Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про реструктуризацію боргу та зобов`язання вчинити певні дії, у якому просить суд зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» внести зміни в Приват24 та в документообіг АТ КБ «Приватбанк» щодо заборгованості [PERSON] , виключивши суму 14243,50 грн., яка станом на 26.08.2020 складалася з наступного: 10340,27 грн. - заборгованість за тілом кредита; 3903,23 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, а також судові витрати у розмірі 2102 грн. Зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» внести зміни в Приват24 та в документообіг АТ КБ «Приватбанк» щодо заборгованості [PERSON] , на підставі рішення суду по справі № 953/15389/20, що утворилась станом на 26.08.2020 року у розмірі 10340 (десять тисяч триста сорок) грн. 27 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1526 (одна тисяча п`ятсот двадцять шість) грн. 05 коп. разом 11866,32грн.. Розірвати кредитний договір про надання банківських послуг б/н на підставі заяви позивача від 03.12.2014 року, з ПриватБанком. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07 червня 2021 р. суддею Київського районного суду м. Харкова Садовським К.С. винесено рішення по справі № 953/15389/20 за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Дата набрання законної сили 08.07.2021. З цього дня представники банку не зверталися до позивача з питання механізму сплати боргу. 20.07.2021р. позивач звернувся до відділу банку «ПриватБанк» за адресою: Гімназійна Набережна, Харків, 61010 з метою домовитися з банком про реструктуризацію боргу. Спочатку позивач розмовляв з начальником відділу Боровцом Володимиров Павловичем, а потім він скерував позивача до інспектора Проніна Ігоря Олександровича. У реструктуризації боргу позивачу було відмовлено та запропоновано сплатити вказану в позовній заяві банком суму 14243,50 грн., яка станом на 26.08.2020 складалася з наступного: 10340,27 грн. - заборгованість за тілом кредита; 3903,23 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, а також судові витрати у розмірі 2102 грн. Тоді як суд присудив стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 03.12.2014 року, що утворилась станом на 26.08.2020 року у розмірі 10340 (десять тисяч триста сорок) грн. 27 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1526 (одна тисяча п`ятсот двадцять шість) грн. 05 коп., разом 11866,32 грн. У зв`язку з невідповідністю розміру наданого кредиту відповідачу у позовній заяві (по справі №953/15389/20) та розрахунку заборгованості, незрозуміло, які суми та за який період були сплачені по тілу кредиту, по відсотках за кредитним договором. Після винесення рішення судом позивач, у разі миттєвої несплати відповідачем суми боргу за рішенням суду, звертається до виконавчої служби. Позивач підтверджує, що брав позику в розмірі 10000 грн., щось сплачував, але, в зв`язку з певними обставинами, позивач втратив дохід від роботи та не мав можливості сплачувати кредит. У позивача відсутні нерухомість та майно, сплачувати борг позивач згоден. Вважає недоцільним передачу матеріалів про стягнення до виконавчої служби. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 18.11.2021 року прийнято позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про реструктуризацію боргу та зобов`язання вчинити певні дії та відкритo провадження у цивільній справі № 953/13986/21-ц. Вказана справа розглядається за правилами позовного (спрощеного) провадження з викликом сторін. Від позивача надійшло письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. 22.12.2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог. Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Згідно положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог (повністю чи частково) або відмову в їх задоволенні. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про споживче кредитування», що метою цього Закону є захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами. Стаття 3 Закону України «Про споживче кредитування» визначає, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті. Судом встановлено, що 07 червня 2021 року Київським районним судом м.Харкова в справі №953/15389/20 за позовом АТ КБ "ПриватБанк до [PERSON] було винесено судове рішення про стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором. Вказаним рішенням встановлено, що між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір про надання банківських послуг б/н на підставі його заяви від 03.12.2014 року. Вказані обставини встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили, та доказуванню в силу положень статті 82 ЦПК України не підлягають. Щодо вимоги позивача про призначення судовим рішенням погашення боргу банку шляхом щомісячних відрахувань з пенсії позивача в розмірі від 5% до 10%, слід зазначити, наступне. Чинним законодавством не передбачено такої дії, як призначення іншим судовим рішенням порядку виконання рішення суду, яке набрало законної сили. Натомість Цивільний процесуальний кодекс України містить Розділ VI "Процесуальні питання пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)". Вказаним розділом, передбачено зокрема право сторони звернутись з заявою до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, з заявою про відстрочення і розстрочення виконання рішення суду (стаття 435 ЦПК України). Позивачу слід було звернутися до Київського районного суду м.Харкова з заявою про розстрочення суми стягнення в межах цивільної справи №953/15389/20. Крім того, слід звернути увагу суду на те, що по справі № 953/15389/20 було видано виконавчий лист від 22.07.2021 року. За вказаним виконавчим листом 09 вересня 2021 року державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків було відкрито виконавче провадження №66746353. 21 вересня 2021 року державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Відповідно до пункту 2 зазначеної постанови з [PERSON] в рахунок погашення боргу здійснюється стягнення у розмірі 20% з доходу, який позивач отримує в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області. В даному випадку, якщо позивач не погоджується з розміром відрахувань, він не позбавлений можливості звернутися до суду зі скаргою на дії державного виконавця відповідно до ЦПК України. Щодо суми заборгованості, яка обліковується в АТ КБ "ПриватБанк" за [PERSON] . Позивач не зазначає якими нормами чинного законодавства передбачений обов`язок «виключати» та «вносити зміни» в суму заборгованості, яка наявна у позивача та яким чином та в який саме документообіг повинні вноситись відповідні зміни. Вимога про розірвання кредитного договору про надання банківських послуг б/н є також необґрунтованою. Статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається ) а згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не сплатив суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 Кодексу. З тексту позовної заяви та доданих до неї документів, не вбачається на підставі чого саме, позивач просить розірвати договір, з врахуванням наявності рішення суду про стягнення з нього заборгованості за цим договором. За внутрішнім переконанням суду, матеріали справи також не містять достатніх в розумінні ст. 80 ЦПК України доказів обґрунтованості усіх заявлених вимог позивача. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, цією статтею; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як встановлено у ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зі змісту наведених правових норм вбачається покладення процесуального обов`язку на кожну із сторін довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оскільки під час судового розгляду не встановлено обґрунтованості заявлених позовних вимог [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про реструктуризацію боргу та зобовязання вчинити певні дії, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed