Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-11 00:00:00

У лютому 2022 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 23.09.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, зареєстрований в реєстрі за № 28818 щодо звернення стягнення грошових коштів з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДІНЕРО», заборгованості у розмірі 40248 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у січні 2022 р. позивач від бухгалтера своєї військової частини, у якій він проходить військову службу за контрактом, дізнався про вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за № 28818 та виданого 23.09.2021 року, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ДІНЕРО» заборгованості у розмірі 40248,00 грн. Позивач вважає, що дії нотаріуса є незаконними, а виконавчий напис, є таким що не підлягає виконанню, у зв`язку з наступним. Так, в обов`язок нотаріуса входить вчинення нотаріальних дій у відповідності до норм чинного законодавства, а також перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності, невідповідності документа закону та згідно Порядку нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Однак, всупереч нормам Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, про сам факт стягнення та розмір заборгованості позивач повідомлений належним чином не був. Нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, який станом на сьогодні існує. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та пені у виконавчому написі зроблено відповідачем без урахування суми оплати позивачем за кредит. Зазначене свідчить про порушення нотаріального порядку вчинення виконавчого напису, що в свою чергу є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками ТОВ «ФК «ДІНЕРО» який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного строку щодо вимоги про стягнення неустойки. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. У разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. При цьому, варто врахувати те, що позивачем не отримано вимоги, а про наявність відповідних вимог відповідача за кредитним договором, позивач дізнався лише після відкриття виконавчого провадження та вчинення виконавчих дій. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Враховуючи викладене, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, при вчиненні нотаріальних дій та вчиненні виконавчого напису нотаріуса № 28818 від 23.09.2021 р. не було перевірено безспірність вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДІНЕРО», порушено вимоги Закону України «Про нотаріат», вимоги Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, тому наявні підстави для визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом. Позивач, представник позивача в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду представником позивача подано клопотання про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягав, просив суд їх задовольнити в повному обсязі, не заперечуючи проти винесення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов чи заяву про розгляд справи за його відсутності суду, не надав. Судом відповідно до ч.4 ст.223, ст.ст.280,281 ЦПК України ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, просив суд винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Третя особа - Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко Андрій Сергійович, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що між ТОВ «ФК «ДІНЕРО» та [PERSON] укладено Спеціальні умови для короткострокового кредиту договору кредитної лінії AG5102953 від 09.02.2020 року, відповідно до якого [PERSON] надано кредит у сумі 10000 грн., зі строком повернення 10.03.2020 року. Процентна ставка, в день для початково зазначеної тривалості кредиту: 1,30%, процентна ставка в день для періоду, що перевищує початково зазначену тривалість кредиту: 1,5. Орієнтовна загальна вартість кредиту: 13,899 грн. (арк.с.68). 10.02.2020 року між ТОВ «ФК «ДІНЕРО» та [PERSON] укладено Спеціальні умови для короткострокового кредиту договору кредитної лінії AG5102953 від 09.02.2020 року, відповідно до якого [PERSON] надано кредит у сумі 21000 грн., зі строком повернення 10.03.2020 року. Процентна ставка, в день для початково зазначеної тривалості кредиту: 1,32 %, процентна ставка в день для періоду, що перевищує початково зазначену тривалість кредиту: 1,5. Орієнтовна загальна вартість кредиту: 29098 грн. (арк.с.69). Відповідно до довідки ТОВ «ФК «ДІНЕРО» [PERSON] надано кредит у сумі 21000 грн., на строк 30 днів (арк.с.70). Відповідно до Витягу з журналу дій інформаційно - телекомунікаційної системи ТОВ «ФК «ДІНЕРО» Договір за № AG5102953, підписано (арк.с.71). Відповідно до Витягів з журналу дій інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «ФК «ДІНЕРО» 09.02.2020 року та 10.02.2020 року [PERSON] виплачено, відповідно, 10000 грн. та 11000 грн. (арк.с.72,73). Відповідно до виписки з рахунку [PERSON] за кредитним договором № AG5102953, станом на 25.08.2021 р. (включно) заборгованість перед ТОВ «ФК «ДІНЕРО» складає 39598 грн., у тому числі: прострочена заборгованість кредиту становить 21000 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 18598 грн. Строк для погашення заборгованості передбачений кредитним договором до 10.03.2020 року. Згідно до направленої боржнику письмової вимоги останньому було надано строк для погашення заборгованості до 24.08.2021 року. Станом на 25.08.2021 року заборгованість перед ТОВ «ФК «ДІНЕРО» не погашена (арк.с.74). 17 серпня 2021 року на адресу [PERSON] направлено письмову вимогу про погашення кредитної заборгованості в загальній сумі 39598 грн. до 24.08.2021 року, включно (арк.с.75).Дана письмова вимога не містить підтвердження направлення та отримання її [PERSON] 31.08.2021 року представник ТОВ «ФК «ДІНЕРО»№ звернувся до приватного нотаріуса КМНО Бригіда В.О. з заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором (арк.с.67). 23 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. вчинено виконавчий напис за № 28818, яким стягнуто з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором № AG5102953 від 09.02.2020 року, номер кредиту в інформаційно-телекомунікаційній системі компанії L0280785, укладеним з ТОВ «ФК «ДІНЕРО». Строк платежу за кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 25.02.2020 року по 06.08.2021 року. Сума заборгованості становить 39598 грн., що складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 21000 грн.; прострочена заборгованість по неплаченим відсоткам за користування кредитом становить 18598 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плати зі стягувача в розмірі 650 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача становить 40248грн. (арк.с.66). 28 жовтня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко Андрієм Сергійовичем відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 28818 виданого 23.09.2012 року приватним нотаріусом КМНО Бригіда В.О. про стягнення [PERSON] заборгованості у сумі 40248 грн. на користь ТОВ «ФК «ДІНЕРО» (арк.с.18) Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється ЗУ «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про нотаріат»). Відповідно до ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п. 3.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, вказано, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87, 88 ЗУ «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 (№ 754/9711/14-ц). У постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другої статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси заявника забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Так, у матеріалах справи відсутні підтвердження отримання боржником письмової вимоги кредитора про повернення суми заборгованості за кредитним договором, що унеможливило право позивача на мирне врегулювання спору, або висловлення ним заперечень щодо суми боргу. Однак, ТОВ «ФК «ДІНЕРО» звернулося до приватного нотаріуса про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до п. 1 та п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З матеріалів справи судом встановлено, що виконавчий напис виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає з кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису були відсутні правові підстави для його вчинення. Враховуючи, що укладений кредитний договір № AG5102953 від 09.02.2020 року не є нотаріально посвідченим, як наслідок, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Перевіряючи факт подання кредитором документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, суд приходить до висновку, що ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитись в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Однак, матеріали справи не містять підтвердження отримання письмової вимоги про усунення порушень кредитних зобов`язань, адресованої позичальнику, не надано таких документів і суду. Отже, встановлені фактичні обставини у справі на підставі наданих доказів, які були досліджені в судовому засіданні, і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість свідчать про те, що нотаріус, підтверджуючи наявність у кредитора права на стягнення грошових сум з [PERSON] шляхом вчинення виконавчого напису, не з`ясував факт безспірності заборгованості на підставі поданих кредитором документів та умови застосування положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат». В свою чергу відповідач відзив на позов не надав та не подавав відповідних доказів, які б спростовували твердження позивача. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Встановлено, що у виконавчому написі нотаріуса №28818 від 23.09.2021 року не зазначено, на підставі яких документів його здійснено, а лише вказано суму заборгованості [PERSON] за кредитним договором. Вказане, також, свідчить про відсутність ознаки безспірності заборгованості. Враховуючи, що відповідачем не було надано суду доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису, суд вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», та приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат по справі, суд приходить до наступного. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судом встановлено, що позивачу правничу допомогу надавав адвокат Стижак Є.Ю. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги № 2501/22 від 25 січня 2022 року, Акт виконаних робіт № 2 від 04.02.2022 року, підписаний адвокатом Стрижак Є.Ю. та [PERSON], відповідно до якого виконавець надав, а замовник прийняв відповідно до договору про надання правової допомоги № 2501/22 від 25 січня 2022 року юридичні послуги на загальну суму 10000 грн., рахунок -фактуру № 2501/22 від 25.01.2022 року, відповідно до якого ціна послуги на надання правничої допомоги за договором № 2501/22 від 25.01.2022 року складає 20000 грн., прибутковий касовий ордер № 2 від 25.01.2022 року, відповідно до якого прийнято від [PERSON] оплату за договором про надання правової допомоги № 2501/22 від 25.01.2022 року 10000 грн. (арк.с.20-23, 24,25, 26). Однак, суд вважає, що за даною категорією справ, з урахуванням її складності, сукупних затрат на складання процесуальних документів та супроводження справи в суді (справа не підпадає під визначення складної неординарної справи, яка потребує самостійного, з боку адвоката, напрацювання відповідних примірників документів тощо), тому, потрібно зменшити відшкодування витрат на юридичну допомогу, та слід стягнути з відповідача, витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу підлягають стягненню у розмірі 5000 гривень, при цьому судом враховано, що вирішення питання про компенсацію витрат на правничу допомогу Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», зазначив, що оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97), а також враховано складність справи та виконаних представником робіт (наданих послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторони позивача. Таким чином, рішення суду з цього питання повністю корелює з позицією Європейського суду з прав людини і виважено враховує інтереси всіх учасників судової справи. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у сумі 992,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial