Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

12.07.2021 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] , згідно вимог якої останній просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» на його користь безпідставно отримані (набуті) кошти в розмірі 1 832,76 грн. та стягнути судові витрати. Мотивуючи позовні вимоги [PERSON] вказує, що на підставі виконавчого напису нотаріуса з нього було стягнуто кошти, проте в подальшому вказаний напис був скасований, а відтак наявні підстави для стягнення коштів в порядку статті 1212 ЦК України. 14.07.2021 ухвалою судді Ільєвої Т.Г. вказану справу прийнято до провадження та визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження за зареєстрованим місцезнаходженням та у порядку частини одинадцятої ст. 128 ЦПК України не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу частини восьмої ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи, за вказаних підстав суд вважає за необхідне постановити по справі заочне рішення. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказані принципи знайшли своє втілення і в нормах цивільного процесуального законодавства, а саме ст. ст. 2, 12, 13 ЦК України. Судовим розглядом встановлено, що 04 жовтня 2012 року між АТ «Дельта Банк» та позивачем [PERSON] укладений договір № 00216104-041112 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки, відповідно до умов якого [PERSON] було надано кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з встановленням ліміту в сумі 5000 грн. зі сплатою відсотків, комісії відповідно до тарифу на обслуговування платіжної картки. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 07.10.2014 в справі № 552/4997/14-ц, яке вступило в законну силу, встановлено, що банківські кошти невідомою особою були зняті з карткового рахунку не особою, з якою кредитний договір було укладено ( [PERSON] ), а іншою невідомою особою у зв`язку із вчиненням крадіжки. Судовим рішенням встановлено, що вчинення крадіжки коштів ПАТ «Дельта Банк» не тягне за собою виникнення обов`язку у [PERSON] щодо повернення таких коштів та сплати процентів. 17 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором договір № 002-16104-041112 від 04.11.2012, укладеним між ним із ПАТ «Дельта банк», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», на підставі договору відступлення прав вимоги № 02/10/2019-ФА, укладеного 02.10.2019, на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» суми заборгованості в розмірі 10150,85 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредит 4758,9 грн, прострочена заборгованість за процентами 5391,95 грн. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 06.07.2020 в справі № 552/2556/20, яке вступило в законну силу, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 17 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості за кредитним договором № 002-16104-041112 від 04.11.2012 в загальній сумі 10150,85 грн. Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Як свідчить аналіз матеріалів справи, на підставі постанови приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 28 квітня 2020 року на підставі якої з пенсії [PERSON] було стягнуто 1 832,76 грн., що підтверджується листом головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області від 30.03.2021р Оскільки, вирішуючи дану справу суд прийшов до висновку, що виконавчий напис, вчинений 17 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н. С., визнано таким, що не підлягає виконанню, тому отримані відповідачем на підставі вказаного виконавчого напису кошти також підлягають поверненню позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані, відпала. Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18 та від 04 березня 2021 року у справі № 910/15621/19. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Частиною другою статті 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту укладання договору позики та отримання коштів відповідачами, а відтак у задоволенні позовних вимог слід задовольнити. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджені судові витрати у розмірі 3908,00 грн.

Outcome: approved