Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

Позивач, [PERSON] , у березні 2021 року звернувся до суду з позовом про стягнення з Державного підприємства «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів № 2» Державного агентства резерву України середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні в сумі 33782,00 грн. (з 19.09.2020 року по 01.04.2021 року). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 17.06.1999 року по 18.09.2022 року перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів № 2», яке потім перетворене на Державне підприємство «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів № 2» Державного агентства резерву України. Як зазначає позивач, виплата йому заробітної плати здійснювалась із затримками, за період трудових відносин по дату звільнення відповідач попередньо нарахував, але допустив невиплату позивачу заробітної плати в загальній сумі 44111,36 грн. 18 вересня 2020 року позивач був звільнений за власним бажанням згідно із наказом № 68-к від 18.09.2020 року. При звільненні сума боргу по заробітній платі виплачена не була. На неодноразові вимоги позивача 01.04.2021 року на його картковий рахунок надійшов повний розрахунок по заробітній платі та іншим виплатам при звільнення по дату звільнення позивача, тобто по 18.09.2020 року. Таким чином датою проведення з позивачем остаточного розрахунку по заробітнй платі та іншим виплатам, передбаченими при звільнення є 01.04.2021 року, що є порушеням норм статті 116 Кодексу законів про працю України, а відтак, позивач був вимушений звернутись до суду за захистом порушених прав. Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 24 березня 2021 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с.22). На виконання вимог ухвали судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 24 березня 2021 року позивачем подано позовну заяву та позовну заяву в новій редакції (вх. № 13321 від 05.04.2021 року), яка відповідає вимогам статей 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України (а.с. 24-43). У зв`язку з чим, ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 12 квітня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, та призначено судове засідання (а.с. 44). Позивач в судове засідання не з`явився, представником позивача подано до суду заяву (вх. № 45430 від 20.12.2021 року) про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує (а.с. 72-73). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання, повідомлений належним чином, (а.с.57, 66-67, 86, 92), про причини неявки суд не повідомив, клопотань, заяв, відзиву на позов не подавав. Розглянувши наявні матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями частини третьої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( стаття 81 Цивільного процесуального кодексу України). Судом встановлено, що з 1985 року позивач працював на Державному підприємстві «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №2» Державного агентства резерву України на різних посадах, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (а.с. 33-36). На підставі наказу № 68-К від 18.09.2020 року [PERSON] 18 вересня 2020 року звільнений з вказаного підприємства на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України (а.с.33-36). На дату звільнення позивача, борг по заробітній платі становив 44111,36 грн., що підтверджується копією розрахункового листа за серпень 2020 року (а.с.37). Також заборгованість по заробітній платі позивача підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних-осбі палтників податків про суми виплачених доході та утриманих податків за період з 1 кварталу 2020 року по 4 квартал 2020 року (а.с.41). Згідно копії виписки по особовому рахунку [PERSON] 01 квітня 2021 року Державним підприємством «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №2» Державного агентства резерву України виплачено позивачу заборгованість по заробітній платі та іншим виплатам передбачним при звільненні в сумі 43417,39 грн. (а.с.43). Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (частина сьома стаття 43 Конституції). За змістом частини першої статті 1 Закону «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (частина перша статті 47 Кодексу законів про працю України). За приписами статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що останнім своєчасно не виплачено заробітну плату, а відтак на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України підлягає стягненню середній заробіток за період затримки розрахунку - по день постановлення рішення. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 . Пунктом 2 розділу II Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацами першим, третім пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. З огляду на викладене, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 6 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Враховуючи те, що позивач був звільнений із займаної посади 18 вересня 2020 року, останніми двома місяцями роботи, які мають бути включені до розрахунку, є липень 2020 року та серпень 2020 року, загалом 43 робочих дні, а тому середньоденна заробітна плата позивача складає 253,99 грн. (10921,66 грн.) / (23 дн.+20 дн.) ). При цьому, період затримки розрахунку з 19.09.2020 року року і по день повного розрахунку відповідачем заборгованіості по заробітній платі, тобто по 01.04.2021 року - становить 133 робочих днів. Отже, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача з 19.09.2020 року і по 01.04.2021 року становить 33780,67 грн. (253,99 грн. х 133 дн.), з подальшим вирахуванням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. Позивач звертаючись до суду з позовом просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні в сумі 33782,00 грн. Як встановлено судом з матеріалів справи, позивачем розрахований середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні відповідно до середньогодинної заробітної плати. При цьому, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку: з 19.09.2020 року і по 01.04.2021 року у розмірі 33780,67 грн. Відповідно до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційної до розміру задоволених вимог, а тому стягненню з відповідача покладаються понесені позивачем судові витрати, а саме: сплачений ним судовий збір в розмірі 908,00 грн. (квитанція а.с. 24), за вимогу середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Outcome: partial