Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

13.06.2022 АТ «Креді Агріколь Банк», в особі представника Бендюг І.А., звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №2/1029201 від 27.04.2018, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.04.2018 Акціонерне товариство Креді Агріколь Банк та фізична особа - резидент України [PERSON] уклали Комплексний договір №2/1029201 (Кредитний договір). Відповідно до п 1.1. Кредитного договору, Позивач надає Відповідачу кредит у сумі 360 731,29 грн., строком з 27.04.2018 до 26.04.2025, а Відповідач одержує та повертає кредит згідно з графіком погашення кредиту. Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, кредит надається Відповідачу на купівлю транспортного засобу для особистих потреб: Марка: Citroen C-Elysee, реєстраційний номер: [NUMBER] , VIN код: [NUMBER] , Рік випуску: 2017. Відповідно п. 1.3 кредитного договору позичальник зобов`язаний сплачувати щомісячно процентну винагороду за користування кредитом у розмірі 13,20 % річних. Однак, Відповідачем порушені умови Кредитного договору, а саме не повертається кредит у строки/терміни, передбачені графіком, не сплачуються проценти/прострочені проценти за користування кредитом та комісія/прострочена комісія у строки/терміни, передбачені Кредитним договором. Внаслідок невиконання умов Кредитного договору у Відповідача перед Позивачем станом на 23.02.2022 є наявною заборгованість у загальному розмірі 271 802,58 грн., що включає: заборгованість за кредитом - 222 611,20 грн.; прострочену заборгованість за кредитом - 22 136,48 грн.; нараховані відсотки - 2 923,33 грн.; прострочені відсотки - 13 569,64 грн.; прострочену суму при реструктуризації - 10561,93 грн. На підставі вказаного, просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості у зазначеному вище розмірі, а також судовий збір. Ухвалою судді від 14 червня 2022 року відкрито провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 06.07.2022 представник позивача [PERSON] надав суду клопотання, в якому зазначив, що відповідачем [PERSON] здійснено оплату простроченої заборгованості за кредитним договором, чим визнав свій борг. Тобто, на теперішній час відсутній предмет спору, а тому справа підлягає закриттю у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. У зв`язку із чим просив суд закрити провадження по справі, повернути сплачений при подачі позовної заяви судовий збір у сумі 4077,04 грн. 13.07.2022 відповідач [PERSON] надав суду заяву, в якій просив долучити до матеріалів справи копію квитанції від 05.07.2022 про зарахування коштів за кредитним договором №2/1029201 від 27.04.2018 клієнта [PERSON] та копію квитанції від 05.07.2022 про погашення судових витрат у розмірі 4077,10 грн. Просив розглядати справу за його відсутності. У зв`язку із неявкою сторін у судове засідання, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 27.04.2018 Акціонерне товариство Креді Агріколь Банк та фізична особа - резидент України [PERSON] уклали Комплексний договір №2/1029201 (Кредитний договір). Відповідно до п 1.1. Кредитного договору, Позивач надає Відповідачу кредит у сумі 360 731,29 грн., строком з 27.04.2018 до 26.04.2025, а Відповідач одержує та повертає кредит згідно з графіком погашення кредиту. Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, кредит надається Відповідачу на купівлю транспортного засобу для особистих потреб: Марка: Citroen C-Elysee, реєстраційний номер: [NUMBER] , VIN код: [NUMBER] , рік випуску: 2017. Відповідно п. 1.3 кредитного договору позичальник зобов`язаний сплачувати щомісячно процентну винагороду за користування кредитом у розмірі 13,20 % річних. Однак, Відповідачем порушені умови Кредитного договору, а саме не повертається кредит у строки/терміни, передбачені графіком, не сплачуються проценти/прострочені проценти за користування кредитом та комісія/прострочена комісія у строки/терміни, передбачені Кредитним договором. Внаслідок невиконання умов Кредитного договору у Відповідача перед Позивачем станом на 23.02.2022 виникла заборгованість у загальному розмірі 271 802,58 грн., що включає: заборгованість за кредитом - 222 611,20 грн.; прострочену заборгованість за кредитом - 22 136,48 грн.; нараховані відсотки - 2 923,33 грн.; прострочені відсотки - 13 569,64 грн.; прострочена сума при реструктуризації - 10561,93 грн. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом статей 599 та 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. \~ \~ \~ \~ У ч.2 ст.1050 ЦК України зазначено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому, за договором або законом. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідач належним чином не здійснював відповідні оплати за вказаним кредитним договором, у зв`язку із чим у останнього виникла заборгованість у вказаному розмірі. Разом з тим, судом встановлено про відсутність заборгованості відповідача перед позивачем, яка, зокрема, підтверджена представником позивача у клопотанні про закриття провадження, яке надійшло до суду 06.07.2022. Водночас, представником позивача зазначене клопотання мотивовано тим, що після відкриття провадження у цій справі відповідачем [PERSON] здійснено оплату простроченої заборгованості за кредитним договором, чим визнав свій борг, тобто, станом на день подання клопотання, відсутній предмет спору, у зв`язку з чим представник позивача на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, просить закрити провадження по справі, та посилаючись на ч.2 ст.255 ЦПК України просить повернути сплачений при звернені до суду судовий збір у розмірі 4077,10 грн. Розглянувши клопотання представника позивача про закриття провадження у цій справі, суд приходить до наступного. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Проте, поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку із цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Поряд із цим, за змістом п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову. Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрито з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні). Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо. Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 (провадження №61-2018св19), від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження 61-1807св20) та від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20 (провадження № 61-9658св20). З огляду на те, що [PERSON] здійснив оплату простроченої заборгованості після відкриття провадження у справі, у зв`язку з чим представник позивача на час розгляду справи судом не має майнових претензій до відповідача, клопотання представника позивача про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, задоволенню не підлягає. Враховуючи те, що клопотання представника позивача про закриття провадження по справі не підлягає задоволенню, а вимоги клопотання в частині повернення судового збору є похідними від вимог про закриття провадження, підстави для повернення судового збору відсутні, через що задоволенню такі вимоги також не підлягають. Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи, що до суду представником позивача не було подано заяву про відмову від позову, на час ухвалення рішення заборгованість відповідачем сплачена, суд доходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. З урахуванням вищезазначеного, приймаючи до уваги, що відповідачем фактично визнано позовні вимоги (заборгованість сплачено), суд доходить висновку про необхідність відповідача сплатити розмір судового збору на користь позивача. Однак, судом встановлено, що відповідачем [PERSON] сплачено на користь позивача судові витрати по цій справі у розмірі 4077,10 грн., що підтверджується копією квитанції №43333362-1 від 05.07.2022. Отже, необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору, сплаченого ним при поданні позову, відпала.

Outcome: dismissed