Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , разом з нею - його матір`ю за адресою: [ADDRESS] , до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 20 листопада 2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18.10.2018 року було розірвано. Від шлюбу є одна малолітня дитина - син [PERSON] , [INFO] . У зв`язку із погіршенням сімейних відносин позивач та відповідач припинили подружні відносини та спільне проживання, однак у них виникли розбіжності щодо місця проживання дитини та її виховання. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Покровської районної в місті Кривому Розі ради від 20.03.2019 року №100 було визначено місце проживання [PERSON] разом з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, рішенням Виконавчого комітету Покровської районної у місті Кривому Розі ради від 17.04.2019 року №145 було визначено для позивача, як матері [PERSON] , порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Однак, у зв`язку з тим, що відповідач не дотримується встановленого порядку участі у вихованні та спілкуванні позивача із сином та чинить їй у цьому перешкоди, вона вимушена була звернутись до суду з даним позовом. Відповідач, у свою чергу, надав до суду відзив на позов, в якому просив суд відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог у повному обсязі з посиланням на наступне. Так, відповідач зазначає, що рішенням Виконавчого комітету Покровської районної в місті Кривому Розі ради від 20.03.2019 року №100 було визначено місце проживання [PERSON] разом з ним - його батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Як батько дитини він згодний з рішенням Виконавчого комітету Покровської районної у місті Кривому Розі ради від 17.04.2019 року №145 щодо визначення для позивача, як матері дитини, порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Однак, позивач, знаючи місце проживання сина, жодного разу його не відвідувала, а почала приходити лише тоді, коли із неї було стягнуто аліменти на утримання сина. Разом з тим, зазначив, що загальна сума заборгованості позивача по аліментам станом на 01 жовтня 2020 року становить 35247 грн. 95 коп. Позивач у судовому засіданні пояснила, що відповідач не надає їй доступу до дитини, на телефонні дзвінки не відповідає, змінив місце проживання та не повідомляє нову адресу, позивач вважає, що саме відповідач налаштував дитину проти неї. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні пояснив, що син, якому на даний час 11 років проживає разом з ним, що це особисте бажання сина і він ніколи не забороняв дитині, а навпаки, примушував його зустрічатись з матір`ю, проте він категорично не хоче зустрічатись з матір`ю. Зазначив, що з позивачем він не спілкується взагалі, а про зміну місця проживання одразу повідомив органи опіки. Вказав, що на даний час він із сином проживає за адресою: [ADDRESS] . Представник третьої особи у судовому засіданні підтримала наданий головою Покровської районної у місті ради висновок щодо недоцільності визначення місця проживання [PERSON] разом з матір`ю. Також судом було заслухано малолітнього [PERSON] , який у присутності своїх законних представників - батьків пояснив, що йому вже виповнилось 11 років та він навчається у 5-му класі КЗШ №93 м. Кривого Рогу, що він на даний час та останні 4 роки проживає разом з батьком, якого він дуже любить та з яким у нього дуже добрі стосунки, з матір`ю він не спілкується та не має бажання спілкуватись, що його до цього ніхто не примушує, це його особисте рішення, бажає продовжувати проживати разом з батьком, позаяк коли він проживав разом з матір`ю у нього з нею спочатку були гарні відносини, а потім погані. Заслухавши пояснення сторін та пояснення малолітнього [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, позивач та відповідач з 20 листопада 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 18 жовтня 2018 року рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області було розірвано. Від шлюбу є одна малолітня дитина - син [PERSON] , [INFO] (а.с.25,26,27,28). Згідно рішення Виконавчого комітету Покровської районної в місті Кривому Розі ради від 20.03.2019 року №100 було визначено місце проживання [PERSON] разом з батьком - [PERSON] - відповідачем у цій справі, за адресою: [ADDRESS] (а.с.29). Згідно рішення Виконавчого комітету Покровської районної у місті Кривому Розі ради від 17.04.2019 року №145 було визначено для позивача, як матері [PERSON] , порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, а саме кожної суботи з 10.00 год. до 18.00 год. за бажанням дитини без присутності батька (а.с.30). Судовим наказом від 19.12.2019 року, виданим Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% гарантованого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 12 листопада 2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.60). Згідно довідки про доходи №573 від 04.05.2020 року, позивач працює молодшою медичною сестрою з догляду за хворими в КНП «Криворізький перинатальний центр зі стаціонаром» КМР та загальна сума її доходів за період з 01 січня 2019 року по 30 квітня 2020 року становить 92091 грн. 96 коп. (а.с.32). Згідно договору оренди житлового приміщення, позивач винаймає за орендну плату у розмірі 2000 грн. на місяць квартиру [ADDRESS] (а.с.33). Згідно довідки-розрахунку про стягнення аліментів, виданої державним виконавцем Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі, загальна сума боргу [PERSON] по аліментам станом 01 жовтня 2020 року становить 35247 грн. 95 коп. (а.с.61). Отже, як убачається зі змісту позову, матеріалів справи та не заперечується відповідачем, у зв`язку із погіршенням сімейних відносин позивач та відповідач припинили подружні відносини та спільне проживання, шлюб між ними розірвано, на даний час їх малолітній син проживає з відповідачем - своїм батьком, яким згідно акту обстеження умов проживання створено належні умови для повноцінного життя та розвитку сина (а.с.59). Згідно висновку виконавчого комітету Покровської районної у місті ради від 15.12.2021 року №832, батько [PERSON] пенсіонер, за місцем проживання характеризується позитивно, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проживає разом із сином за адресою: [ADDRESS] , за місцем проживання створені умови для приживання дитини, у хлопчика є окрема кімната, є місце для відпочинку, в наявності куточок для навчання, одяг та взуття згідно віку та сезону. Мати [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проживає за адресою: [ADDRESS] , працює, сплачує аліменти, за місцем роботи характеризується позитивно. Відповідно до довідки від 10.12.2021 року спеціалістом служби у справах дітей встановлювалась думка дитини щодо з`ясування питання визначення його місця проживання, де хлопчик зазначив, що має бажання проживати разом з батьком. Виходячи з викладеного, орган опіки та піклування вважає за недоцільне визначити місце проживання дитини [PERSON] разом з матір`ю (а.с.120-121). Отже, розглядаючи вимоги про визначення місця проживання дитини разом з позивачем, суд зазначає наступне. Згідно з ч. ч. 2, 8 та 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно з ч. 3 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У ч. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. У ст. 12 вказаної Конвенції, зазначено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9, ст. 12 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Як пояснив у судовому засіданні сам малолітній [PERSON] , він бажає продовжувати проживати разом зі своїм батьком, що це його особисте рішення, і що його до такого рішення ніхто не схиляв, що він проживає з батьком біля 4 років та що він не хоче проживати разом зі своєю матір`ю. При цьому суд не знайшов будь-яких протиріч у поясненнях [PERSON] або тих чи інших факторів, які б вплинули на таке його рішення. Відтак, зважаючи на все вищевикладене, вирішуючи спір про визначення місця проживання малолітньої дитини, суд виходить з підстав та порядку для такого визначення, встановлених чинним законодавством, ураховує принцип найкращих інтересів дитини, закріплений у ст. 3 Конвенції про права дитини, думку органу опіки та піклування та бажання самої малолітньої дитини продовжувати проживати разом зі своїм батьком, яким створено належні умови для повноцінного життя та розвитку дитини, а відтак приходить до висновку про відмову у задоволенні пред`явлених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed