Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

06.06.2022 року [PERSON] звернувся до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що має з відповідачкою спільного сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.08.2013 року з нього на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання їх неповнолітньої сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Вважає, що розмір аліментів підлягає зменшенню, оскільки змінився його сімейний та матеріальний стан. 16.08.2014 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] . За час спільного проживання у них [INFO] народився син [PERSON] , якого він як батько утримує. За таких обставин позивач просить зменшити розмір аліментів з 1/4 до 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходів). Ухвалою суду від 06.06.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачка подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що з часу виникнення у позивача обов`язку зі сплати аліментів на утримання дитини він уникав сплати коштів, не мав постійного працевлаштування та стабільного доходу, у зв`язку із чим станом на 31.05.2022 року утворилась заборгованість в сумі 94\~974 грн. 92 коп. Вважає, що підставою для звернення до суду слугувала не наявність на утриманні іншої неповнолітньої дитини, адже дитина народилася ще в 2014 році, а той факт, що позивач почав отримувати офіційний дохід та з його заробітної плати, окрім аліментів, відраховується заборгованість по аліментах за минулі роки. Позивач під час телефонної розмови повідомив їй, що його обурює те, що аліменти відраховуються у великому розмірі. Вказала, що її сім`я має статус багатодітної родини, відповідно їх спільний син з позивачем є дитиною з багатодітної родини. ЇЇ чоловік отримує мінімальну заробітну плату, з якої сплачує аліменти на утримання дитини від попереднього шлюбу. Вона на даний час перебуває у відпустці по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку. Доходу, який отримує їх сім`я, катастрофічно не вистачає на утримання п`ятьох осіб. До того ж, спільного з позивачем сина до останнього часу вона самостійно утримувала зі своїм чоловіком у зв`язку з несплатою аліментів позивачем. Ухвалою суду від 28.06.2022 року судовий розгляд справи відкладено для надання позивачу часу на ознайомлення з відзивом на позов. Позивач надав відповідь на відзив, в якому підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Вважає, що аргумент позивачки про те, що їх спільний син є дитиною з багатодітної сім`ї не заслуговує на увагу, оскільки в інших дітей в сім`ї є батько, який несе відповідальність за їх утримання. Зазначив, що наявність у нього заборгованості зі сплати аліментів не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. До того ж, він має стабільний заробіток, із якого регулярно здійснюються відрахування коштів для погашення заборгованості по аліментах в розмірі 50% від його заробітку. Крім того, в силу своїх можливостей він самостійно перераховує відповідачці кошти для погашення наявної заборгованості по аліментах. Сторонами не подано будь-яких інших заяв, клопотань тощо. Суд вважає, що сторонами надано усі наявні докази і повідомлено суд про усі фактичні обставини справи. Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі доказами, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до частин 1, 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок по доведенню обставин покладається на сторони. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з матір`ю, що не оспорюється сторонами. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.08.2013 року у справі № 484/3552/13-ц з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.07.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Таке рішення набрало законної сили та виконавчий лист перебуває на виконанні у Первомайському відділі ДВС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що підтверджується довідкою № 20640/11 від 24.06.2022 року. Розмір заборгованості [PERSON] перед [PERSON] по сплаті аліментів станом на 31.05.2022 року становить 94\~974 грн. 92 коп. Стаття 192 СК України визначає можливість зміни раніше визначеного на підставі рішення суду розміру аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку про те, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Вирішуючи спори про зміну розміру аліментів, слід враховувати не лише статтю 192 СК України, але й низку інших, що регулюють обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХП (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку (ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"). Розмір аліментів з урахуванням статті 48 Конституції України має забезпечувати такий достаток, який би забезпечив покриття поточних основоположних життєвих потреб. Позивач, звертаючись до суду з наданим позовом, як на підставу для зменшення позову посилається на зміну сімейного та матеріального стану. Так, 16.08.2014 року [PERSON] одружився з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 30.06.2021 року. За час подружнього життя у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.01.2015 року. Позивач є батьком цієї дитини, тобто відповідно до ст. 180 СК України зобов`язаний її утримувати. За таких обставин, з часу стягнення аліментів дійсно змінився сімейний стан позивача: крім сина від першого шлюбу він має на утриманні ще одну дитину. Разом з тим, народження дитини у іншому шлюбі не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів за відсутності належних та допустимих доказів погіршення його матеріального стану. Сам факт народження дитини не свідчить про погіршення матеріального стану. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 28.05.2021 року у справі № 715/2073/20. Кожна людина самостійно планує своє життя і розраховує свої можливості. Народження нових дітей не має погіршувати становище інших дітей. Це відповідальність батьків за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Таким чином, зміна сімейного стану - народження другої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Суду не надано доказів на підтвердження майнового стану позивача (розміру реального доходу, прибутку, рухомого/нерухомого майна тощо), з якого б вбачалося погіршення його матеріального становища, тож підстав для зменшення розміру аліментів у зв`язку зі зміною матеріального стану, судом не встановлено. Навпаки, позивач має стабільний дохід, про що зазначив у відповіді на відзив. [PERSON] не надано доказів неспроможності надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини у визначеному рішенням суду розмірі або доказів того, що такий розмір є непосильним для нього. Аліменти у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) позивача відповідають вимогам сімейного законодавства, а його зменшення через наявність на утриманні ще однієї дитини, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямоване на належне забезпечення дитини від попереднього шлюбу і суперечитиме її інтересам. Позивач є здоровою, працездатною особою, не має інвалідності, отримує заробітну плату. Суд наголошує, що обов`язок утримувати спільного сина є рівною мірою обох батьків. При цьому суд враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим з`являється певний дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє з батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку на матір. Всі інші доводи сторін не стосуються предмету розгляду справи, оскільки обов`язок по утриманню неповнолітньої дитини покладено на батьків. Саме вони мають сприяти якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Доводи позивача про те, що він добровільно перераховує заборгованість зі сплати аліментів на користь відповідачки не заслуговують на увагу, оскільки аліменти відраховують із заробітку (доходу) позивача в примусовому порядку органом державної виконавчої служби на підставі рішенням суду, а добровільне перерахування коштів на дитину є виключним правом позивача. Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що відсутні законні підстави для задоволення позову через відсутність доказів на підтвердження позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, відповідно до ст.141 ЦПК України витрати позивача по сплаті судового збору не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed