Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-31 00:00:00

У травні 2021 року [PERSON] , в інтересах якого діє представник [PERSON] , звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що [INFO] помер його племінник [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до якої належить квартира [ADDRESS] , яка належала йому на праві власності на підставі договору дарування від 08 квітня 1999 року. На підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми йому було визначено додатковий строк для прийняття спадщини. Однак, як йому стало відомо, вищевказана квартира належить відповідачу [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 12 квітня 2018 року, посвідченого державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори Збаражською Н.П. Посилаючись на обставини того, що продавець, тобто [PERSON] помер ще до укладення договору купівлі-продажу квартири від 12 квітня 2018 року, тому відсутня воля особи на укладення оспорюваного правочину, а також на те, що договір суперечить вимогам чинного законодавства, позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 12 квітня 2018 року, посвідчений державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори Збаражською Н.П. та скасувати запис про проведену державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою [ADDRESS] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20 травня 2021 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 24 червня 2021 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 29 липня 2021 року. 29 липня 2021 року відкладено підготовче засідання на 14 вересня 2021 року у зв`язку з витребуванням доказів. 14 вересня 2021 року відкладено підготовче засідання на 02 листопада 2021 у зв`язку з неявкою всіх учасників справи. 02 листопада 2021 відкладено підготовче засідання на 28 грудня 2021 року за клопотанням представника позивача. 28 грудня 2021 року оголошено перерву у підготовчому засіданні до 21 січня 2022 року за клопотанням представника позивача. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 21 січня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 16 березня 2022 року. Ураховуючи, що Верховною Радою України 24 лютого 2022 року на позачерговому засіданні було запроваджено воєнний стан через вторгнення Росії в Україну, беручи до уваги ситуацію, що склалась у м. Суми на день запровадження такого стану, на підставі п. 1 рішення зборів суддів Зарічного районного суду м. Суми від 24 лютого 2022 року № 5, з метою запобігання загрози життю та здоров`ю учасників судового процесу і працівників суду, з 24 лютого 2022 року дану справу було знято з розгляду до стабілізації ситуації в країні. Рішенням зборів суддів від 02 травня 2022 року № 11 відновлено здійснення розподілу та розгляд усіх категорій справ, у тому числі цивільних, які перебували в провадженні судді станом на 24 лютого 2022 року. Призначено справу до судового розгляду на 06 червня 2022 року. 06 червня 2022 року відкладено судовий розгляд на 20 липня 2022 року у зв`язку з неявкою всіх учасників справи. 14 лютого 2022 року представником позивача подано уточнену позовну заяву, у якій просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 12 квітня 2018 року, посвідчений державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори Збаражською Н.П. та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою [ADDRESS] . Однак, оскільки відповідно до вимог частини 3 статті 49 ЦПК України зміна предмета або підстави позову допускається до закінчення підготовчого провадження, підготовче провадження закінчено ухвалою суду ще 21 січня 2022 року, тому, подавши 14 лютого 2022 року уточнену позовну заяву, якою фактично змінено предмет позову щодо скасування державної реєстрації права власності на спірну квартиру, клопотання про поновлення пропущеного строку заявлено не було, тому протокольною ухвалою суду від 20 липня 2022 року уточнену позовну заяву залишено без розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Анацький О.В. позов підтримав та просив його задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] був власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири від 08 квітня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Краснощок Л.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 610 (т. 1, а.с. 13). [PERSON] помер [INFO] (т. 1, а.с. 15). На підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми від 17 серпня 2020 року визначено позивачу [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини після [PERSON] , який помер [INFO] , терміном 1 місяць з дня набрання рішенням законної сили (т. 1, а.с. 190-192). 02 жовтня 2020 року на підставі заяви позивача [PERSON] приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бурбикою Т.А. була заведена спадкова справа № 31/2020 після померлого [INFO] [PERSON] (т. 1, а.с. 188-201). Із змісту Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05 квітня 2021 року № 251287519 позивачу та його представнику стало відомо, що квартира за адресою: [ADDRESS] , яка належала покійному [PERSON] перейшла у власність [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 12 квітня 2018 року державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори Збаражською Н.П. та зареєстровано в реєстрі за № 862 (т. 1, а.с. 7). Так, 12 квітня 2018 року, тобто після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , з [PERSON] укладений договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , посвідчений державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори Збаражською Н.П. та зареєстрований в реєстрі за № 862 (т. 1, а.с. 5-6). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Отже, під час розгляду справи суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані чи оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог чи про відмову в їх задоволенні. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У статті 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Оскільки внаслідок смерті [PERSON] [INFO] його цивільні права та обов`язки припинено, тому укладений 12 квітня 2018 року, тобто після смерті [PERSON] , договір купівлі-продажу квартири є недійсним відповідно до статей 203, 215 ЦК України. Отже, позовні вимоги в частині визнання договору купівлі-продажу квартири від 12 квітня 2018 року, посвідченого державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори Збаражською Н.П. недійсним є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується заявлених позовних вимог в частині скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , суд зазначає наступне. У частині 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент проведення оскаржуваної державної реєстрації за відповідачем права власності) було визначено порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Однак згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої якої відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, за змістом статті 26 вказаного Закону виконанню підлягають судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Тобто, починаючи з 16 січня 2020 року до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права. Вказаних висновків дійшов також Верховний Суд у постанові від 26 травня 2021 року у справі № 591/695/19, які відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України мають враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Таким чином, у задоволенні позовних вимог в частині скасування запису про проведення державної реєстрації права власності на квартиру необхідно відмовити у зв`язку з неефективністю обраного позивачем способу захисту через внесені зміни до закону. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст. 141 ЦПК України. Оскільки позов задоволено частково, а саме: задоволено немайнову вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору за цією вимогою у сумі 908 грн (2270 грн * 0,4) (т. 1, а.с. 33). Водночас, судові витрати за відмовленою у задоволенні вимогою про скасування запису про державну реєстрацію права власності слід покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial