Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на малолітніх дітей. Позов мотивований тим, що 05.07.2013 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. [PERSON] періодично їздить на заробітки за кордон. В останні роки їх спільне життя із відповідачем поступово погіршувалося через відсутність довіри та взаєморозуміння між ними. Вихованням дітей, як батько, відповідач фактично не займався. Уже більше року, відповідач додому не приїздить, проживає у своїх батьків в Ананьївському районі Одеської області. [PERSON] спілкуються по телефону. Проживання у різних місцях призвело фактично до припинення між ними шлюбних відносин. Після розірвання шлюбу просить відновити дошлюбне прізвище [PERSON] та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. За час спільного проживання сторін у них народилась доньки - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Домовленості з відповідачем про добровільну сплату аліментів на утримання та виховання їх дітей не досягнуто. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися. Представник позивача надав до суду заяву з клопотанням розглянути справу без участі позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримують повністю та просять суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. 28.06.2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовну вимогу щодо розірвання шлюбу визнав, позовні вимоги щодо розміру аліментів на утримання дітей та стягнення витрат на правничу допомогу визнав частково. Просить розглянути справу без його участі. В обґрунтування своєї позиції зазначає наступне. 05.07.2013 року між ним та позивачем було зареєстровано шлюб, під час якого у них народилися двоє спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини з позивачем припинено приблизно з літа 2021року. Діти проживають разом з позивачем, він не заперечую проти того щоб доньки проживали разом з матір`ю. Він як батько приймає участь у вихованні та утриманні, останнім часом дружина маніпулює дітьми та забороняє їм спілкуватися з ним. Інформація щодо ненадання ним матеріальної допомоги дітям (утримання), та те що він не приймає участь у вихованні не відповідає дійсності, позивач вводить суд в оману. Він як батько здійснює витрати на дітей, постійно телефонує їм, цікавлюсь їхнім життям, приїжджає на дні народження, дарить подарунки, кошти з серпня 2021 року перераховує на карту позивача. Посилання позивача, що між ними не досягнуто домовленості про добровільну сплату аліментів не відповідає дійсності, оскільки він регулярно відправляє кошти. Щодо стягнення аліментів в 1/3 частині від заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття відповідач частково заперечує, оскільки у нього на утриманні є неповнолітня дитина від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] . З 06.06.2022 року він працевлаштований у ФОП [PERSON] , працює водієм та отримую заробітну плату у розмірі 7050,00 грн. на місяць, тому не має достатньо коштів, щоб робити великі виплати дітям. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем визначено розмір витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи у розмірі 3000,00 грн. Він не заперечував проти розлучення, між ними було досягнуто домовленості про добровільну сплату аліментів, своїми діями він права позивача не порушував, хотів розірвання шлюбу за рішенням суду за спільною заявою, але позивач відмовилась укладати письмовий договір з відповідними умовами, про те, з ким будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братимуть вони як батьки, а також про умови здійснення ними права на особисте виховання дітей, про розмір аліментів на дитину, тому вважає, що заявлена позивачем сума на професійну правничу допомогу необґрунтована, не відповідає співмірності та є неможливою для перевірки. З наданих матеріалів також не вбачається які саме адвокат здійснював зібрання необхідних доказів, оскільки наявна в матеріалах довідка Заваллівської селищної ради видана особисто позивачу. Також необхідність приймати участь адвокату в таких справах теж є необґрунтованою. Розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг в категорії таких справ, тому вважає, що відшкодуванню позивачу підлягає сума у розмірі 1000,00 грн. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу, суд зазначає наступне. 05.07.2013 року позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб у Заваллівській селищній раді Гайворонського району Кіровоградської області, актовий запис № 9 (а.с. 8). Даючи оцінку обставинам по справі, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню, оскільки сторони спільно не проживають, сім`я розпалась та існує формально. Шлюб існує формально і тому суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей, суд зазначає наступне. Судом встановлено,\~що відповідач\~записаний батьком [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 9-10). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно частини 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. На час розгляду справи 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років складає 1372 грн. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, суд лише за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Як вбачається з п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Доказів наявності домовленості між батьками про сплату аліментів на дітей суду не надано. Отже, суд приходить до висновку, що звернення позивачки із позовною вимогою про стягнення аліментів на утримання дітей є підставним. Крім того, відповідно до статей 187, 189 СК України аліментами є грошові кошти на утримання дитини, які можуть сплачуватися добровільно, або стягуватися примусово, а саме: відраховуються за добровільно поданою одним з батьків заявою з його заробітної плати, пенсії, стипендії; сплачуються добровільно одним з батьків на підставі укладеного між батьками договору про сплату аліментів; стягуються з одного з батьків на підставі виконавчого напису нотаріуса у разі невиконання ним свого обов`язку за договором про сплату аліментів; стягуються з одного з батьків за рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Також ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. З аналізу положень Сімейного Кодексу України, Цивільного процесуального Кодексу України не передбачено обов`язку суду при визначенні розміру аліментів у частці від доходу її матері, батька зараховувати суми добровільно виплачених грошових коштів одним із батьків на користь іншого як аліментів на дитину. Добровільна допомога одного з батьків (у цій справі батька) щодо утримання дітей, які разом з ним не проживають, не звільняє від обов`язку щодо сплати аліментів на користь того з батьків з ким проживають та у кого на утриманні перебувають діти. У разі, коли ухвалено судове рішення про стягнення аліментів з одного з батьків на користь іншого, вирішення питання щодо зарахування грошових коштів на утримання дитини, сплачених боржником в добровільному порядку, до розміру аліментів, відноситься до компетенції органів або особи, яка здійснює примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів. А у разі виникнення спору - суду. Доводи відповідача, що він добровільно сплачує аліменти не заслуговують на увагу, оскільки суду не було надано жодного доказу на підтвердження даних обставин. Крім того, суд звертає увагу, що добровільна допомога одного з батьків щодо утримання дитини, яка разом з ним не проживає, не звільняє від обов`язку щодо сплати аліментів. Враховуючи викладене,\~суд погоджується\~з позивачем\~та вважає\~за необхідне\~визначити аліменти,\~які підлягають\~стягненню з\~відповідача в\~розмірі 1/3\~частини всіх\~видів його\~заробітку (доходу)\~щомісячно,\~але не\~менше 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку на\~кожну дитину,\~оскільки позивач\~заявила такі\~вимоги,\~перебуває у\~важкому матеріальному\~становищі та це відповідає\~вимогам Закону. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Стаття 430 ЦПК України передбачає випадки обов`язкового і факультативного негайного виконання рішення суду. Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. За таких підстав, позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо зменшення стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування у справі. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного Кодексу України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На підтвердження понесених позивачем судових витрат представник позивача, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, надав суду квитанцію до прибуткового касового ордера №4 від 01.07.2022 року та остаточний розрахунок суми судових витрат від 01.07.2022 року. Відповідно до п. 1.1 Договору про надання правової допомоги від 02.02.2022 року предмет договору - надання правової допомоги; за п. 4.1 результати виконаної роботи адвокатом та факт отримання ним винагороди за надання правової допомоги клієнту, оформлюється остаточним розрахунком судових витрат, які поніс відповідач, та квитанцією до прибуткового касового ордеру про отримання винагороди. Згідно остаточного розрахунку суми судових витрат, які поніс позивач, від 01.07.2022 року судовий збір 992,40 грн.; банківські послуги при оплаті судового збору 25,00 грн.; зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції 500,00 грн.; підготовка та подання до Гайворонського районного суду Кіровоградської області позовної заяви про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на дитину, та зібрання необхідних доказів 1500,00 грн.; участь адвоката в судовому засіданні 1000,00 грн.; всього 4017,40 грн. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №4 від 01.07.2022 року представником позивача прийнято від [PERSON] 3000,00 грн. На підставі вищевикладеного та враховуючи встановлений ст. 12 ЦПК України принцип змагальності сторін, з урахуванням того, що представником позивача не було здійснено представництва інтересів клієнта ні в одному судовому засіданні у суді першої інстанції, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 3017 грн. 40 коп. (2000 грн. за оплату надання правової допомоги, 1017,40 грн. за сплату судового збору та банківські послуги при оплаті судового збору). На підставі викладеного та

Outcome: approved