Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-10 00:00:00

У червні 2021 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшов позов [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) до [PERSON] (далі - відповідач 1, [PERSON] ), [PERSON] (далі - відповідач 2, [PERSON] ), за вимогами якого позивач просив суд зняти арешт з 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який був накладений постановою головного державного виконавця Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби у міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві в межах виконавчого провадження ВП 52432885, на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/10902/16-ц від 15.09.2016. Позовні вимоги вмотивовані тим, що позивачу [PERSON] на праві власності належать 3/8 (три восьмих) частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори Конончук Т.В., 09.09.2010, за реєстровим № 2-1628. Витяг про державну реєстрацію прав виданий Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 04.11.2010, номер витягу: 27892745, реєстраційний номер: 31980014, номер запису: 32714 в книзі: д.87-163. 1/8 частина вказаного будинку належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом. У жовтні 2020 року позивач дізнався, що на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , накладений арешт. В подальшому, позивачу стало відомо, що 1/2 (одна друга) частина вказаного будинку належала [PERSON] , яка померла [INFO] , і спадкоємцем якої за заповітом є [PERSON] , [INFO] . У червні 2016 року [PERSON] подала до [PERSON] позов про визнання заповіту недійсним. В межах розгляду вказаної справи, ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 15.09.2016, в порядку забезпечення позову, на житловий будинок [ADDRESS] було накладено арешт. Всупереч тому, що власником 3/8 частин будинку є позивач, арешт було накладено на цілий будинок. Оскільки позивач не був стороною спору між [PERSON] та [PERSON] у справі № 753/10902/16-ц, позивач вимушений звернутися до суду з позовом про звільнення його майна з-під арешту. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21.06.2021 вказаний позов було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позову. Ухвалою від 29.07.2021 суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив справу в підготовче засідання. Відповідачі у встановлений строк відзив на позов не надіслали. 07.12.2021 третя особа [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій не заперечувала проти задоволення позову. Представники третіх осіб пояснення на позов не подавали. Ухвалою від 04.10.2021 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явився, представник позивача подав заяву, у якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив проводити судовий розгляд за його відсутності, щодо заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі, у судове засідання не з`явились, своїх представників не направили, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не відомі. Від представника третьою особи Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши надані письмові докази у сукупності, дослідивши матеріали справи № 753/10902/16-ц, дійшов висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] є власником 3/8 (трьох восьмих) частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.09.2010, зареєстрованим в реєстрі за № 2-1628. 01.08.2018 Дарницький районний суд м. Києва ухвалив рішення, яким відмовив в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Державний нотаріус Сьомої київської державної нотаріальної контори Гавриленко Алла Миколаївна, Головне управління юстиції у м. Києві про визнання заповіту недійсним. В межах розгляду вказаної справи, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15.09.2016 за клопотанням представника [PERSON] - [PERSON] було забезпечено позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: державний нотаріус Сьомої київської державної нотаріальної контори Гавриленко Алла Миколаївна про визнання заповіту недійсним, шляхом накладення арешту на будинок [ADDRESS] . 03.10.2016 головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Білан Юлією Станіславівною при примусовому виконанні ухвали Дарницького районного суду м. Києва № 753/10902/16-ц від 15.09.2016 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, накладено арешт на будинок [ADDRESS] . Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 01.08.2018 у справі № 753/10902/16-ц набрало законної сили, однак заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на будинок [ADDRESS] не скасовані. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.06.2021, номер інформаційної довідки: 262542662 на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , накладений арешт, а саме номер запису про обтяження: 16765419 (спеціальний розділ), дата та час державної реєстрації: 06.10.2016 11:27:57, державний реєстратор: Білан Юлія Станіславівна, Дарницький районний відділ державної виконавчої служби міста Києва, підстава обтяження: постанова Дарницького PB ДВС міста Києва, серія та номер: 52432885, вид обтяження: арешт нерухомого майна, особа, майно якої обтяжується: [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , об`єкт обтяження: житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . З огляду на те, що [PERSON] не був стороною у справі № 753/10902/16-ц, арешт за ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15.09.2016 та постановою державного виконавця Дарницького PB ДВС міста Києва Білан Ю.С. від 03.10.2016 накладений на 3/8 частини будинку [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , помилково, оскільки спір стосувався лише 1/2 частини вказаного будинку, що належала [PERSON] , яка померла [INFO] . Як вказує позивач, наявність вищевказаних арештів перешкоджає йому в повному обсязі реалізувати своє право власності та розпоряджатись усім своїм майном, в тому числі відчужувати, передавати в користування, а також вчиняти будь-які інші дії щодо розпорядження власним майном. Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В свою чергу, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Враховуючи, що позивач є власником лише 3/8 частини будинку [ADDRESS] , підстав для зняття арешту з 1/2 частини вказаного будинку, суд не вбачає. Даючи юридичну оцінку доказам, з урахуванням встановлених судом обставин, враховуючи, що існування арешту перешкоджає позивачу в повному обсязі реалізувати своє право власності та розпоряджатись усім своїм майном, в тому числі відчужувати, передавати в користування, а також вчиняти будь-які інші дії щодо розпорядження власним майном, суд приходить до висновку, про наявність підстав для зняття арешту з 3/8 частини будинку [ADDRESS] . Таким чином позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial