Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 16.05.2006 року між ним та [PERSON] зареєстровано шлюб. Шлюбні відносини між подружжям не склались, тому рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04.04.2017 року шлюб розірвано. За період перебування в шлюбі у сторін народились двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Неповнолітній син [PERSON] проживає з батьком за адресою: [ADDRESS] . Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням добровільно узгодити виконання батьківських обов`язків, однак приймати участі у вихованні чи забезпеченні неповнолітнього сина відповідач не бажає. [PERSON] не приймає участі у вихованні сина. До теперішнього часу сторони не дійшли згоди щодо місця проживання неповнолітнього [PERSON] Проживає він разом з батьком, позивачем по справі, де йому створені всі умови для проживання, виховання та утримання. У позивача є можливість забезпечити синові належні умови проживання, повною мірою займатися його вихованням. Він не має наміру чинити перешкод у спілкуванні відповідача з неповнолітнім сином [PERSON] . Дитина протягом всього часу, з моменту розірвання шлюбу між батьками, постійно проживає з позивачем. [PERSON] піклується про фізичне та духовне виховання сина, займається його оздоровленням, вихованням та розвитком. Із врахуванням наведеного, беручи до уваги особливу прихильність сина до позивача, як батька, його бажання та фактичне місце проживання з ним, просить задовольнити поданий ним позов та визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] за місцем його проживання і зобов`язати його здійснювати батьківські права та обов`язки із урахуванням інтересів дитини до досягнення сином повноліття. У підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явився, представник позивача [PERSON] подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив задовільнити; справу просив розглядати і вирішити у відсутності його та позивача. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилась, подала відзив, в якому позов визнала повністю, просила задовольнити, а розгляд справи проводити без її участі. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно зі ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що в сторін у справі за час перебування шлюбі народились двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується долученими свідоцтвами про народження (а.с. 12, 13). Із рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04.04.2017 року відомо, що шлюб між сторонами розірвано (а.с. 10-11). Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами 2, 8, 9 статті 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Згідно ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року закріплено, що держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 вищевказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до статті 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 Сімейного кодексу України), у тому числі й на рівне виховання батьками. Законодавчими положеннями статті 171 Сімейного кодексу України визначено, що місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Як вбачається із правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 29.11.2017 року справа № 344/17748/15-ц, в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків. Враховуючи наведене в сукупності, зокрема те, що неповнолітній син сторін [PERSON] проживає з позивачем, де йому створені всі умови для проживання, виховання та утримання; позивач піклується про фізичне та духовне виховання сина, займається його оздоровленням, вихованням та розвитком; беручи до уваги інтереси дитини, зокрема особливу прихильність сина до батька; визнання позову відповідачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є доведеними у повному обсязі та такими, які підлягають до задоволення.

Outcome: approved