Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-07 00:00:00

До Деснянського районного суду міста Києва від Моторного (транспортного) страхового бюро України, в особі представника - адвоката Проца А.В., надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, згідно з якою відповідач-2 просить стягнути з позивача витрати на правову допомогу у розмірі 2 000,00 грн. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 30.06.2022 вказану заяву призначено до розгляду на 08.07.2022. 08.07.2022 від представника позивача надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, згідно з якими представник позивача просить відмовити у задоволенні заяви про ухвалення у справі додаткового рішення, посилаючись на те, що представником відповідача, адвокатом Процем А.В., на підтвердження понесення МТСБУ витрат у розмірі 2000 грн. на його послуги із надання правничої допомоги, надано такі документи: копію довіреності № 6-01/126 від 21.12.2021, видану МТСБУ адвокату Процю А.В., для виконання Договору про надання послуг у сфері права № 4.1/12-10/2021 від 12.10.2021, укладеного між МТСБУ та АО «ІНС.ЛОУ ГРУП»; копію свідоцтва та посвідчення адвоката; копію додаткової угоди № 754 до договору про надання послуг у сфері права № 4.1/12-10/2021 від 12.10.2021. Представник позивача вказує, що до матеріалів справи адвокатом Процем А.В. не додано основного документа, на підставі якого суд може прийняти рішення про стягнення судових витрат, а саме договору про надання послуг у сфері права № 4.1/12-10/2021 від 12.10.2021, укладеного між МТСБУ та [PERSON] , в якому повинні бути обумовлені усі питання здійснення адвокатом представництва в суді та проведення оплати його послуг за це. Наявна лише додаткова угода до вказаного договору, яка обумовлює порядок здійснення оплати за послуги адвоката. Представник позивача звертає увагу, що вказана угода взагалі не підписана представником МТСБУ (замовником). Крім того, з тексту даної угоди вбачається, що договір укладений із АО «ІНС.ЛОУ ГРУП», а не з адвокатом Процем А.В., хоча в матеріалах справи останній діє від свого імені, а не від імені адвокатського об`єднання. У п. 2 Угоди зазначається, що оплата послуг здійснюється замовником шляхом безготівкового перерахунку коштів на поточний рахунок виконавця протягом п`яти банківських днів з дати підписання Сторонами Акта про виконані роботи. Проте жодного Акта про виконані роботи до матеріалів справи додано не було, як і будь-якої квитанції про фактичну оплату МТСБУ послуг адвоката Проця А.В. У судове засідання 08.07.2022 сторони не з`явились, про судовий розгляд всі учасники справи повідомлялась належним чином. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 07 червня 2022 року позов [PERSON] до [PERSON] та Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000,00 грн., судовий збір у розмірі 269,68 грн., та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1358,75 грн. У задоволенні позовних вимог до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено. В обґрунтування вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу представник позивача надав копії: свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, посвідчення адвоката України, довіреності від 21.12.2021 № 6-01/126, додаткової угоди № 754 від 21.04.2022 до договору про надання послуг у сфері права № 4.1/12-10/2021 від 12.10.2021 (а.с. 59, 60, 68, 69). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно з ч. 2, 3 ст. 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Як роз`яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Суд приймає до уваги положення ч. 3 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 20 липня 2021 року у справі № 922/2604/20, відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності. Водночас, відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18). Такі ж висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц та від 09 червня 2020 року у справі № 466/9758/16-ц, від 23 червня 2022 року у справі № 607/4341/20. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17). Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як зазначалося вище, на підтвердження наданих адвокатом Процем А.В. послуг щодо правової допомоги відповідачу-2 подано лише копії: свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, посвідчення адвоката України, довіреності від 21.12.2021 № 6-01/126, додаткової угоди № 754 від 21.04.2022 до договору про надання послуг у сфері права № 4.1/12-10/2021 від 12.10.2021. Додаткова угода підписана учасниками за допомогою ЕЦП. Самого договору про надання послуг у сфері права № 4.1/12-10/2021 від 12.10.2021 матеріали справи не містять. Відповідно до п. 1 зазначеної додаткової угоди замовником (МТСБУ) передано, а виконавцем (адвокатом Процем А.В., як представником Адвокатського об`єднання «ІНС.ЛОУ ГРУП») прийнято завдання на ведення від імені Замовника справи №85/22 (63187) за позовом [PERSON] до відповідачів [PERSON] , та МТСБУ, вартість послуг 2 000,00 грн. Пунктом 2 додаткової угоди сторони передбачили, що оплата послуг виконавця в розмірі, який вказаний у п. 1 угоди здійснюється замовником шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок виконавця протягом п`яти банківських днів з дати підписання сторонами Акта про виконані роботи. Таким чином, сторони передбачили в додатковій угоді, що підставою для розрахунків є Акт про виконані роботи, натомість жодного Акта про виконані роботи матеріали справи не містять. Суд вважає, що подання Акта про виконані роботи є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Слід зауважити, що представником відповідача-2 також не надано квитанцій, чеків тощо, які б підтверджували сплату позивачем суми судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги. Крім цього, матеріали справи не містять детального та конкретизованого розрахунку витрат, що підтверджує обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. З огляду на викладене, враховуючи, що представником відповідача-2 не надано договору про надання послуг у сфері права № 4.1/12-10/2021 від 12.10.2021, розрахунку наданих послуг з їх детальним описом, акта про виконані роботи, документів на оплату, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги представника відповідача-2 про відшкодування витрат на професійну правову допомогу є недоведеними, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні вказаної заяви. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed