Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-11 00:00:00

В травні 2020 року [PERSON] (надалі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач), про стягнення коштів. Предметом позову є стягнення 3661954,47 грн. заборгованості за договором позики, що складається із 3194307,81 грн. основної заборгованості та 467646,66 грн. - пені. Підставою позову є невиконання зобов`язання щодо повернення коштів згідно договору позики, строк виконання якого настав 19 березня 2019 року. Рішенням (заочним) Шевченківського районного суду м. Києва від 20.11.2020 року позовну заяву задоволено в повному обсязі. В липні 2021 року від представника відповідача на адресу суду надійшла заява про перегляд заочного рішення суду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09.09.2021 року задоволено заяву про перегляд заочного рішення, скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20.11.2020 року у цивільній справі №761/13184/20, призначено по справі судове засідання. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 вересня 2018 року між позивачем та відповідачем був укладений письмовий договір позики №28/09/18-3 (надалі - договір позики), предметом якого було передання у власність відповідача грошових коштів в розмірі 3194307 (три мільйони сто дев`яносто чотири тисячі триста сім) гривень 81 копійка, що за курсом НБУ (1 долар США = 28,298262 грн.) на день укладення цього Договору було еквівалентно 112880 (сто дванадцять тисяч вісімсот вісімдесят) доларів США 00 центів. На підтвердження факту укладення Договору позики позивачу була надана написана та підписана власноруч відповідачем розписка від 28 вересня 2018 року (надалі - розписка). Кінцевий строк повернення відповідно до договору позики становив 19 березня 2019 року включно. Однак, станом на день пред`явлення цього позову, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за договором позики та не повернув грошові кошти, надані йому у позику, а саме 3194307 (три мільйони сто дев`яносто чотири тисячі триста сім) гривень 81 копійка. Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення коштів не виконав, позивач звернувся із вказаним позовом до суду. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Позивач та його представник в судове засідання, яке відбулось 12.07.2022 року, не з`явились, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги позовної заяви підтримали в повному обсязі, просили задовольнити позов. Відповідач та його представник в судове засідання, яке відбулось 12.07.2022 року, не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до договору позики №28/09/18-3, укладеного 28 вересня 2018 року між позивачем та відповідачем, позикодавець (позивач) передав у власність позичальника (відповідача) грошові кошти в розмірі 3194307 (три мільйони сто дев`яносто чотири тисячі триста сім) гривень 81 копійка, що за курсом НБУ (1 долар США = 28,298262 грн.) на день укладення цього Договору було еквівалентно 112880 (сто дванадцять тисяч вісімсот вісімдесят) доларів США 00 центів (а.с. 4). Відповідно до п. 5 укладеного договору позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики, визначену п. 1 договору відповідно до графіку повернення грошових коштів 140925 (сто сорок тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) гривень, 35 копійок, еквівалент - 4980 (чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят) доларів США 00 центів - до 28 жовтня 2018 року включно; 140925 (сто сорок тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) гривень, 35 копійок, еквівалент - 4980 (чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят) доларів США 00 центів - до 19 листопада 2018 року включно; 140925 (сто сорок тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) гривень, 35 копійок, еквівалент - 4980 (чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят) доларів США 00 центів - до 19 грудня 2018 року включно; 140925 (сто сорок тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) гривень, 35 копійок, еквівалент - 4980 (чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят) доларів США 00 центів - до 19 січня 2019 року включно; 140925,35 (сто сорок тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) гривень, 35 копійок, еквівалент - 4980 (чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят) доларів США 00 центів - до 19 лютого 2019 року включно; 2489681 (два мільйона чотириста вісімдесят дев`ять тисяч шістсот вісімдесят одна) гривня 09 копійок, еквівалент - 87980 (вісімдесят сім тисяч дев`ятсот вісімдесят) доларів США 00 центів - до 19 березня 2019 року включно. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії розписки, позивач виконав свій обов`язок щодо передання коштів 28 вересня 2018 року, передавши кошти за договором позики №28/09/18-3 (а.с. 6). Відповідач свої зобов`язання щодо повернення позики у визначений договором строк не виконав, у зв`язку із чим, позивач звернувся із вказаним позовом. Відповідно до п. 10 договору позики, за несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком) позичальник сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Однак, враховуючи кількість днів прострочення повернення суми заборгованості, позивачем в позовній заяві зменшено розмір неустойки з 1% до 0,04%, та встановлено період розрахунку з 20 березня 2019 року до 24 квітня 2020 року. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов`язань та закріплює основний принцип виконання зобов`язань - принцип належного виконання, що стосується як суб`єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527 - 545 ЦК України). За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобов`язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Однією з умов належного виконання зобов`язання є його виконання належними суб`єктами. Частина перша статті 510 ЦК України визначає, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. У частині 1 ст. 527 ЦК України сформульовано загальне правило, відповідно до якого боржник зобов`язаний особисто виконати зобов`язання, а інша сторона (кредитор) повинна особисто прийняти виконання, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно із ч. 2 ст.527 ЦК України виконання зобов`язання належним боржником або прийняття виконання належним кредитором визнається і у випадках здійснення цих дій уповноваженими особами. Із договору позики та розписки, які підписані відповідачем 28 вересня 2020 року вбачається, що він взяв на себе зобов`язання повернути позивачу грошові кошти та пеню у разі порушення зобов`язання. Таким чином, зобов`язання з повернення коштів та сплати пені відповідач підтвердив своїм підписом. Крім того, відповідачем не надано підтверджень, що між ним та позивачем виникли інші правовідносини, а не із договору позики грошових коштів, оскільки вказана розписка містить відомості, що відповідач отримав кошти із зобов`язанням повернення, а не отримав їх на іншій підставі, а тому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволення. Оскільки позовні вимоги задоволено в повному обсязі, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають покладенню на відповідача.

Outcome: approved