Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-20 00:00:00

Позивач 20 вересня 2021 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь вартість відновлювального ремонту автомобіля в розмірі 1 290,95 грн.; вартість величини втрати товарної вартості автомобіля в результаті його пошкодження в ДТП в розмірі 11\~422,04 грн.; моральну шкоду в розмірі 5\~000,00 грн., витрати на проведення оцінки матеріальної шкоди в розмірі 2\~500,00 грн.; судові витрати в розмірі 8\~908,00 грн. Позов мотивований тим, що 09 червня 2021 року о 19:00 год. у м. Дніпрі по вул. Шодуарівська, 9/1 [PERSON] , який керував транспортним засобом Ford Focus, д/н [NUMBER] , при зміні напрямку руху не впевнився у безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем позивача Suzuki Vitara, д/н [NUMBER] , яке стояло на стоянці. Внаслідок ДТП автомобілю позивача спричинені пошкодження. Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2021 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На час ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля Ford Focus, д/н [NUMBER] , була застрахована у ПАТ «НАСК ОРАНТА» згідно полісу № 201837398. ПАТ «НАСК ОРАНТА» виплатило позивачу страхове відшкодування на загальну суму 8\~831,09 грн. Згідно висновку № 173/21А експертного дослідження вартості матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля Suzuki Vitara, д/н [NUMBER] , складеного 30 червня 2021 року, становить 22\~844,08 грн.; ринкова вартість автомобіля Suzuki Vitara, д/н [NUMBER] , без врахування пошкоджень, отриманих в результаті ДТП 09 червня 2021 року, становить 482\~427,62 грн.; вартість відновлювального ремонту автомобілю в результаті його пошкодження в ДТП 09 червня 2021 року, без врахування фізичного зносу деталей, складає 11\~422,04 грн.; вартість відновлювального ремонту автомобілю в результаті його пошкодження в ДТП 09 червня 2021 року, з врахуванням фізичного зносу деталей, складає 11 422,04 грн.; вартість величини втрати товарної вартості автомобілю в результаті його пошкодження в ДТП 09 червня 2021 року складає 11 422,04 грн. Тобто позивач має право на відшкодування 1\~290,95 грн. вартості відновлювального ремонту автомобіля, а також величини втрати товарної вартості автомобіля в результаті його пошкодження в ДТП складає 11\~422,04 грн., а разом 12\~712,99 грн. Також позивачу завдано моральну шкоду, яка спричинена тим, що було пошкоджено фактично новий автомобіль, відповідач зухвало поводився, що сукупно призвело до душевних хвилювань та додаткових зусиль і часу на відновлення морального стану позивача, вплинуло на особисті, сімейні стосунки. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Представник відповідача надав суду відзив, у якому позов не визнав. Зазначив, що відповідач сплатив позивачу 1\~300,00 грн. в якості відшкодування шкоди. У наданому позивачем висновку експертного дослідження не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду. Таким чином, висновок експертного дослідження № 173/21А від 30 червня 2021 року не є належним та допустимим доказом. Ремонтна калькуляція до висновку експертного дослідження № 173/21А від 30 червня 2021 року здійснена невірно та некоректно, оскільки при їх проведенні безпідставно враховувались суми податку на додану вартість. Вимоги в частині стягнення вартості відновлювального ремонту автомобіля (1\~290,95 грн.), оскільки розмір страхового відшкодування не перевищив його максимального розміру і право вимоги до відповідача не виникло. [PERSON] є неналежним відповідачем, а належним відповідачем є ПАТ «НАСК ОРАНТА». Доказів фактичного ремонту автомобіля позивачем не надано. Позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди не обґрунтовані. Витрати на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн. є неспівмірними із якістю позовної заяви. Представник позивача надав суду відповідь на відзив, в якому просив позов задовольнити. Зазначив, що відповідач виплатив позивачу частину суми франшизи 1\~300,00 грн. Рахунок на оплату № 1625 від 11 червня 2021 року на загальну суму 13\~510,00 грн. є додатковим доказом підтвердження витрат позивача на проведення відновлювального ремонту автомобіля позивача. Оскільки відповідач заперечує обсяг шкоди, то позивач змушений надати висновок експерта № А173/21 від 28 листопада 2021 року, за складення якого позивачем додатково сплачено 3\~000,00 грн. позивач вважає доведеним обсяг матеріальної шкоди, заподіяної відповідачем внаслідок ДТП. Представник відповідача надав заперечення, у яких просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що на підтвердження наявності моральної шкоди позивачем не надано жодного доказу. Позивач отримав відшкодування вартості відновлювального ремонту. Наданий позивачем висновок експерта № А173/21 від 28 листопада 2021 року із порушенням встановленого процесуального порядку та складений із порушенням вимог законодавства. Позивач отримав від відповідача та страхової компанії на проведення відновлювального ремонту автомобіля більше коштів (10\~131,09 грн.), аніж повинен був отримати згідно наданого висновку (9\~518,57 грн.). Витрати на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу відшкодовуються саме страховою компанією. При розрахунку величини втрати товарної вартості враховувалось неправильне значення вартості відновлювального ремонту, тому розрахунок величини втрати товарної вартості у розмірі 11\~422,04 грн., наведений у висновку експерта № А173/21 не може братись до уваги. Ремонтна калькуляція № А173/21 до висновку експерта № А173/21 не узгоджується із зазначеною у висновку датою оцінки. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, натомість його представник адвокат Кошовий В.К. просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Потапов К.О. у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи сповіщались належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Представник третьої\~особи \~ПАТ «НАСК\~«Оранта»» у судове\~засідання не\~з`явився,\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи сповіщався\~належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та зібрані у справі докази, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 09 червня 2021 року о 19:00 год. у м. Дніпрі по вул. Шодуарівська, 9/1 [PERSON] , який керував транспортним засобом Ford Focus, д/н [NUMBER] , при зміні напрямку руху не впевнився у безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем позивача Suzuki Vitara, д/н [NUMBER] , яке стояло на стоянці. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам спричинені пошкодження, чим завдана матеріальна шкода. Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2021 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. (а.с. 45). В силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Позивач є власником автомобілю Suzuki Vitara, д/н [NUMBER] , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 46-47). На час ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля Ford Focus, д/н [NUMBER] , була застрахована у ПАТ «НАСК ОРАНТА» згідно полісу № 201837398 (а.с. 11). ПАТ «НАСК ОРАНТА» виплатило позивачу страхове відшкодування на загальну суму 8 831,09 грн. (а.с. 49), а відповідач частково відшкодував суму франшизи в розмірі 1\~300,00 грн. (а.с. 48). 09 червня 2021 року представник страхової компанії ПАТ «НАСК «Оранта» провів огляд пошкодженого транспортного засобу Suzuki Vitara, д/н [NUMBER] , про що склав акт огляду транспортного засобу, в якому зазначені пошкодження, отримані транспортним засобом в результаті ДТП, а саме: пошкодження лівого переднього крила, лівої передньої двері, накладки арки переднього лівого колеса (а.с. 143). Згідно висновку\~експерта по\~судовій автотоварознавчій\~експертизі щодо\~визначення вартості\~матеріального збитку,\~завданого власнику\~КТЗ №\~А173/21,\~складеного 28\~листопада 2021\~року судовим\~експертом Пилипенко\~О.С.,\~матеріальний збиток,\~заподіяний власнику\~автомобіля Suzuki\~Vitara,\~д/н\~ [NUMBER] ,\~в результаті\~пошкодження при\~ДТП складає\~22\~844,08\~грн.\~Вартість відновлювального\~ремонту автомобіля,\~пошкодженого в\~результаті ДТП,\~без урахування\~складової ПДВ,\~складає 9\~518,\~37\~грн.\~вартість втрати\~товарної вартості\~автомобіля,\~пошкодженого при\~ДТП,\~складає 11\~422,04\~грн. Експерт обізнаний\~про кримінальну\~відповідальність за\~завідомо неправдивий\~висновок та\~зазначено,\~що висновок\~підготовлено для\~подання до\~суду (а.с.\~148-176). Вартість складення висновку експерта становить 3 000,00 грн., що підтверджується квитанцією про сплату наданих експертних послуг (а.с. 147). У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1192 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Таким чином, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з пунктом 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена в порядку, встановленому цим законом. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно зі статтями 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду. Враховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості. Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків. Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики). Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ. Пунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»). Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли проводиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується. Системний аналіз пункту 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода в вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Подібні правові висновки висловлено у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 420/998/18 (провадження № 61-11714св19). Посилання відповідача на те, що розмір заявленої до стягнення у цій справі майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності ПАТ «НАСК «Оранта», а тому покладення на нього обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування є неприпустимим, суд відхиляє, оскільки вищевикладеними вимогами закону передбачено обов`язок страхової компанії відшкодувати потерпілій особі вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, що не є тотожним розміру втрати товарної вартості цього автомобіля, які мають бути відшкодовані особою, винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Отже, позивач, отримавши від страховика страхове відшкодування, якого недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди, має право на відшкодування відповідачем різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, одержаною ним від страховика. Вказаний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 грудня 2018 року по справі № 477/2154/16-ц (61-19561св18). Встановивши зазначені обставини, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту та виплаченим страховим відшкодуванням у розмірі 1 290,95 грн. (11 422,04 грн. 8 831,09 грн. 1\~300,00 грн. = 1 290,95 грн.); вартість величини втрати товарної вартості автомобіля в розмірі 11 422,04 грн.; витрати на проведення оцінки матеріальної шкоди в розмірі 2 500,00 грн. Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інше. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. У справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року Європейський суд зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків та обставин справи. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., ратифікована 17.07.1997р.). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», № 12868/05, рішення від 10.12.2009р.; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004р.) Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Внаслідок ДТП позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у моральних стражданнях у зв`язку із пошкодженням фактично нового автомобілю (2020 р.в.), що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, з урахуванням засад рівності, розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд виходить із наступного. Позивачем сплачено\~судовий збір\~у розмірі\~908,00\~грн.\~(а.с.\~5)\~та вартість\~складення висновку\~експерта в\~розмірі 3\~000,00\~грн. (а.с. 147). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України). Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Із матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів [PERSON] здійснював адвокат Кошовий В.К. на підставі договору про надання правової допомоги від 22 липня 2021 року (а.с. 17-41-44). В акті приймання-передачі виконаних робіт та звіті про надані послуги від 04 лютого 2022 року зазначений обсяг робіт, наданих адвокатом (а.с. 252-253). Позивачем було здійснено оплату послуг адвоката на загальну суму 5 000,00 грн. (а.с. 234). Розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (К/9901/27657/20). З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 8\~908,00 грн., з яких: 908,00 грн. судовий збір, 3\~000,00 грн. вартість складення висновку експерта, 5\~000,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved