Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем мають двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з листопада 2010 року, який розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31.03.2020. Діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Тому позивач просила суд стягнути з відповідача на утримання дітей аліменти у розмірі 15000,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня подання цієї позовної заяви і до повноліття дітей. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25.03.2021 у справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач [PERSON] 09.04.2021 подав зустрічний позов, в якому просив визначити місце проживання дітей з ним та стягнути з [PERSON] на його користь на утримання спільних дітей аліменти у розмірі 5000,00 грн. щомісячно на кожну дитину. Позовні вимоги вмотивовані тим, що [PERSON] та [PERSON] проживали як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з 2007 року. За час перебування у фактичних шлюбних відносинах у сторін [INFO] народилась дочка [PERSON] . Сторони 12.11.2010 зареєстрували шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві зроблено актовий запис №1672. Після реєстрації шлюбу у сторін [INFO] народилась дочка [PERSON] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31.03.2020 шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу сторони спільно домовились про те, що діти будуть проживати з матір`ю, а позивач як батько брати активну участь у їх вихованні. Під час проживання з дітьми відповідач [PERSON] 20.05.2020 вчинила фізичне насильство по відношенню до старшої дочки [PERSON] , у зв`язку з чим було складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Після вчинення фізичного насильства, внаслідок сильного психоемоційного потрясіння дочка [PERSON] почала проживати з батьком та категорично відмовляється від того, щоб повернутись жити до матері, побоюючись останньої. В той же час молодша дочка [PERSON] залишилась проживати з матір`ю. В результаті такого розриву діти страждають, оскільки діти проживали разом з самого народження та ніколи не розлучались. Враховуючи те, що діти є рідними сестрами вони повинні зростати разом, оскільки для роз`єднання сестер немає жодних обґрунтованих підстав, більше того навіть періодичні зустрічі та спілкування засобами зв`язку не заповнить того, розриву який може утворитись між дітьми. Разом з цим, як під час спільного проживання сторонами, так і під час окремого проживання, що було зумовлено припиненням шлюбних відносин, а також навіть після роз`єднання дітей, позивач [PERSON] приймає активну участь у житті обох дочок, цікавиться станом їх здоров`я, інтересами, успіхами та навчанням у школі. Після того, як старша дочка [PERSON] з травня 2020 року почала проживати тазом з батьком, він здійснив повне забезпечення потреб дитини, перевів у нову школу за місцем проживання, організував відвідування гуртків, приділяє увагу навчанню, повністю придбав новий гардероб. Стосовно молодшої дочки, [PERSON] , позивач як батько все одно намагається в силу настрою дитину спілкуватись з дочкою будь-якими засоби зв`язку, бачитись з нею, проте дочка негативно налаштована проти нього та висловлює зовсім не дитяче невдоволення по відношенню до батька, тим самим ймовірніше повторюючи вислови матері. На підставі викладеного, [PERSON] просив задовольнити зустрічний позов. До суду 05.05.2021 від позивача [PERSON] надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просила суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей з 01.04.2019. Ухвалою суду від 02.06.2021 прийнято у провадження та об`єднано в одне провадження первісний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів. Також, ухвалено перейти до розгляду справи із спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 02.02.2022 підготовче засідання у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, відзиву та/або клопотання до суду не подала. Відповідач та його представник в судове засідання з`явились, вимоги первісного позову не визнали та просили відмовити у їх задоволенні; вимоги зустрічного позову підтримали та просили суд зустрічний позов задовольнити у повному обсязі. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, однак подав до суду висновок про визначення місця проживання дітей. Просив слухати справу без участі представника третьої особи. Суд, заслухавши пояснення відповідача та його представника, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що первісний та зустрічний позови підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з листопада 2010 року та рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31.03.2020 шлюб розірвано. Як вбачається із свідоцтв про народження, [INFO] у сторін народилась дочка [PERSON] та [INFO] народилась дочка [PERSON] . Після розірвання шлюбу сторони спільно домовились про те, що діти будуть проживати з матір`ю, а позивач як батько брати активну участь у їх вихованні. Під час проживання з дітьми відповідач [PERSON] , 20.05.2020 вчинила фізичне насильство по відношенню до старшої дочки [PERSON] , у зв`язку з чим було складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Після вчинення фізичного насильства, внаслідок сильного психоемоційного потрясіння дочка [PERSON] почала проживати з батьком та категорично відмовляється від того, щоб повернутись жити до матері, побоюючись останньої. Відповідно до Висновку про визначення місця проживання дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 23.12.2021 за №101-9790/02, беручи до уваги думку дітей, рекомендації комісії (протокол від 09.12.2021 № 23), з метою забезпечення виключно прав та інтересів дітей, райдержадміністрація як орган опіки та піклування вважає, що визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з батьком, [PERSON] є недоцільним. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність первісних та зустрічних позовних вимог про визначення місця проживання дітей, суд приймає до уваги те, що статтею 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно положень ст. 9 вказаної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому, поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що у випадку, коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Судом встановлено, що після того, як сторони почали проживати окремо, діти залишились проживати із матір`ю, однак після вчинення останньою психологічного насильства відносно старшої доньки [PERSON] , та стала проживати разом з батьком. З наданих до суду письмових доказів, вбачається, що старша дочка [PERSON] не хоче проживати з матір`ю та хоче проживати з батьком [PERSON] . Також, відповідно до зазначеного висновку Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації було встановлено, що батьком для проживання, розвитку та навчання дітей створено належні умови. Працівниками служби у справах дітей та сім`ї райдержадміністрації обстежено житлово-побутові умови проживання, про що складено відповідний акт від 21.07.2021. Встановлено, що зазначене житло з усіма комунальними зручностями, чисте та охайне, повноцінно оснащене меблями та побутовою технікою. У трикімнатній квартирі для дітей створено необхідні умови для проживання, навчання, розвитку та виховання. Батько має самостійний дохід для утримання та забезпечення дітей. Крім того, на засіданні комісії була заслухана думка дітей. [PERSON] зазначила, що дуже ображена на матір, хоче проживати з батьком без сестри та матері. [PERSON] зазначила, що під час проживання повною родиною батьки постійно сварилися, батько ображав матір, перевагу віддає проживанню з матір`ю, але хоче спілкуватися зі старшою сестрою [PERSON] . Суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на те, що визначення місця проживання дітей із будь-яким з батьків, не позбавляє права іншого відвідувати дітей, спілкуватися з ними, здійснювати свої батьківські обов`язки та доглядати за дітьми за місцем проживання матері. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. На переконання суду, а також з огляду на встановлені в ході розгляду справи обставини, характеристики обох батьків, а також зважаючи на вік дітей, - місцем проживання, останніх, на даний час доцільно визначити наступним чином: визначити місце проживання [PERSON] з батьком [PERSON] та визначити місце проживання [PERSON] з матір`ю [PERSON] . В частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів). Відповідач є працездатним, згідно з довідкою, виданою ТОВ "АВ СПОЛ ЛІДЕР" від 04.10.2021, відповідач з 22.05.2021 на вказаному товаристві займає посаду директора та має дохід за період з 22.05.2021 по 30.09.2021 у сумі 26 000,00 грн. Тому, суд визнає, що позивач [PERSON] вправі вимагати від відповідача аліментів на утримання дочки [PERSON] . Разом з тим, суд вважає, що позивачем було завищено розмір аліментів. Так, фактично позивач в обґрунтування розміру заявлених вимог взагалі не обґрунтувала визначеного нею розміру аліментів, залишивши поза увагою те, що обов`язок по утриманню дитини лежить на обох батьках рівною мірою, реальну можливість відповідача виконати заявлені аліментні зобов`язання, тощо. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», установлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні;. Мінімальний гарантований розмір аліментних виплат на одну дитину встановлений на рівні не нижче 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. З врахуванням наведеного, а також тієї обставини, що відповідач [PERSON] є працездатним, має постійний дохід, суд приходить до висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Заходи, що вживав позивач щодо одержання аліментів можуть бути різноманітними, наприклад, він звертався до батьків відповідача з проханням вплинути на нього, щоб той платив аліменти на дитину або направляв йому листи з такої вимогою чи на адресу його місця роботи тощо). Ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа - відповідач ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії. Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. Присудження аліментів за минулий час являється правом, а не обов`язком суду, з позовом до якого звернувся позивач. Суд, виходячи із конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, може присудити аліменти на утримання дитини за минулий час, у межах трирічного строку, або відмовити у задоволенні таких позовних вимог. Позивач [PERSON] просить суд стягнути аліменти з 01.04.2019, однак нею не надано до суду належних та допустимих доказів звернення до відповідача [PERSON] з відповідною вимогою, а також доказів ігнорування відповідачем вимоги позивача про сплату аліментів на утримання дітей. Тоді як, відповідач вказував, що як під час спільного проживання сторонами, так і під час окремого проживання, що було зумовлено припиненням шлюбних відносин, а також навіть після роз`єднання дітей, він приймає активну участь у житті обох дочок, цікавиться станом їх здоров`я, інтересами, успіхами та навчанням у школі. У зв`язку з чим суд відмовляє позивачу за первинним позовом у стягненні аліментів з 01.04.2019 за необґрунтованістю вимоги. Крім того, вимоги [PERSON] про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дітей також знайшли своє часткове підтвердження та підлягають частковому задоволенню з огляду на рішення суду про визначення місця проживання [PERSON] разом з батьком [PERSON] та його безпосередню активну участь у вихованні доньки. Враховуючи обставини справи, визначення місця проживання дітей, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 грн., з їх індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 22.02.2021 та до досягнення дитиною повноліття, а також про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 грн., з їх індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 09.04.2021 та до досягнення дитиною повноліття. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання.

Outcome: partial