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», скликаються і проводяться в порядку, передбаченому цим Законом для установчих зборів, правлінням об`єднання або ініціативною групою з не менш як трьох співвласників. Позивач зазначає, що оскільки відповідачем всупереч закону її не було повідомлено про проведення загальних зборів у 2019 - 2021 роках, вона звернулась до ОСББ «Простір» з вимогою надати прийняті за ці роки протоколи загальних зборів для ознайомлення. Так, 12 липня 2021 року вона звернулась із вимогою надати прийняті за останні 3 роки протоколи загальних зборів для ознайомлення (а.с. 10), проте у відповідь відповідач направив електронного листа з кодом доступу до свого Статуту (а.с. 11). 27 липня 2021 року позивачка в особі представника [PERSON] знову звернулась до відповідача з вимогою про ознайомлення з протоколами загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку за останні 3 роки (а.с. 12), у задоволенні звернення відповідач відмовив, підписавши заяву про відмову в ознайомленні з документами. 17 серпня 2021 року позивач вкотре звернувся до відповідача з вимогою про ознайомлення з протоколами загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку за останні 3 роки з наданням інформації про час, коли можна ознайомитися із зазначеними документами (а.с. 13), проте жодної відповіді не отримав. Після чого позивач ще 01, 19, 21 жовтня 2021 року звернувся до відповідача з вимогою про ознайомлення з протоколами загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку за останні 3 роки (а.с. 14), відповідач надав позивачу для ознайомлення фінансові звіти, проекти штатного розпису, проект звіту ревізійної комісії, проте не надав для ознайомлення запитувані документи - протоколи загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку за останні 3 роки. 27 жовтня 2021 року відповідач надав позивачу витяг з протоколу за 2020 рік без листків опитування, а 01 листопада 2021 року частину протоколу загальних зборів за 2019 рік на 6-ти аркшах без відомостей про голосування, листів опитування. 03 листопада 2021 року після укладення позивачкою угоди про надання правової допомоги, її представником направлено адвокатський запис з вимогою надати для ознайомлення відповідні протоколи загальних зборів разом з усіма додатками, включаючи листки опитування (а.с.26), й у відповідь на адвокатський запит відповідач 03 грудня 2021 року не надав запитуванні листки опитування до протоколів (а.с.27). Тобто, позивач впродовж тривалого часу - п`яти місяців вживалиться заходи для реалізації права, передбаченого п.5 ч.1 ст. 6 Закону України «Про особливості здіснення права власності у багатоквартирному будинку», про надання інформації для ознайомлення, що підтверджується неодноразовами звереннями, й у тому числі адвокатським запитом, проте повної інформації не надано, що стало наслідком звернення до суду із цим позовом. Зважаючи на норму п.5 ч.1 ст. 6 Закону України «Про особливості здіснення права власності у багатоквартирному будинку», наявні підстави для зобов`язаня відповідача надати позивачу для ознайомлення протоколи загальних зборів співвласників будинку за адресою: [ADDRESS] : № 1 від 25.02. - 12.03.2019 року, № 1 від 21.02. - 07.03.2020 року, № 1 від 08.04. - 23.04.2021 року, та усі листки опитування до таких протоколів, з можливістю роботи з них копії. Судом надана правова оцінка заперечення відповідача проти позову, та вважає, що останні не заслуговують на увагу, розцінюються судом як такі, що спрямовані на уникнення від виконання закону - п.5 ч.1 ст. 6 Закону України «Про особливості здіснення права власності у багатоквартирному будинку», оскільки докази ним на спростування позовних вимог не надані, тому такі заперечення не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення як такі, що спростовуються доказами, наданими позивачем по справі. Так, доводи відповідача на спростування позовної вимоги про те, що позивачем не дотримано правила звернення до відповідача відповідно до Закону України «Про звернення громадян», те, що запитувана інформація є такою, доступ до якої обмежений, оскільки це є конфіденційною інформацією, не заслуговують на увагу з огляду на п.5 ч.1 ст. 6 Закону України «Про особливості здіснення права власності у багатоквартирному будинку», якою передбачено, що співвласники мають право ознайомлюватися з рішеннями (протоколами) зборів співвласників, листками опитування, робити з них копії. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Інші доводи сторін, які наведені у позові та відзиві на позов, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Таким чином суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір за вимогу немайного характеру в сумі 992 грн. 40 коп. (а.с. 8), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Вимога позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 1 000 грн. 00 коп., які нею понесені відповідно до укладеного Договору від 28.12.2021 року про надання правової допомоги з адвокатом Зіневичем О.В., Опису робіт наданих послуг адвокатом, Акту приймання-передачі наданих послуг від 28.12.2021 року, платіжної квитанції про сплату коштів в сумі 1 000 грн. (а.с. 47, 48, 49, 51), зважаючи на положення ч.4, ч.5 ст. 137, п. 2 ч.3 ст. 141 ЦПК України, підлягає задоволенню, враховуючи наданий детальний опис робіт (наданих послуг) адвокатом із розрахунком, співмірність із понесеною сумою витрат на правову допомогу зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони. Так, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 137 ЦПК України). За результатами розгляду справи, відповідно до п. 2 ч.2 ст. 137 ЦПК України, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат, серед іншого - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 137 ЦПК України). Окрім того, відповідно до п. 2 ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зважаючи на зазначені процесуальні норми, з урахуванням принципу співмірності понесених позивачем витрат на правову допомогу до складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, обгрутнованості понесених випрат, вважає за необхідне заяву задовольнити, визнавши понесені витрати на правову допомогу в сумі 1 000 грн. 00 коп. обгрунтованими, зважаючи на положення п.2.1 договору про надання правової допомоги, яким передбачено, що гонорар адвоката становить 1 000 грн. 00 коп. та складається із вивчення матеріалів справи та підготовки позовної заяви, 2 години. При вирішенні заяви позивача про відшкодування понесених витрат на правову допомогу, зважаючи на наслідки розгляду справи, суд враховує рішення Європейського суд з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації. Так, Європейський суд з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації потерпілій стороні на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначив підхід вислітлений у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§95). Хоча чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката, однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід враховувати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. Рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Доводи відповідача, висловлені ним в ході розгляду заяви позивача про відшкодування понесених витрат на правову допомогу, не заслуговують на увагу. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020 р., саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Так, відповідач вказує, що позивачем не дотримано принципу співмірності понесених витрат на правову допомогу до наданих послуг та не надані належні докази про понесеня витрати, проте суд не погоджується із такою позицією, й надавши оцінку процесуальним документам, які виготовлені адвокатом, позивачем (позовна заява), розцінюються судом як підставу уникнення від покладеного обов`язку, визначеного процесуальним законом по відшкодування понесених іншою стороною витрат на правову допомогу за наслідками розгляду справи. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У зазначеній постанові Верховний Суд зменшив розмір судових витрат, зважаючи на те, що заявлений розмір був неспівмірний зі складністю справи. Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо). Натомість суд вважає, що позивачем вцілому обґрунтовані понесені витрати на правову допомогу, й останні є співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим таким адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданим адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, позивачем надані докази фактичного здійснення витрат (акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжна квитанція про сплату за надані послуги); заявлені судові витрати були доцільні та обов`язкові, підтверджена нагальна потреба у вчиненні всіх процесуальних діях, й у тому числі обумовлені процесуальною поведінкою відповідача, що зумовило їх проведення, ціна правової допомоги не завищена, відповідає умовам договору про надання правової допомоги, й послуги, які були надані, зазначені в договорі й відповідають реально вчиненим адвокатом процесуальним діям (види робіт), й за таких обставин вважає, що заявник має право на компенсацію понесених витрат, як такі, що доведені: витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - є обґрунтованим. На підставі викладеного, п.5 ч.1 ст. 6 Закону України «Про особливості здіснення права власності у багатоквартирному будинку», ст.ст.11, 16 ЦК України,

Outcome: approved