Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-07 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. Представник позивача [PERSON] адвокат Яременко І.О. подав до суду позовну заяву до територіальної громади села Туради в особі Жидачівської міської ради (відповідач), у якій просить визнати за [PERSON] право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] . В обґрунтування\~своїх вимог\~щодо предмета\~спору покликається\~на те,\~що станом\~на 30.06.1990\~будинковолодіння [ADDRESS] Львівської\~рахувалося за\~колгоспним двором,\~де були\~зареєстровані:\~ [PERSON] \~ голова\~домогосподарства,\~ [PERSON] \~ дружина,\~ [PERSON] \~ дочка,\~ [PERSON] \~ онук,\~ [PERSON] \~ онук,\~які станом на\~15.04.1991\~не втратили\~права на\~будинок після\~припинення колгоспного\~двору,\~а їхні\~частки у\~даному будинку\~були рівними,\~умовно по\~1/5\~частині будинку.\~ [INFO] \~помер дід\~позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої, увійшла належна йому 1/5 частина зазначеного житлового будинку. Оскільки [PERSON] та [PERSON] проживали із [PERSON] на час відкриття спадщини, не заявляли про відмову від спадщина, вчинили дії, які свідчили про прийняття прийняття ними спадщини, проте юридично спадщину ніхто не оформляв. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] , маючи кожна по 1/5 частині будинку та успадкувавши порівну 1/5 частину будинку, належну [PERSON] , стали фактичними власниками по 3/10 частини житлового будинку та господарських будівель і споруд кожна. [INFO] померла матір позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшли належні їй 3/10 частини житлового будинку та господарських будівель і споруд. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживали із [PERSON] на час відкриття спадщини, вчинили дії, які свідчили про прийняття спадщини, проте юридично спадщину після смерті [PERSON] ніхто не оформляв. Таким чином, [PERSON] , маючи свої 3/10 частини будинку та успадкувавши порівну зі своїми онуками 3/10 частини будинку, належні [PERSON] , стала фактичним власником 2/5 частин житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] , а [PERSON] і [PERSON] , стали власниками по 3/10 частини житлового будинку кожен. [INFO] помер брат позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої, увійшли належні йому 3/10 частини зазначеного вище житлового будинку та господарських будівель і споруд. [PERSON] дружини та дітей не мав, а тому найближчим родичем на час його смерті був його рідний брат [PERSON] . Оскільки позивач постійно проживав із братом на час відкриття спадщини, не заявляв про відмову від спадщини, тому на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається таким, що її прийняв, однак юридично не оформив. Таким чином, [PERSON] , маючи свої 3/10 частини будинку та фактично успадкувавши 3/10 частини будинку після смерті свого брата [PERSON] , став фактичним власником 3/5 частин житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого, увійшли належні їй 2/5 частини вказаного житлового будинку та господарських будівель і споруд. [PERSON] на випадок своєї смерті склала заповіт, яким заповіла усе своє майно внукові [PERSON] . Таким чином, маючи свої 3/5 частини будинку та успадкувавши 2/5 частини будинку\~після смерті\~своєї бабусі,\~позивач став\~фактичним власником\~цілого житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . 21.06.2018 позивач звернувся в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті бабусі, що стало приводом для заведення спадкової справи №288/2018. Згодом позивач вирішив юридично оформити спадкові права на будинок, а тому 05.10.2021 звернувся до нотаріуса Жидачівської державної нотаріальної контори із метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті своєї бабусі [PERSON] , однак нотаріус йому відмовив у зв`язку з тим, що зазначений житловий будинок з надвірними спорудами, який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, однак представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних матеріалів. Заяви, клопотання, подані учасниками справи. Позивачем подано заяву про розгляд клопотання про витребування доказів і відкладення підготовчого засідання (а.с. 42), клопотання про витребування доказів судом (а.с.43), клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.55), заяву про розгляд підготовчого засідання за їх відсутності та призначення справи до судового розгляду по суті (а.с.58), заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог (а.с.60). Представником відповідача подано клопотання про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних матеріалів (а.с.41). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 02.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.36-37). Ухвалою підготовчого засідання від 16.12.2021 витребувано докази із Жидачівського відділу ДРАЦС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) (а.с.46-47). Ухвалою підготовчого засідання від 12.04.2022 відкладено підготовче засідання (а.с.56). Ухвалою підготовчого засідання від 26.05.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.59). Ухвалою судового засідання від 08.07.2022 постановлено проводити розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.61). Суд, з`ясувавши обставини, на які представник позивача посилається як на підставу позовних вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до актового запису про народження №1, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.51). Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується актовим записом про народження №2 (а.с.52). [PERSON] народився [INFO] і його батьками є [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 18.01.1986 (а.с.9). Згідно з\~Витягом з\~погосподарської книги\~ [ADDRESS] станом\~на 30.06.1990\~у колгосппному\~дворі були\~зареєстровані [PERSON] голова домогосподарства, 1924 р.н., [PERSON] дружина, 1930 р.н., [PERSON] дочка, 1952 р.н., [PERSON] онук, 1985 р.н., [PERSON] онук, 1977 р.н. (а.с.10). З технічного паспорта від 31.05.2021 вбачається, що в [ADDRESS] розташований житловий будинок «Б-1», загальною площею 79,0 кв.м., житловою площею 51,2 кв.м., разом з господарськими будівлями і спорудами (літньою кухнею «А», сараєм «В», вбиральнею «Г», кладовою «Д», гаражем «Е», навісом «Є» воротами з хвірткою №1, огорожею №2, огорожею №3, хвірткою №4, колодязем №5) (а.с.11-17). [PERSON] помер [INFO] у с. Туради Жидачівського району Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17.10.2000 (а.с.18). Згідно з довідкою Жидачівської міської ради №1052 від 20.05.2021, [PERSON] ,1924 року народження, проживав в [ADDRESS] до дня смерті, що наступила [INFO] . Разом з ним до дня смерті проживали: [PERSON] дружина, [PERSON] дочка, [PERSON] внук та [PERSON] внук. Заповіт у виконкомі Вільховецької сільської ради не складався та не посвідчувався. (а.с.19). Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру №64821143, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася та свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.20). [PERSON] померла [INFO] у с. Туради Жидачівського району Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 20.03.2001 (а.с.21). Довідкою Жидачівської\~міської ради\~№1053\~від 20.05.2021\~встановлено,\~ [PERSON] ,\~1952\~року народження,\~проживала в\~ [ADDRESS] \~до дня\~смерті,\~що наступила\~ [INFO] .\~Разом з\~нею до\~дня смерті\~проживали:\~ [PERSON] \~матір,\~ [PERSON] \~син та\~ [PERSON] \~син.\~Заповіт у\~виконкомі Вільховецької\~сільської ради\~не складався\~ та\~не посвідчувався (а.с.22). Згідно з витягом зі Спадкового реєстру №64821282, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася та свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.23). [PERSON] помер [INFO] у смт. Журавно Жидачівського району Львівської області, про що свідчить свідоцтво про смерть від 01.07.2009 (а.с.24). Довідкою Жидачівської міської ради №1051 від 20.05.2021 встанволено, що [PERSON] , 1977 року народження, проживав в [ADDRESS] до дня смерті, що наступила [INFO] . Разом з ним до дня його смерті проживали: [PERSON] бабуся та [PERSON] брат. Заповіт від імені [PERSON] у виконкомі Вільховецької сільської ради не посвідчувався (а.с.25). Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру №64821581, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася та свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.26). 24.07.2006 [PERSON] заповіла все належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, і на що вона за законом матиме право [PERSON] (а.с.29). [PERSON] померла [INFO] у с. Туради Жидачівського району Львівської області, про що свідчить свідоцтво про смерть від 11.09.2009 (а.с.27). Довідкою Жидачівської міської ради №1055 від 20.05.2021 встановлено, що [PERSON] , 1930 року народження, проживала в [ADDRESS] до дня смерті, що наступила [INFO] . Разом з нею до дня її смерті проживав онук [PERSON] (а.с.28). Згідно з Витягом зі Спадкового реєстру №64820956, після смерті [PERSON] заведена спадкова справа за №288/2018 та 21.09.2018 видано свідоцтва про право на спадщину за №63030011 (а.с.30). Постановою Жидачівської ДНК від 05.10.2021 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом (а.с.31). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права власності на майно у порядку спадкування за законом, заповітом та як члена колгоспного двору і неможливістю належного юридичного оформлення цього права у позасудовому порядку через його невизнання нотаріусом, який відмовив у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (даної ЦК УРСР), Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 697-XII), Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Так, відповідно до статті 120 ЦК УРСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору у складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини. Згідно з частиною 2 статті 123 ЦК УРСР, розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. 15 квітня 1991 року набув чинності Закон № 697-XII, яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном. Положення статей 17, 18 Закону № 697-XII щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітні та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15.04.1991, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами щодо спадкування, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Так, відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно з приписами статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За змістом статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Нормою частини 1 статті 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Положеннями статті 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (стаття 1262 ЦК України). Згідно з приписами частини 1 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до приписів статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір. Станом на 30.06.1990 у цьому будинку були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Станом на 15.04.1991 ці особи залишалися членами колгоспного двору, а відтак набули право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. За життя [PERSON] особистого розпорядження не зробив. Після його смерті [INFO] відкрилася спадщина, до якої входили належні йому права та обов`язки, які не припинилися внаслідок його смерті (у тому числі право власності на 1/5 частину житлового будинку). Спадкування відбулося за законом за правилами, встановленими ЦК УРСР. [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом (як дружина і дитина спадкодавця), прийняли спадщину після його смерті, оскільки вчинили дії, що свідчать про це, а саме: проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини та фактично вступили у володіння спадковим майном. Фактичних даних, які б вказували на наявність інших спадкоємців за законом, матеріали справи не містять. За життя [PERSON] особистого розпорядження не зробила. Після її смерті [INFO] відкрилася спадщина, до якої входили належні їй права та обов`язки, які не припинилися внаслідок її смерті (у тому числі право власності на 3/10 частини житлового будинку). Спадкування відбулося за законом за правилами, встановленими ЦК УРСР. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом (як мати і діти спадкодавиці), прийняли спадщину після її смерті, оскільки вчинили дії, що свідчать про це, а саме: проживали із спадкодавицею на час відкриття спадщини та фактично вступили у володіння спадковим майном. Фактичних даних, які б вказували на наявність інших спадкоємців за законом, матеріали справи не містять. За життя [PERSON] особистого розпорядження не зробив. Після його смерті [INFO] відкрилася спадщина, до якої входили належні йому права та обов`язки, які не припинилися внаслідок його смерті (у тому числі право власності на 3/10 частини житлового будинку). Спадкування відбулося за законом за правилами, встановленими ЦК України. [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями другої черги за законом (як брат та баба спадкодавця), фактично прийняли спадщину після його смерті, оскільки постійно проживали з спадкодавцем на час відкриття спадщини і не заявляли про відмову від неї. Фактичних даних, які б вказували на наявність інших спадкоємців першої та другої черги за законом, матеріали справи не містять. За життя [PERSON] 24.07.2006 зробила особисте розпорядження, склавши заповіт, яким все належне їй майно на день смерті заповіла [PERSON] . З огляду на час смерті [PERSON] [INFO] , спадкування відбулося за правилами, встановленими ЦК України. [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом та в силу положень частини 3 статті 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки на час її відкриття постійно проживав разом з спадкодавицею і не заявляв про відмову від спадщини. Таким чином, [PERSON] має обґрунтоване право власності на цілий житловий будинку, разом з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами, у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [PERSON] , за заповітом після смерті [PERSON] та як член колгоспного двору, однак позбавлений можливості юридично оформити це право у визначений законом позасудовий спосіб у нотаріуса через відмову останнього у вчиненні нотаріальних дій. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право [PERSON] не визнається, відтак позивач має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернувся до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 120, 121, 123 Цивільного кодексу Української РСР, статей 392, 1216, 1218, 1223, 1262, 1268 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved