Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

15 вересня 2021 року позивач ТОВ «АІА Фінанс Груп», в інтересах якого діє представник - адвокат Литвинець С.А., звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивує тим, що між ним та відповідачем було укладено договір про надання кредиту № 2069555 від 19.01.2020 року. Вказаний договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті credit365.ua, підписаної електронним цифровим підписом відповідача, шляхом підписання електронним підписом позивача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч.6 і 12 п.1 ст. 3, ст.12, п.11 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», ч.1 ст. 205, ст. 638, ст. 639 ЦК України). За умовами договору відповідачу було надано кредит в розмірі 2000,00 грн. зі сплатою відсотків в розмірі 416,00 грн. з терміном повернення кредиту та нарахованих процентів до 15.02.2020 року. Як зазначає позивач, відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконав, кредит та відсотки не сплатив. Натомість відповідач скористався послугою щодо продовження строку користування кредитом. Таким чином новий строк повернення кредиту та процентів - 16.03.2020 року. Станом на дату складання позову прострочення відповідача з повернення кредиту становить 543 дні. Відтак, з урахуванням п.п. 2.11, 7.4 Договору та ст.625 ЦК України відповідач має сплатити проценти в розмірі 16290,00 грн. та інфляційні втрати в розмірі 215,58 грн. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити його вимоги, стягнути з відповідача вищевказані суми, а також понесені судові витрати - витрати по сплаті судового збору в розмірі 2379,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 5946,08 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 року позовну заяву ТОВ «АІА Фінанс Груп» залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва Слободянюк А.В. від 4 жовтня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки (а.с.59). Відповідач заяву із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позовну заяву до суду не направив. Рішенням Вищої ради правосуддя № 32/0/15-22 від 13.01.2022 суддю Слободянюк А.В. відрядженна до Дніпровського районного суду м. Києва, для здійснення правосуддя. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.02.2022 року справа передана до провадження судді Плахотнюк К.Г. Ухвалою від 22.02.2022 справу № 752/22716/21 прийнято до провадження. В позові представник позивача Литвинець С.А. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розглядати позов без участі представника позивача. У відповідності до ч.8 ст.279 Цивільного процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. На підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, як це передбачено ст.279 Цивільного процесуального кодексу України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 19.01.2020 року між ТОВ «АІА Фінанс Груп» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту № 2069555. Договір укладено в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту в редакції від 16.01.2020, що опублікована на веб-сайті credit.365ua, та на умовах Індивідуальної пропозиції - оферти, що є її невід`ємною частиною від 19.01.2020 року шляхом підписання електронним цифровим підписом відповідача, які акцептовані відповідачем 19.01.2020 року шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором) Заявки відповідача № 2069555 від 19.01.2020 року на отримання кредиту на обраних відповідачем умовах. Генерація і надсилання одноразового ідентифікатора, використаного для підписання заявки і , відповідно укладання договору здійснюється наступним чином: коли клієнт на веб-сайті натискає відповідну кнопку для підписання заявки, договору, силами програмного забезпечення генерується одноразовий ідентифікатор ключа для підписання, доступу до якого працівники товариства не мають. Вказаний ключ автоматично через АРІ - сервіс надсилається на телефонний номер клієнта, верифікований в його особистому кабінеті на сайті. Для цього використовуються послуги оператора SMS- відправлень. Після введення клієнтом згенерованого ключа у відповідне поле для підписання, програма звіряє згенерований та введений ключі, і у випадку їх співпадіння заявка/договір вважаються підписаними. Безпосередньо дії відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі відображені в Реєстрі (Log File) дій клієнта та ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» щодо укладення зазначеного договору (а.с. 33). Умови Договору містяться в Розділі III Оферти. Так, п. 1.1 Договору передбачено, що кредитодавець надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит та сплатити нараховані проценти на умовах, передбачених Договором. Договір укладається за кожною окремою Заявкою позичальника (п. 2.1 Оферти). Згідно п. 2.2 Оферти сума кредиту та строк його повернення в межах, визначених Договором, зазначається в Індивідуальній оферті та в Акцепті позичальника, що є невід`ємними частинами Договору разом з Офертою. П. 2.1 Договору передбачено, що кредит надається на наступних умовах: сума кредиту 2000 грн, строк кредиту 27 днів, плата за користування кредитом 416 грн, орієнтована реальна річна процентна ставка за кредитом - 281%, орієнтована загальна вартість кредиту - 2416 грн. У відповідності до п. 2.6. договору датою надання кредиту вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок позичальника. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в день надання кредиту. Пунктом 2.8 договору передбачено, що ціна кредиту за договором (плата за користування кредитом) залежить від строку користування кредитом і суми кредиту та обчислюється у відсотках від суми кредиту. Згідно з п. 2.10. договору позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити плату за користування кредитом за кредитом, визначені згідно п. 2.8 договору, в останній день строку користування кредитом. Періодичних платежів за договором не передбачено. Термін для повернення кредиту відповідачем та нарахованих процентів за договором до 15.02.2020 року. Відправлення SMS-повідомлень, надісланих відповідачу, в тому числі для укладення договору, підтверджується доданим до позовної заяви Витягом з реєстру. Грошові кошти у розмірі 2000,00 грн перераховані на рахунок відповідача 19.01.2020 року, що підтверджується довідкою ТОВ «Платежі Онлайн України» № 87/09 від 08.09.2021 року (а.с. 36). Отже позивачем, як кредитодавцем, належним чином виконано зобов`язання за Договором про надання кредиту № 2069555 від 19.01.2020 року - надано відповідачу грошові кошти у розмірі 2000,00 грн. Відповідач у вказаний в кредитному договорі термін грошові кошти не повернв, проценти не сплатив, натомість скористався послугою продовження строку користування кредитом, умови якої встановлені розділом IІІ Оферти «Порядок відтермінування строку повернення кредиту», шляхом оплати відповідних комісій. Згідно з п. 3.1. Договору позичальник має право на відтермінування повернення кредиту за умови відсутності непогашеної заборгованості за процентами за користування кредитом нарахованими п. 2.11. Договору та сплати комісії за відтермінування строку повернення кредиту. Таким чином поточний термін повернення кредиту та процентів за кредитом був встановлений до 16.03.2020 року. З метою досудового врегулювання спору 20.08.2021 року позивач направив на адресу відповідача вимогу щодо виконання зобов`язань за договором (а.с. 39-40). Згідно з п. 2.11. договору процентна ставка за договором є змінною. Починаючи з четвертого дня за останнім днем строку користування кредитом плата за користування кредитом збільшується наступним чином: процентна ставка за користування кредитом становить 1,5% від суми отриманого позичальником кредиту за кожен день з моменту закінчення строку користування, до моменту фактичного повернення кредиту. Обов`язок сплати процентів згідно даного пункту договору виникає у позичальника в строк до 3 календарних днів з моменту направлення відповідної вимоги кредитодавцем позичальнику засобами зв`язку. Станом на дату складання цієї позовної заяви, прострочення відповідача з повернення кредиту становить 543 дні. Проценти в період прострочення = сума кредиту *1,5 % *кількість днів прострочення = 2000,00 *1,5%* 543 дні =16290,00 грн. Станом на час звернення позивача з позовом до суду відповідачем обов`язок по виконанню договору не виконано. За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України). За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Указаний висновок відповідає правовій позиції висловленій Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронного правочину є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, в тому числі, з договорів. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається в письмовій формі (ст. 1055 ЦК України). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст. 1048 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вказаного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України). При вирішенні даного спору суд враховує правову позицію висловлену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц, провадження №14-254цс19, відповідно до якої визначено, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Отже, судом встановлено, що сторони уклали кредитний договір, відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 2000,00 грн., свої зобов`язання за кредитним договором не виконав. Згідно з наданим позивачем у позовній заяві розрахунку, станом на 10 вересня 2021 року у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 97707,28 грн, яка складається із наступного: - 2000,00 грн - сума кредиту (згідно Заявки); - 416,00 грн - проценти (згідно Заявки); - 16290,00 грн - проценти (згідно п. 2.11 Договору); - 215,58 грн - інфляційні втрати. Суд констатує, що вказаний розрахунок заборгованості надано позивачем та не спростовано відповідачем. Відповідно до положень ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5946,08 грн суд повідомляє наступне. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з частиною 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. У відповідності до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Беручи до уваги те, що позивачем документально не підтверджено понесені витрати на правову допомогу, зокрема суду не наданий акт приймання-передачі наданих послуг / акт про надані послуги, вказана сума не підлягає стягненню з відповідача. Разом з тим, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Outcome: approved