Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідачів, просить ухвалити рішення, яким припинити право спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та визначити у квартирі за [PERSON] 1/5 ідеальну частку, [PERSON] - 1/5 ідеальну частку, [PERSON] - 1/5 ідеальну частку, [PERSON] - 1/5 ідеальну частку, [PERSON] - 1/5 ідеальну частку. Як на підставу позову покликається на те, що разом з відповідачами вона є співвласником квартири [ADDRESS] , відповідачі відмовляються добровільно визначати частки у вказаній квартирі, чим порушено право позивача на вільне та на власний розсуд володіння та користування своїм майном. Справа надійшла до суду 31.01.2022. Ухвалою судді від 14.02.2022 відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду в порядку загального позовного провадження. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень. 27.04.2022 відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, згідно якого вона проти задоволення позову заперечує, вважає, що позовні вимоги є безпідставними, заявлені з метою зловживання своїми правами та тиску на батьків похилого віку, які фактично отримали та відповідно є власниками даної квартири. Відповідач [PERSON] подала письмову заяву, згідно якої не погоджується з позовними вимогами, оскільки це морально неправильно по відношенню до батьків позивача. Інші відповідачі відзиву на позовну заяву не подали. Інших заяв по суті справи не надходило. Ухвалою суду м. Львова від 21.06.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та її представник адвокат Гірник В.М. позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні наведеним мотивам позову, просили позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, з підстав наведених у відзиві на позовну заяву, просила в задоволенні позову відмовити. Додатково пояснила, що сторони набули квартиру у власність в рівних частках. Однак, на її думку квартира повинна залишатися у спільній сумісній власності, що буде справедливим по відношенні до батьків. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, хоча про дату, місце та час повідомлялись належним чином, про причин неявки не повідомили. Враховуючи обсяг зібраних доказів, який є достатнім для ухвалення законного та обґрунтованого рішення суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутності, проти чого позивач, представник позивача та відповідач [PERSON] не заперечили. Дослідивши матеріали справи, дослідивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно копії свідоцтва про право власності на квартиру від 21 січня 1997 року (а.с.7), квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . За нормами ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частинами 1, 2 ст. 357 ЦК України визначено, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Згідно ч.1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Оскільки правова природа визначення ідеальних часток у праві спільної сумісної власності лише трансформує спільну власність із сумісної в часткову, не змінюючи при цьому правового статусу об`єкта нерухомого майна, враховуючи презумпцію рівності часток у праві спільної власності та відсутності доказів про існування домовленості між співвласниками про відступлення від засад рівності, суд не вбачає перешкод для задоволення позову, про що ухвалюється дане рішення. На єдність права і справедливості неодноразово вказував і Конституційний Суд України. Зокрема, у рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 зазначено: «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі». «Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права» (Рішення КСУ від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004). Таким чином, вище наведеним спростовуються доводи відповідача, оскільки при визначенні часток у майні не порушуються права співвласників. Будь-якого іншого юридичного обґрунтування на заперечення позовних вимог відповідачі не навели. На підставі викладеного та

Outcome: approved