Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] із вимогами про визнання відповідача таким, що втратив право користування приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що позивачка є власницею Ѕ частини квартири за адресою: [ADDRESS] , яку вона придбала у [PERSON] за договором купівлі-продажу, реєстровий № 1143 від 17.11.2021 р., нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Муль Н.С., що підтверджується інформаційною довідкою № 287912664 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Власником іншої частини квартири, що дорівнює Ѕ частку , є [PERSON] . Між тим, у вказаній квартирі залишається зареєстрованою відповідач [PERSON] , який є знайомим попередньої власниці квартири, [PERSON] . В цій квартирі відповідач не проживає давно, з травня 2014 року , що підтверджується Актом про не проживання особи за місцем реєстрації, складеним ОСББ «Світлий 3». Місцезнаходження відповідача позивачці невідомо, у зв`язку з чим вона змушена була звернутися до суду з зазначеним позовом. Ухвалою суду від 18.01.2022 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання 08.07.2022 року сторони не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Представник позивача надав до суду заяву, згідно якої просив справу розглядати за їх відсутності та не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України датою складення цього судового рішення є 08.07.2022\~р. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що [PERSON] є власником Ѕ частини квартири за адресою : [ADDRESS] , яку придбала у [PERSON] за договором купівлі-продажу, реєстровий № 1143 від 17.11.2021 р., який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Муль Н.С. (а.с.22-29). Факт реєстрації за позивачем права власності на вказану квартиру підтверджується також інформаційною довідкою № 287912664 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якої [PERSON] є власником Ѕ частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 89,3 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу від 17.11.2021 р. (а.с.5). Також суд вбачає, що у вказаній квартирі з 04.04.2014 року є зареєстрованим [PERSON] , [INFO] (а.с.6). При цьому, згідно акту від 20.12.2021 року, складеного мешканцями будинку, засвідченого головою ОСББ «Світлий 3» Хількевич Ю.В. , громадянин Франції [PERSON] починаючи з 04.05.2014 року у квартирі [ADDRESS] фактично не проживає(а.с.7). Згідно даних позову, представник позивачки вказує, що відповідач є знайомим колишньої власниці квартири, проте відповідач з моменту її придбання позивачкою у вказаній квартирі не проживає, речей не має та не приймає участі в утриманні майна. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно змісту ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із Постановою ВСУ від 16.11.2016 р у справі №6-709цс16, згідно з положеннями\~ст.391 ЦК України,\~лише власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним.\~ Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до частини першої\~383 ЦПК України,\~власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до частини четвертої\~156 ЖК України, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником квартири, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також\~405 ЦК України, згідно якої, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Між тим судом встановлено, що відповідач не є власником спірної квартири та не є родичем позивача, будь-яких домовленостей між сторонами з приводу користування спірною квартирою судом не встановлено. Із урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що реєстрація і відсутність відповідача у квартирі позивача створює останній перешкоди у здійсненні правомочностей власника майна. Відповідач відсутній за даним місцем реєстрації з моменту придбання даної квартири позивачкою . Зазначене нічим не спростоване. Отже, враховуючи, що відповідач [PERSON] є зареєстрованим з 04.04.2014 року, проте не проживає у квартирі [ADDRESS] з моменту придбання позивачкою квартири 17.11.2021 р., тобто більше 7 місяців, речей відповідача в квартирі не має, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно п.26 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оскільки питання щодо стягнення судових витрат позивачем не заявлялось, тому їх вирішення судом не здійснювалось.

Outcome: approved