Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить виділити йому в натурі частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , а саме: кімнату 1-5 площею 20,9 кв. м; кімнату 1-6 площею 9,3 кв. м; частину допоміжного приміщення коридору площею 8 кв. м, а саме шляхом перепланування приміщення 1-1 коридор площею 14,9 кв. м; 1/2 частину горища над виділеними приміщеннями першого поверху; виділити [PERSON] в натурі частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , а саме: кімнату 1-4 площею 11,8 кв. м; кухню 1-2 площею 10,8 кв. м; санвузол 1-3 площею 4,4 кв. м; частину допоміжного приміщення коридору площею 6,9 кв. м, а саме шляхом перепланування приміщення 1-1 коридор площею 14,9 кв. м; 1/2 частину горища над виділеними приміщеннями першого поверху; визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,03 га, кадастровий номер 4625856500:05:003:0302, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; виділити йому в натурі 1/2 частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,03 га, кадастровий номер 4625856500:05:003:0302, розташованої за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування\~позовних вимог\~посилається на\~те,\~що 02\~жовтня 2010\~року він\~уклав шлюб\~із [PERSON] .\~Після одруження\~вони звернулися\~в КП\~«Архітектурно-планове\~бюро» Яворівської\~районної ради\~та отримали\~проект забудови\~земельної ділянки.\~30\~травня 2014\~року рішенням\~сесії Шклівської\~селищної ради\~№ 2239\~ [PERSON] \~було надано\~дозвіл на\~розробку проекту\~землеустрою щодо\~відведення земельної\~ділянки у\~власність.\~08\~жовтня 2014\~року розроблений\~проект землеустрою\~рішенням сесії\~Шклівської селищної\~ради №\~2361\~було затверджено,\~передано [PERSON] \~у власність\~земельну ділянку\~кадастровий номер\~4625856500:05:003:0302.\~30\~жовтня 2014\~року було\~зареєстровано право\~власності на\~земельну ділянку\~кадастровий номер\~4625856500:05:003:0302\~та видано\~свідоцтво про\~право власності\~на нерухоме\~майно.\~Під час\~перебування в\~шлюбі вони\~розпочали будівництво\~житлового будинку\~за адресою: [ADDRESS] . Після завершення будівництва будинку вони стали в ньому проживати. Оскільки спільне життя у них не склалося, тому рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 01 квітня 2016 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу у них почали виникати суперечки та різні незгоди щодо порядку користування будинком та його поділом. Відповідачка не бажала провести розподіл житлового будинку та земельної ділянки мирним шляхом та відмовлялася здавати будинок в експлуатацію та реєструвати відповідне право власності. 21 вересня 2016 року ним було підготовлено та подано до Яворівського районного суду Львівської області позовну заяву про поділ спільного майна подружжя, оскільки згоди між нами не було досягнуто. 12 січня 2018 року [PERSON] звернулася в Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради та зареєструвала право власності на житловий будинок [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1463584646258. 13 жовтня 2020 року Яворівським районним судом Львівської області прийнято рішення у справі, яким його позовні вимоги були задоволенні, а саме: визнано житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 72,1 кв. м, спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] ; визнано за ним [PERSON] власності на 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 72,1 кв. м; визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 72,1 кв. м. Ним було подано на реєстрацію рішення Яворівського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2020 року у справі №460/4416/16-ц та отримано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності згідно якого моє право на 1/2 зазначеного житлового будинку. Відповідно до правовстановлюючих документів йому та відповідачці належать по 1/2 частині цього житлового будинку. Загальна площа вказаного будинку, становить 72,1 кв. м. Вважає, що він, як власник, вправі окремо користуватися приміщеннями будинку, що повинні бути йому виділенні, а саме: кімната 1-5 площею 20,9 кв. м, кімната 1-6 площею 9,3 кв. м та частина допоміжного приміщення коридору площею 8 кв. м, а саме шляхом поділу приміщення 1-1 коридору площею 14,9 кв. м, а також 1/2 частина горища. Також він готовий компенсувати різницю площ, оскільки такі можуть бути різні. Його неодноразові звернення з проханням здійснити добровільно спільний розподіл майна відповідачка ігнорує, а також його не допускають до будинку взагалі. В результаті такої поведінки відповідачки він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та захисту порушених прав на нерухоме майно частку спірного будинку, майнові права на який оформлені згідно діючого законодавства. Крім того, у зв`язку з розподілом житлового будинку, до нього переходить право власності на 1/2 частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,03 га, кадастровий номер 4625856500:05:003:0302, розташована за адресою: [ADDRESS] , на якій розташований зазначений вище будинок. Оскільки із заявою про надання їм земельної ділянки у власність зверталась колишня дружина правовстановлюючі документи оформленні на її ім`я [PERSON] . Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 02 лютого 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 31 березня 2021 року призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу та провадження у справі зупинено. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 03 серпня 2021 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 25 серпня 2022 року [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, який прийнятий судом до розгляду 07 вересня 2022 року, в якому зазначає, що позов заперечує в повному обсязі, вважає вимоги [PERSON] безпідставними та необґрунтованими. Відзив обґрунтовує тим, що [PERSON] вже звертався до суду з такими вимогами, від яких відмовився у 2020 році у справі № 460/4416/16 ц. Крім того, в кімнаті площею 20,9 м кв., яку позивач просить виділити йому, проживає їхня спільна дочка [PERSON] , яка мусить мати окрему кімнату, оскільки є алергетиком, а в кімнаті площею 9,3 м. кв проживає її син [PERSON] . Також експерт [PERSON] огляду будинку не проводив, а склав висновок на користь [PERSON] щоб дорожче оцінити будинок. Крім того, земельну ділянку вона просила в селищної ради ще до знайомства з позивачем, оскільки проживала на [ADDRESS] ще з її колишнім чоловіком та дітьми [PERSON] , 1998 року народження, та [PERSON] 2000 року народження. Технічну документацію на земельну ділянку замовляла теж вона до одруження із [PERSON] . Також висновок експерта № 12-19-Д позивач самостійно замовляв, експертиза судом не призначалася. Попередній висновок за 2019 рік та висновок за 2021 рік були складені і виконані з двору земельної ділянки і без її участі. Також після їх розлучення в 2016 році є зміни в технічному паспорті. Вони добудували веранду, сходи на горище та погріб. Просить суд не визнавати даної експертизи, оскільки вона підозрює, що експерти за певну винагороду складають такі висновки. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. 29 жовтня 2021 року [PERSON] подала заперечення щодо висновку експерта від 22 червня 2021 року, яке мотивує такими доводами. Поділ будинку на самостійні об`єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами. Продовжити будову в середині будинку, яка визначена експертом, означає його повну руйнацію. Також в позовній заяві [PERSON] просить виділити йому 1/2 частину земельної ділянки площею 0,03 га, але експерт [PERSON] провів експертизу і склав висновок на земельну ділянку площею 0,0410 га. З правого боку будинку експерт у своєму варіанті виділяє їй частину землі, який по замірах не відповідає дійсності, в такий вузький прохід не заїде жодна машина, щоб викачати каналізаційний колодязь. Також [PERSON] немає місця, де зробити водовідведення на земельній ділянці площею 0,03 га, тому він і збільшив собі площу на 0,0410 га. Просить не враховувати висновок експерта №13-21Е судової інженерно-технічної експертизи, у зв`язку з численними правопорушеннями і недотриманням будівельних норм експертом. 07 червня 2022 року [PERSON] подала клопотання про те, щоб не брати висновок експерта № 13-21Е до уваги, не визнавати правдивим та досконалим, яке мотивує такими доводами. Важливим доказом неможливості виділу частки в будинку є висновок ФОП [PERSON] , відповідно до якого виділення часток в натурі на будинок згідно із законом можливе тільки якщо співвласники можуть надати рівнозначні придатні для проживання частини майна, що не обмежують права інших власників. У позовні заяві [PERSON] просить виділити йому 1/2 частину земельної ділянки площею 0,03 га згідно з актом про право власності, а у висновку експерта [PERSON] чомусь йдеться про виділ з 0,410 га земельної ділянки, згідно з копією, яку вона вважає достовірним документом, не звіреним з оригіналом. Також у Яворівському районному суді Львівської області у справі № 4166/2012 суду постановою було доведено, що вона не є землекористувачем земельної ділянки 0,410 га та рішення Шклівської селищної ради № 1275 від 21 квітня 2012 року було визнано протиправним та скасованим. Крім цього, у технічному паспорті, виданому 12 серпня 2016 року, є цьому підтвердження, а саме вказано «Зміна площі земельної ділянки». 07 червня 2022 року [PERSON] подав заяву про зменшення розміру позовних вимог в частині вимоги про виділ частки земельної ділянки, в якій просив визнати за ним право власності на 119,39 м. кв, що становить 0,011939 га, земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер 4625856500:05:003:0302, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; виділити йому в натурі 119,39 м. кв, що становить 0,011939 га, земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд кадастровий номер 4625856500:05:003:0302, розташованої за адресою [ADDRESS] ; залишити у власності відповідача [PERSON] в натурі 0,018061 га земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер 4625856500:05:003:0302, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 07 червня 2022 року, занесеною до протоколу судового засідання, суд прийняв дану заяву [PERSON] про зменшення розміру позовних вимог. В судовому засіданні позивач [PERSON] позові вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні наведеним в позовній заяві та заяві про зменшення розміру позовних вимог, просив позов задовольнити, а також стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги свого довірителя (з врахуванням зменшення розміру позовних вимог) підтримав, надав пояснення, аналогічні наведеним в позовній заяві та заяві про зменшення розміру позовних вимог, просив позов задовольнити, а також стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати. Додатково пояснив, що майно житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю сторін, оскільки набутий за час шлюбу, рішенням суду даний будинок поділений між сторонами в рівних частиках по 1/2 частині кожному з них. На даний час позивач хоче розділити будинок в натурі, щоб користуватися своєю частиною, однак не має до нього доступу. Також позивач в добровільному порядку пропонував відповідачці розділити будинок, однак вона йому відмовила в цьому, тому він змушений звернутись до суду з позовом про реальний розподіл будинку в натурі. Експертизою встановлено, що будинок можливо розділити в натурі, а відповідачка не надала належних доказів на спростування висновку експерта. Також позивач погоджується самостійно, за власний рахунок здійснити реконструкцію будинку для його реального розподілу. При цьому, позивач просить суд здійснити саме такий розподіл будинку, як вказано в позовній заяві, зокрема, виділити йому дві житлових кімнати, оскільки кухня і санвузол залишаться у власності відповідачки, а він в одній із житлових кімнат хоче провести реконструкцію і переобладнати на кухню і санвузол із проведенням відповідних комунікацій. Щодо доводів відповідачки, що в будинку крім неї проживають також їхня спільна з позивачем донька, її чоловік та двоє синів від іншого шлюбу, то будинок як об`єкт права спільної власності розділений між [PERSON] і [PERSON] , а не всіма особами, які проживають в ньому. Також оскільки за позивачем визнано право власності на 1/2 частину зазначеного будинку, то відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України до нього переходить право власності на частину земельної ділянки, на якій розміщено будинок, відповідно до частки права власності в будинку. При цьому, [PERSON] фактично добровільно погодився на зменшення частки земельної ділянки, яка має належати йому, а саме в заяві про зменшення розміру позовних вимог просить виділити йому менше половини земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги заперечила повністю, просила у задоволенні позову відмовити в зв`язку з його безпідставністю та необґрунтованістю, надала пояснення, аналогічні наведеним у відзиві на позов та запереченнях на висновок експертизи. Додатково зазначила, що будинок поділити в натурі неможливо, оскільки це спричинить руйнування будинку, так як він збудований з неміцного матеріалі піноблоків, має тріщини. Висновок експерта є незаконним і необґрунтованим, оскільки експерт склав висновок лише на підставі зовнішнього огляду будинку з вулиці та даних технічного паспорта. Всередині будинку експерт будь-яких замірів та досліджень не проводив, не врахував місць проведення комунікацій, несучих стін, розміщення внутрішніх конструкцій тощо. Висновок експерта щодо розподілу земельної ділянки також є незаконним, оскільки експерт взагалі складав варіанти розподілу, виходячи з площі ділянки 0,041 га, а не фактичної та документально підтвердженої площі 0,03 га. Крім того, їхня з позивачем спільна дитина хворіє, потребує окремої кімнати, а також ремонт суттєво зашкодить її здоров`ю. Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] надав такі пояснення. Огляду будинку в середині він не робив, лише оглянув зовні з дороги. Зовнішні розміри будинку визначив дальноміром. Відповідно, не досліджував внутрішніх конструкцій, комунікацій. План розподілу будинку склав згідно з технічним паспортом, а також використовував матеріали справи. Він приїжджав для здійснення обмірів будинку з позивачем, однак ворота на подвір`я були зачинені, на подвір`я вийшов якийсь чоловік, який не пустив їх до будинку. [PERSON] викликав поліцію, вони прибули і склали акт. Доступ до об`єкта повинен забезпечити замовник експертизи. Інформацію про матеріал стін (газоблоки) взяв з технічного паспорта. На його думку, розміщення комунікацій може впливати на можливість реального розподілу будинку. Однак експерт не надає проекти таких переобладнань, а лише визначає технічну можливість, про що вказано у висновку. Конкретний проект розподілу будинку з врахуванням всіх обставин складає відповідна проектна організація. Візуально бачив добудований ганок, але він в розподіл будинку не входить. Площу земельної ділянки визначив відповідно до наявних у справі документів площею 0,041 га, зокрема, плану забудови. Будинок на цьому плані відображений неправильно, а саме фактичне місце розташування не відповідає плану. При визначенні плану поділу земельної ділянки він виходив із довжини огорожі. Площу земельної ділянки 0,03 га не враховував, скільки не було технічної документації на таку площу. Інших варіантів поділу земельної ділянки, ніж вказано в плані-схемі, він не бачив. Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, експерта, оцінивши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке. Суд встановив, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 02 жовтня 2010 року, який рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 01 червня 2016 року у справі № 460/4857/15-ц було розірвано. Також суд встановив, що за час шлюбу сторони побудували житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2020 року у справі № 460/4416/16-ц, яке набрало законної сили, було задоволено позов [PERSON] : визнано житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 72,1 кв. м, спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] ; визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 72,1 кв. м; визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 72,1 кв. м. Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На підставі цього рішення суду за позивачем [PERSON] зареєстровано право власності на на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Отже, в даному випадку на підставі зазначеного вище рішення суду було припинено право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на вказаний будинок і цей будинок перебуває у спільній частковій власності сторін у справі. Згідно з технічним паспортом даний будинок складається з: кімнати 1-4 площею 11,8 кв. м; кімнати 1-5 площею 20,9 кв. м; кімнати 1-6 площею 9,3 кв. м; приміщення коридору 1-1 площею 14,9 кв. м; кухні 1-2 площею 10,8 кв. м; санвузла 1-3 площею 4,4 кв. м. Також у власності відповідачки [PERSON] перебуває земельна ділянка площею 0,03 га, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер 4625856500:05:003:0302, розташовану за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 30 жовтня 2014 року. На даній земельній ділянці розташований спірний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , чого сторони не заперечують. Згідно з нормами ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, примусове виконання обов`язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Статтею 41 Конституції України закріплено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічне законодавче регулювання передбачено ст. 321 Цивільного кодексу України. Статтею 316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч. ч. 1 3 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 361 Цивільного кодексу України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно з ч. ч. 1, 4, 5 ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина\~та чоловік\~не домовилися\~про порядок\~поділу майна,\~спір може\~бути вирішений\~судом.\~При цьому\~суд бере\~до уваги\~інтереси дружини,\~чоловіка,\~дітей та\~інші обставини,\~що мають\~істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ч. ч. 1 3 ст. 364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Частинами 1, 2 ст. 367 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. В п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Згідно з п. 1.2 «Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 55 від 18 червня 2007 року, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна. Відповідно до п. п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.4, 2.5, 2.6, 2.7 цієї Інструкції об`єкти нерухомого майна, які підлягають технічній інвентаризації відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 № 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за № 582/5773 (із змінами), а також єдині майнові комплекси, що належать на праві власності і розташовані на одній земельній ділянці, можуть бути поділені на самостійні об`єкти нерухомого майна. Поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна провадиться відповідно до законодавства з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. Поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами. При підготовці документів про поділ нерухомого майна суб`єкти господарювання проводять такі дії: уточнюється кількість основних будинків і допоміжних будівель, що входять до складу об`єкта нерухомого майна, виявляються і вносяться до матеріалів технічної інвентаризації поточні зміни в будинках, будівлях, спорудах; за відсутності нотаріально посвідченого договору чи рішення суду щодо порядку користування будинками, будівлями та спорудами беруться до уваги заяви всіх співвласників, підписи яких засвідчені нотаріально. Після цього готується Висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна. Щодо розподілу житлового будинку, суд зазначає таке. Як описано\~вище,\~на виконання\~ухвали суду\~від 31\~березня 2021\~року судовий\~експерт Качайло\~Б.В.\~провів судову\~інженерно-технічну\~експертизу,\~за результатами\~якої склав\~висновок від\~22\~червня 2021\~року №13-21Е,\~згідно з\~яким встановлено\~технічну можливість\~реального розподілу\~житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . У цьому висновку та додатках до нього наведено варіант розподілу будинку, який на думку експерта, є найбільш доцільним, а саме запропоновано варіант розподілу будинку за технічним паспортом, оскільки огляд будинку всередині не проводився, з урахуванням часток сторін (1/2 частина кожного із співвласників) та запропоновано виділити [PERSON] в натурі частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , а саме: кімнату 1-5 площею 20,9 кв. м; кімнату 1-6 площею 9,3 кв. м; коридор (частина) площею 7,6 м кв.; всього 37,8 м кв.; частину горища над виділеними приміщеннями першого поверху житлового будинку; виділити [PERSON] в натурі частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , а саме: кімнату 1-4 площею 11,8 кв. м; кухню 1-2 площею 10,8 кв. м; санвузол 1-3 площею 4,4 кв. м; коридор (частину) площею 7,0 м кв.; всього 38,4 м кв.; частину горища над виділеними приміщеннями першого поверху житлового будинку. При цьому, [PERSON] необхідно влаштувати вхід через тамбур, кухню та санвузол (експерт не надає проекти таких переобладнань, а лише визначає технічну можливість). [PERSON] необхідно влаштувати вхід до кухні 1-2 та на горище. При тому частка [PERSON] становить 49,6%, частка [PERSON] становить 50,4%, відхилення від ідеальної частки становить +/- 0,4 (+/- 0,3 кв. м). В зв`язку з цим, враховуючи незначне відхилення від ідеальних часток, розрахунок компенсації не проводився, оскільки розрахунок буде дорожчим за саму компенсацію. Даний варіант поділу мінімально відхиляється від ідеальних часток по площі та передбачає найменші витрати по його реалізації. Тому інші варіанти розподілу не розглядались. Зі свого боку, відповідач [PERSON] стверджує про неможливість розподілу будинку в натурі, з підстав, описаних вище. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду. Відповідно до ст. 102 Цивільного процесуального кодексу України висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини. Дослідивши та оцінивши зазначений висновок судової інженерно-технічної експертизи від 22 червня 2021 року № 13-21Е в частині питань розподілу житлового будинку, суд вважає, що він відповідає наведеним вище вимогам законодавства, є належним, обґрунтованим, тому суд в цій частині враховує його при вирішенні справи. Зокрема, суд враховує, що описаний висновок судової інженерно-технічної експертизи від 22 червня 2021 року № 13-21Е складено на виконання ухвали суду, експертом Качайлом Б.В.. який має свідоцтво судового експерта, кваліфікацію експерта з право проведення інженерно-технічних експертиз за спеціальностями, серед інших, дослідження об`єктів нерухомості, будівельних матеріалів, конструкцій та відповідних документів, а також був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 Кримінального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 103 Цивільного процесуального кодексу України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Відповідно до змісту наведеної норми, обов`язковими умовами для призначення експертизи судом є, зокрема, неможливість встановлення певних обставин, що мають значення для справи, без спеціальних (експертних) знання у сфері іншій, ніж право. Отже, судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Власне, цінність висновку експерта полягає в тому, що особа, яка має спеціальні знання в певній галузі (експерт), в даному випадку будівництва, надає відповідне роз`яснення, в зв`язку з тим, що в інший спосіб та іншими засобами неможливо встановити фактичні дані, що входять до предмету доказування, в даному випадку можливість реального розподілу між сторонами спірного житлового будинку та визначення варіантів такого розподілу. Про необхідність та важливість складення висновку судової інженерно-технічної (будівельної) експертизи свідчить усталена судова практика в даній категорії справ. При цьому, відповідно до ст. 110 Цивільного процесуального кодексу України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. При цьому, суд наголошує, що згідно з ч. ч. 3, 4, п. п. 3, 4 ч. 5 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Відповідно до норм ч. ч. 1 3 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів\~у цивільних\~справах не\~є обов`язком\~суду,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Суд має\~право збирати\~докази,\~що стосуються\~предмета спору,\~з власної\~ініціативи лише\~у випадках,\~коли це\~необхідно для\~захисту малолітніх\~чи неповнолітніх\~осіб або\~осіб,\~які визнані\~судом недієздатними\~чи дієздатність\~яких обмежена,\~а також\~в інших\~випадках,\~передбачених цим\~Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, відповідно до змісту наведених норм процесуального закону саме сторони повинні довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень, для чого на власний розсуд користуються своїми процесуальними правами, в тому числі щодо надання суду доказів на підтвердження таких обставин. Такі вимоги поширюються, в тому числі, і на спростування стороною, яка не погоджується з висновком експерта, його неналежності, необґрунтованості та підстав для відхилення судом. В свою чергу, суд виконав свій процесуальний обов`язок щодо сприяння учасникам справи (в даному випадку відповідачці) в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, зокрема, збирання та надання суду доказів, шляхом роз`яснення процесуальних прав та можливості та порядку надання доказів, подання суду клопотань про витребування доказів, призначення експертиз тощо. Також, як роз`яснено в постанові Великої Палати Верховного суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Однак суд вважає твердження відповідачки, яке вона мотивує свої заперечення щодо висновку експерта і частині розподілу житлового будинку, необґрунтованими і такими, що не підтверджені належними і достатніми доказами. Щодо доводів відповідачки про те, що в кімнаті площею 20,9 м кв., яку позивач просить виділити йому, проживає їхня спільна дочка [PERSON] , яка мусить мати окрему кімнату, оскільки є алергетиком, суд зазначає таке. При вирішення питання про розподіл будинку в натурі слід враховувати, серед іншого, інтереси інших осіб. Однак [PERSON] надала лише окремі медичні документи неповнолітньої [PERSON] , однак із них неможливо встановити в достатньою мірою стан її здоров`я, наявність певних обмежень, протипоказань, рекомендацій щодо місця проживання тощо, і такі обставини, на думку суду, можуть підтверджуватись відповідними медичними чи експертними висновками із зазначенням конкретних рекомендацій, який відповідачка суду не надала. Щодо доводів відповідачки про те, що після їх розлучення з позивачем в 2016 році є зміни в технічному паспорті, вона добудувала веранду, сходи на горище та погріб, суд зазначає, що відповідно «Методичних рекомендацій щодо повернення досліджень з розподілу та порядку користування нерухомим майном» за наявності самочинно збудованих (реконструйованих, перепланованих) об`єктів нерухомого майна документи щодо виділу готуються тільки після визнання права власності на них відповідно до закону, самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна до розрахунку не включаються. Як вбачається із описано вище висновку, експерт вирішував питання розподілу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 72,1 кв. м, тобто лише щодо площі, на яку у вставленому законом порядку зареєстровано право власності, що відповідає вимогам законодавства. Твердження відповідачки про те, що будинок поділити в натурі неможливо, оскільки це спричинить руйнування будинку, так як він збудований з неміцного матеріалі (піно блоків), має тріщини, суд відхиляє як зовсім необґрунтовані та голослівні, оскільки [PERSON] на паді твердження таких своїх доводів не надала будь-яких доказів. Посилання [PERSON] на висновок (довідку) ФОП [PERSON] від 08 жовтня 2020 року № 43, відповідно до якого житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 72,1 кв. м, за технічними характеристиками не можу бути поділено на окремі будинковолодіння, так як будинок не був запроектований як спарений і не відповідає чинним будівельним нормам, суд вважає безпідставним і відхиляє, оскільки даний висновок не відповідає наведеним вище вимогам до висновку експерта, зокрема, в ньому відсутні питання, поставлені експерту на вирішення, докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, посада експерта тощо), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав, попередження (обізнаність) експерта про відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Щодо доводів відповідачки про те, що даний висновок експерта є незаконним і необґрунтованим, оскільки експерт склав висновок лише на підставі зовнішнього огляду будинку з вулиці та даних технічного паспорта, а всередині будинку експерт будь-яких замірів та досліджень не проводив, не врахував місць проведення комунікацій, несучих стін, розміщення внутрішніх конструкцій тощо, суд зазначає таке. Дану обставину сторони визнають, також про це вказано у самому висновку і підтвердив експерт [PERSON] в судовому засіданні. Однак, на думку суду, сама по собі дана обставина, з врахуванням інших матеріалів і доказів у справі, не свідчить про необґрунтованість даного висновку, оскільки висновки експерта щодо можливості розподілу будинку і запропонований експертом варіант такого розподілу повністю узгоджується з даними технічного паспорта на будинок та вимогам будівельних норм, про що пописано у висновку. Крім того, як вказано у самому висновку, експерт не надає проекти таких переобладнань, а лише визначає технічну можливість. Також суд враховує, що суб`єкт експертної діяльності ФОП [PERSON] двічі повідомляла [PERSON] про час проведення експертизи та про надання документів, однак на такі клопотання та повідомлення відповідачка заявою від 21 травня 2021 року повідомила, що у визначений експертом день буде відсутня у будинку в зв`язку з лікуванням дитини, а інший лист ФОП [PERSON] повернувся без вручення у зв`язку з відмовою адресата отримати поштове відправлення, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями відповідної заяви [PERSON] та поштового конверта з відповідною відміткою (довідкою) відділення поштового зв`язку. Крім того, суд зазначає, що на даний час [PERSON] не проживає у спірному будинку, а там проживає саме [PERSON] і лише вона могла надати доступ експерту до будинку для його обстеження. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 109 Цивільного процесуального кодексу України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Також суд враховує, що у випадку незгоди із зазначеним висновком експерта Слобода мала право та можливість звернутись до суду з клопотанням про призначення додаткової чи повторної експертизи. 29 жовтня 2021 року [PERSON] подала суду клопотання про призначення судової земельно-технічної та судової будівельно-технічної експертиз, проведення яких доручити державному судовому експерту. Однак в судовому засіданні відповідачка не підтримала цього клопотання і фактично відкликала його. Враховуючи наведені вище обставин та норми законодавства, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] в частині розподілу будинку за адресою: [ADDRESS] , підлягає задоволенню і цей будинок слід поділити між сторонами в натурі відповідно до висновку судової інженерно-технічної експертизи від 22 червня 2021 року № 13-21. Щодо розподілу земельної ділянки, на якій цей будинок розташований, суд зазначає таке. Як описано вище, сторони у справі з 02 жовтня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 01 квітня 2016 року. У 2011 році КП «Архітектурно-планове бюро» Яворівської районної ради було розроблено проект забудови та виготовлено проектно-технічну документацію на будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Шклівської селищної ради Яворівського району Львівської області від 30 травня 2014 року № 2239 [PERSON] було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,03 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . А рішенням Шклівської селищної ради Яворівського району Львівської області від 08 жовтня 2014 року № 2361 розроблений проект землеустрою було затверджено та передано [PERSON] у власність земельну ділянку кадастровий номер 4625856500:05:003:0302. 30 жовтня 2014 року було зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер 4625856500:05:003:0302 та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Наведені обставини підтверджуються копіями зазначених рішень Шклівської селищної ради, плану забудови земельної ділянки, затвердженого 11 квітня 2011 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30 жовтня 2014 року. За час перебування в шлюбі [PERSON] і [PERSON] за спільні кошти на вказаній земельній ділянці збудували житловий будинок, чого сторони не заперечують і що встановлено рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2020 року у справі № 460/4416/16-ц, яким було задоволено позов [PERSON] : визнано житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 72,1 кв. м, спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] ; визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 72,1 кв. м; визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 72,1 кв. м. 23 лютого 2022 року [PERSON] на підставі зазначеного рішення суду зареєстрував право власності на 1/2 зазначеного житлового будинку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30 листопада 2020 року. Згідно із ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. Відповідно, якщо на земельній ділянці, одержаній в приватну власність шляхом приватизації, знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям чи виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України, ст. 377 Цивільного кодексу України. Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений у постанові Верховного суду України від 21 березня 2018 року у справі № 686/9580/16-ц. Отже, враховуючи, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , рішенням суду визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] і [PERSON] та визнано за кожним з них право власності по 1/2 частині даного будинку, а також у справі, що розглядається, суд вирішив здійснити реальний розподіл між сторонами цього будинку, суд вважає що позивач має права власності на 1/2 частину земельної ділянки, на якій даний будинок розташований. Зі свого боку, позивач [PERSON] , як описано вище, у заяві від 07 червня 2022 року про зменшення розміру позовних вимог в частині вимоги про виділ частки земельної ділянки просив визнати за ним право власності на 0,011939 га, земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер 4625856500:05:003:0302, розташованої за адресою: [ADDRESS] та виділити йому в натурі цю частину земельної ділянки, а у власності [PERSON] просив залишити в натурі 0,018061 га земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Тобто позивач, маючи відповідно до закону право на 1/2 частину зазначеної земельної ділянки, самостійно і добровільно фактично відмовився на користь відповідачки від частини цієї ділянки та просить суд виділити йому меншу частину земельної ділянки, ніж та, на яку він має право. Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині розподілу земельної ділянки також підлягають задоволенню, а саме за позивачем слід визнати право власності на 0,011939 га, земельної ділянки, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер 4625856500:05:003:0302, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , виділити йому в натурі цю частину земельної ділянки та залишити у власності [PERSON] в натурі 0,018061 га даної земельної ділянки. Водночас, в частині вирішення питання щодо поділу земельної ділянки суд не бере до уваги складений експертом [PERSON] висновок судової інженерно-технічної експертизи від 22 червня 2021 року № 13-21, оскільки в цій частині висновок є неналежним, так як складався за неправильних вихідних даних щодо площі земельної ділянкипризначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер 4625856500:05:003:0302, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , а саме експерт врахував площу 0,041 га, замість реальної 0,03 га. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. ч. 1, 2, п. 2 ч. 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати , пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно з ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 1816,00 грн, що підтверджується квитанцією від 22 січня 2021 року № 0.0.1989206221.1. Судовий збір сплачено в розмірі, встановленому ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Оскільки суд ухвалив рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] , з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача судові витрати із сплати судового збору в розмірі 1816,00 грн. Відповідно до ч. ч. 4 9 ст. 139 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Суми, що підлягають виплаті залученому судом експерту, спеціалісту, перекладачу або особі, яка надала доказ на вимогу суду, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов`язок, або судом за рахунок суми коштів, внесених для забезпечення судових витрат. У випадках, коли сума витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, або витрат особи, яка надала доказ на вимогу суду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми на користь спеціаліста, перекладача, експерта чи експертної установи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами. Як описано вище, ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 31 березня 2021 року за клопотанням позивача [PERSON] у справі було призначено судові будівельно-технічну та земельно-технічну експертизи, проведення який доручено експерту Качайлу Б.В., експертна організація ФОП [PERSON] , оплату проведення експертиз покладено на [PERSON] . На виконання зазначеної ухвали суду експерт [PERSON] провів судову інженерно-технічну експертизу, за результатами якої склав висновок від 22 червня 2021 року №13-21Е. Згідно з довідкою ФОП [PERSON] від 14 липня 2021 року № 20 та рахунками від 12 квітня 2019 року № 11 та від 01 травня 2021 року, вартість експертизи становить 18000,00 грн, з них 16000,00 грн [PERSON] сплатив за складення висновку інженерно-технічного дослідження від 28 червня 2019 року № 12-19Д і дану суму було враховано при визначенні вартості експертизи, проведеної на виконання ухвали суду від 31 березня 2021 року, доплата за проведення експертизи становить 2000,00 грн. Зважаючи на викладене вище, а також те, що відповідач не надала доказів та обґрунтувань неспівмірності понесених позивачем витрат на проведення експертизи, суд вважає, що із [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] витрати, пов`язані із залученням експерта для проведення оцінки пошкодженого автомобіля, в сумі 18000,00 грн. Також за клопотанням [PERSON] суд викликав для допиту в судовому засіданні експерта [PERSON] для роз`яснення складеного ним висновку. Експерт [PERSON] прибув в судове засідання. Згідно з клопотанням ФОП [PERSON] від 04 липня 2022 року вартість послуг з прибуття експерта на виклик суду становить 1800,00 грн, з яких [PERSON] сплатив авансом 800,00 грн. Враховуючи наведене вище, суд вважає, що оскільки суд викликав експерта Качайла Б.В. з ініціативи [PERSON] , то з неї слід стягнути витрати, пов`язані із залученням експерта, у розмірі 1000,00 грн на користь ФОП [PERSON] та 800,00 грн на користь [PERSON] .

Outcome: approved