Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-31 00:00:00

13 січня 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись, що вони з відповідачем 14 вересня 2018 року зареєстрували шлюб в Виконавчому комітеті Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. На даний час шлюбні відносини припинили у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, зловживання відповідачем алкогольними напоями, погрозами та сварками. Вважає, що сім`я їх розпалась остаточно, примирення між ними неможливе. Просила суд шлюб розірвати, визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] з нею, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 ч. з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини. Представник позивача [PERSON] адвокат Сирота Д.І. в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити, про підстави та обставини якого пояснив так, як це викладено в заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом публікації оголошення на вебсайті Кременчуцького районного суду Полтавської області на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, з заявою про відкладення розгляду справи до суду не звертався, причини неявки не повідомив. Третя особа: Кам`янопотоківська територіальна громада Кременчуцького району Полтавської області надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи в відповідності до ст.280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення уповноваженого представника позивача, дослідивши надані матеріали і оцінюючи все в сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 - стаття 5 про рівноправність кожного з подружжя - кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання . Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлено, що сторони 14 вересня 2018 року зареєстрували шлюб в Виконавчому комітеті Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис № 11, мають сина [PERSON] , [INFO] . З грудня 2021 року сторони не підтримують шлюбних відносин із-за відсутності взаєморозуміння, зловживання відповідачем алкогольними напоями, сварок та конфліктних ситуацій, що призвело до втрати почуттів поваги та любові один до одного, проживають окремо, і не підтримуючи шлюбні відносини тривалий час, ніхто з них не приймав мір для поновлення сім`ї. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне подружнє життя сторін і збереження їх шлюбу суперечить інтересам кожного з них та інтересам їх дитини, що має істотне значення, тому їх шлюб необхідно розірвати та залишити позивачу шлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом з урахуванням вимог ст. 182 СК України, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Так, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю [PERSON] та знаходиться на її матеріальному утриманні. Відповідач [PERSON] з сім`єю не проживає, участі в матеріальному утриманні дитини не приймає, працездатний, інших утриманців немає. Такі встановлені в судовому засіданні обставини справи та аналіз наведених норм матеріального права дають суду підстави для висновку, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому необхідно стягувати з нього аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу). Відповідно до ст. 29 ЦК України місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч.1 ст. 160 СК України). Згідно ч. 1ст. 161 СК Украни якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] , яка належним чином ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, забезпечує дитині належні умови для проживання та повноцінного розвитку. Згідно рішення Виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 25.03.2022 № 37 року місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] доцільно визначити з матір`ю [PERSON] , [INFO] в [ADDRESS] . Отже, позов законний, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, тому суд його задовольняє. Так як позов задоволено, то в відповідності до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача судовий збір в сумі 992, 40 грн. на рахунок держави.

Outcome: approved