Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-25 00:00:00

04.04.2022 позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтував так. Позивач разом з відповідачкою спільно проживали без реєстрації шлюбу з 2018 року. За цей період у них народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Батьком цих дітей є позивач, про що вказано у свідоцтві про народження дітей. З листопада 2021 відносини між сторонами не склалися. Відповідачка виїхала на заробітки в Чеську Республіку, де почала спільно проживати в незареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком. Діти сторін залишилися проживати з батьком і на даний час перебувають на його утриманні. За цих підстав позивач просить визначити місцем проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , місцем проживання їх батька [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Згідно ухвали Міжгірського районного суду Закарпатської області від 08.04.2022 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. В підготовчому судовому засіданні позивач заявлений позов підтримав, просить такий задоволити. Відповідачка [PERSON] подала суду 22.04.2022 письмову заяву про визнання позову та розгляд справи за відсутності відповідача. В заяві вказала, що заявлений до неї позов визнає в повному обсязі. Представник третьої особи без самостійних вимог органу опіки та піклування виконавчого комітету Синевирської с/ради - начальник служби у справах дітей Синевирської с/ради суду пояснив, що обставини наведені позивачем у позові відповідають дійсності. Заперечень з приводу заявленого [PERSON] позову не має. При огляді місця проживання позивача та дітей встановлено, що матеріально побутові умови проживання сім`ї позивача задовільні. Дослідивши матеріали справи, вивчивши зміст позовних вимог, суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачкою слід прийняти, та позов [PERSON] задовольнити виходячи з такого. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України, - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно свідоцтв про народження дітей серія [NUMBER] , та серія [NUMBER] , позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] просить визначити місце проживання малолітніх дітей разом з ним як батьком, що відповідачкою [PERSON] не заперечено. Згідно довідки виконкому Синевирської сільської ради Хустського району Закарпатської області від 29.03.2022 № 847, на утриманні позивача [PERSON] знаходиться двоє малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З паспорта громадянина України виданого на ім`я позивача [PERSON] (серія [NUMBER] ) вбачається, що останній проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З Висновку служби у справах дітей Синевирської сільської ради від 17.06.2022 вбачається, що відповідачка [PERSON] перебуває в Чеській Республіці та не приймає участі у вихованні своїх дітей, не може матеріально забезпечити своїх дітей, та не зможе створити безпечних для здоров`я дітей умов проживання. Не заперечує щодо визначення місця проживання дітей разом з їх батьком [PERSON] . Останній разом з своїми дітьми проживає за адресою: [ADDRESS] , у двох поверховому будинку, який складається з семи кімнат, ванни, кухні та коридору, в будинку чисто та прибрано, діти забезпечені в достатній кількості одягом, взуттям, іграшками та засобами особистої дитячої гігієни. В будинку створені всі необхідні умови для повноцінного утримання та виховання дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. За приписами ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Положеннями частин 1, 2 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З аналізу практики Європейського суду з прав людини встановлено, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Положеннями ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення ч.1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Крім того, поняття "розлучення дитини та матері" не є тотожним поняттю „визначення різних місць проживання матері та дитини", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання. Таким чином, положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. Отже, з аналізу вищенаведеного вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. При вирішенні питання про визначення місця проживання малолітніх дітей сторін, суд в контексті першочергового урахування інтересів дітей, враховуючи тривалість проживання малолітніх дітей з батьком, що визнано відповідачкою, добросовісне виконання позивачем [PERSON] батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення дітей усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дітей з батьком, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, згоду матері на проживання малолітніх дітей з батьком, переконують суд про обґрунтованість позову та визначення місця проживання малолітніх дітей сторін, з батьком - позивачем [PERSON] . При цьому, визначення місця проживання дитини разом із батьком не позбавляє права відповідачки [PERSON] спілкуватися з дитиною та не обмежує її у здійсненні своїх материнських прав та обов`язків стосовно дітей, оскільки мати дітей у разі визначення місця проживання таких з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дітьми, прояву турботи відносно них та участі у їх вихованні. За вищенаведеного визнання позову відповідачкою слід прийняти та позов задовольнити, оскільки визнання позову не суперечить вимогам закону та не порушує права та інтереси сторін, малолітніх дітей та інших осіб. Судових витрат до стягнення чи повернення позивачем не заявлено.

Outcome: approved