Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-27 00:00:00

У квітні 2021 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, яким просить: стягнути з [PERSON] на користь позивача борг у розмірі 570 000, 00 грн та судові витрати. Позов мотивує тим, що 29.10.2019 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір позики грошей. Так, згідно договору позивач передав відповідачу 570 000, 00 грн. Факт отримання грошей підтверджується борговою розпискою від 29.10.2019 року, підписаною [PERSON] . Станом на 01.01.2021 року, гроші в сумі 570 000, 00 грн відповідачем не повернуто. У зв`язку з наведеним позивач направив на адресу відповідача вимогу про сплату боргу від 24.03.2021 року, але жодної відповіді не отримав. Станом на дату подання позову заборгованість відповідача не погашена. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.04.2021 року справу залишено без руху та надоно строк для усунення недоліків. Ухвалою Святошинського районного суду від 22.06.2021 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, представник позивача подав заяву до суду про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи та просив призначити судове засідання на дату, яка б була не раніше тієї, що настала після завершення воєнного стану в Україні, а також подав відзив, яким просить відмовити в задволенні позову, посилаючись на обставини викладі у відзиві. Учасники судового процесу мають можливість скористатись своїми правами, а саме: прибути до суду; або, надавши всі докази до суду, звернутись до суду з заявою про розгляд справи без їх участі; або подати заяву про проведення судового засідання в режимі відео-конференції за допомогою будь-яких технічних засобів, зокрема власних. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст.1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як вбачається з матеріалів справи, між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошей (безпроцентна) від 29.10.2019 року (а.с.7-8). Відповідно п.1.1 договору, позикодавець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов`язується надати позичальнику безпроцентну позику, а останній зобов`язується прийняти і повернути позику позикодавцеві у визначений цим договором строк. Згідно п. 2.1. договору сума позики за цим договором становить 570 000, 00 грн. Крім того, відповідно до вимог п.п. 4.1., 4.2 договру, позикодавець передає позичальникові у власність суму грошових коштів, вказану в п. 2.1. договору, в момент підписання цього договору, але не раніше складання позичальником письмової боргової розписки про одерження позики та передачі її позикодавцю. Письмова боргова розписка, складена позичальником, є підтвердженням факту фактичної передачі грошей за цим договором від позикодавця позичальнику та є невід`ємною частиною цього договору. Так, відповідно до боргової розписки від 29.10.2019 року [PERSON] фактично отримав від позивача, грошові кошти в сумі 570 000, 00 грн, що підтверджується підписом під текстом боргової розписки (а.с. 5). Отже, сторонами дотримано вимог зокону щодо форми та умов договору позики, визначених у ст. 1047 ЦК України. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що [PERSON] свої зобов`язання за договором позики виконав та передав відповідачу 570 000, 00 грн., на що вказує [PERSON] у своїй розписці (а.с. 5). Пунктом 3.2. договору вказано, що граничний строк виплати позики позичальником позикодавцеві встановлюється: 01.01.2021 року. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Звертаючись в суд з позовом, позивач зазначив, що він 24.03.2021 року надіслав на адресу відовідача письмову вимогу щодо виконання договору позики від 29.10.2019 року, а саме повернення 570 000, 00 грн. та попередив про намір звернутися до суду за захистом свого порушеного права у випадку не виконання його вимоги. Його ж письмова вимога про повернення боргу не була виконана відповідачем і на день звернення до суду з позовом. Судом також встановлено, що позику за розпискою від 29.10.2019 року не повернуто [PERSON] і станом на час вирішення справи судом. З поданих позивачем доказів вбачається, що відповідач [PERSON] взявши на себе зобов`язання по поверненню коштів, допустив неналежне його виконання. Вищенаведені обставини дають підстави суду зробити висновок про наявність правових підстав для задоволення вимоги позивача [PERSON] про стягнення з [PERSON] 570 000, 00 грн. борг за договором позики. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. За ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із квитанції вбачається, що позивачем оплачено судовий збір в розмірі 5700,00 грн 00 коп. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5700 грн 00 коп. судового збору. Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Позивач до позовної заяви додав договір про надання правової допомоги №19 від 04.2021 року, укладений між адвокатом Дайненко І.А. та [PERSON]. (а.с.10-11). Частинами другою та третьою статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правничу допомогу необхідно враховувати, що такі витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування цих витрат. Таким чином, сторона позивача не надала суду детальних та конкретизованих розрахунків витрат, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги, а також не надано документи на підтвердження оплати позивачем професійних послуг адвоката, тому слід дійти висновку про відсутність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved