Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

У серпні 2018 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшов зазначений вище позов [PERSON] , який позивач мотивує тим, що 19.12.2017 між невстановленою особою за підробленим паспортом [PERSON] (серія [NUMBER] , виданий Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві 22.08. 2002) та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу від 19.12.2017, серія та номер 9165 про продаж квартири за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Падалко Р.О. [PERSON] у поданій до суду позовній заяві зазначає, що не була обізнана про укладення оспорюваного правочину, договір купівлі-продажу не підписувала, кошти від продажу майна не отримувала, повноваженнями щодо відчуження квартири нікого не наділяла, а отже оскаржуваний договір купівлі-продажу укладено без волевиявлення її власника на підставі підроблених на ім`я позивача документів. Так, позивач вказує, що 16.11.2017 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] на підставі раніше отриманих невстановленою особою дублікатів особистих документів (картки платника податків) та технічних й правовстановлюючих документів (технічного паспорту, свідоцтва про права власності) з використанням підробленого паспорту, виданого нібито на ім`я позивача. Позивач зазначає, що встановлення факту вибуття майна із володіння власника не з його волі є підставою для витребування цього майна на користь власника від особи, у власності якої воно перебуває, а тому в останній поданій заяві про зміну предмету позовних вимог просить суд: витребувати з чужого незаконного володіння квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; повернути квартиру у власність [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві 22.08.2002; скасувати державну реєстрацію запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 16.11.2017, номер запису про право власності: 23503349, щодо реєстрації права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за особою з паспортом [NUMBER] , реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 1415103680000 та скасувати державну реєстрації запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 19.12.2017, номер запису про право власності 24020696, щодо реєстрації права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу номер 9165, від 19.12.2017, реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 1415103680000. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справі присвоєно єдиний унікальний номер № 753/14855/18, провадження №2/753/6650/18, визначено головуючим суддею Вовка Є.І. (т. 1 а.с.107). 28.09.2018 ухвалою Дарницького районного суду м. Києва відкрито провадження у вказаній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 22.10.2018 о 12 год. 05 хв. (т. 1 а.с.110-112). 22.10.2018 від представника позивача надійшла заява про зміну предмета позовних вимог (т. 1 а.с.130-136). 22.10.2018 надійшли пояснення лист від представника третьої особи, згідно яким останній підтвердив посвідчення приватним нотаріусом КМНО Падалка Р.О. договору купівлі-продажу спірної квартири. При укладенні та посвідченні договору нотаріусом дотримано вимог чинного законодавства. При цьому представник третьої особи зазначив, що у разі доведення обставин того, що [PERSON] в дійсності не вчиняла жодних дій щодо розпорядження належного їй майна, з огляду на зміст ст. 388 ЦК України, позовна вимога щодо витребування цього майна є обгрунтованою. Просить розглянути справу у її відсутність на весь час розгляду справи та прийняти рішення згідно чинного законодавства України (т. 1 а.с. 172-174). 11.12.2018 від представника позивача надійшла заява про зміну предмета позовних вимог (т. 1 а.с.184-191). 27.12.2018 ухвалою Дарницького районного суду м. Києва провадження у справі було зупинено до вирішення іншої справи в порядку кримінального провадження № 12018100020003726 (т. 1 а.с.223). Постановою Київського апеляційного суду від 01.03.2019 ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 27.12.2018 про зупинення провадження скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для подальшого розгляду (т. 2 а.с. 4-7). Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.05.2019, визначено головуючим суддею Мицик Ю.С. (т. 2 а.с.11). 15.05.2019 ухвалою вказану справу було прийнято до провадження суддею Мицик Ю.С. та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання (т. 2 а.с. 12-13). 03.12.2019 від відповідача по справі надійшла зустрічна позовна заява про визнання особи добросовісним позивачем, стягнення матеріальної та моральної компенсації за завдану шкоду. 03.12.2019 ухвалою відповідачу було відмовлено у наданні додаткового строку на подання зустрічної позовної заяви, зустрічний позов з усіма доданими до нього документами повернуто заявнику (т. 2 а.с. 102-104). Постановою Київського апеляційного суду від 11.03.2020 ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 03.12.2019 залишено без змін (т. 2 а.с.191-198). 22.04.2020 ухвалою суд відмовив у задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] - [PERSON] від 22.04.2020 про відвід судді Дарницького районного суду м. Києва Мицик Ю.С. від розгляду цивільної справи за № 753/14855/18 (т. 2 а.с. 241-243). Ухвалою від 22.04.2022, що занесена до протоколу судового засідання суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті. 14.09.2020 ухвалою провадження у справі було зупинено до визначення правонаступника [PERSON] , що вибула із процесу у зв`язку зі смертю. 10.12.2020 ухвалою суду провадження у справі було поновлено, витребувано у приватного нотаріуса КМНО Топілко О.О. належним чином завірену копію спадкової справи № 65844274 заведену щодо спадкового майна після смерті [PERSON] 06.04.2021р. ухвалою було залучено до участі у справі у якості правонаступника позивача [PERSON] - [PERSON] . Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги і просили задовольнити позов в повному обсязі. Представники відповідача заперечили проти позову і просили відмовити в його задоволенні, посилаючись на дійсність договору купівлі-продажу та обґрунтовуючи свою позицією добросовісністю особи відповідача, як покупця у вказаному вище договорі. Представником третьої особи приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалко Р.О. подану заяву про розгляд справи у її відсутність. В судовому засіданні 26.01.2022 був допитаний в якості свідка [PERSON] , який суду повідомив що є директором агенства нерухомості «Диво» (далі - Агенство). До агенства звернувся відповідач [PERSON] з приводу придбання квартири. Агенство нерухомості «Диво» здійснювало пошук квартири відповідачу. Після відшукання квартири, до агентства прийшла жінка, яка представилася власницею квартири з чоловіком, який представився її онуком. Представники Агенства двічі показували квартиру відповідачу. Він як директор агенства був особисто присутній на угоді купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] передавав кошти безпосередньо жінці віком 70-75 років, яка за документами була власницею квартири, наскільки він пам`ятає, жінка кульгала. Угода укладалася за дублікатами документів, оскільки онук повідомив, що оригінали були втрачені. Агенство не перевіряє документи, оскільки це входить до повноважень нотаріуса. В подальшому в рамках кримінальної справи він був допитаний в якості свідка. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON] на підставі права власності належала однокімнатна квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 23.12.1998, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Харківської районної державної адміністрації міста Києва (т. 1 а.с. 31). Факт належності квартири [PERSON] станом до 19.12.2017 не оспорюється сторонами та підтверджується матеріалами справи. У вищевказаній квартирі проживала та була зареєстрована лише одна особа, а саме власниця [PERSON] , що підтверджується довідкою житлово-експлуатаційної дільниці від 05.11.2014 (т.1 а.с. 27). У той же час відповідно до довідки КП «Липкижитлосервіс» від 12.06.2009 [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] де здійснювала постійний догляд за [PERSON] - інвалідом першої групи, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] та висновком лікарської комісії щодо необхідності здійснення стороннього догляду (т.1 а.с. 28-30). 25.11.2017 Печерським управлінням поліції, ГУНП в м. Києві в ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження за №120171000600006034 за фактом нанесення [PERSON] 24.11.2017 тілесних ушкоджень, що підтверджується витягом з ЄРДР (т. 1 а.с. 38). 25.04.2018 Дарницьким управлінням поліції, ГУНП в м. Києві в ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження за №12018100020003726 за заявою [PERSON] про вчинення злочину за фактом незаконного заволодіння її квартирою невідомими особами шляхом підробки документів, що підтверджується витягом з ЄРДР (т. 1 а.с. 41). У доданих до позовної заяви документах наявні дві різні копії паспорта на ім`я [PERSON] , а саме: паспорт серії [NUMBER] виданий 22.08.2002 Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві та паспорт серії [NUMBER] виданий 22.08.2002 Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві (т. 1 а.с. 22-23, 42). З відповіді ДМС України Головного Управління держаної міграційної служби України в м. Києві Дарницького районного відділу, вх. № 03/Д-681-18 від 27.06.2018, підписаної заступником начальника Соляр І.А. встановлено, що паспорт серії [NUMBER] виданий 22.08.2002 Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві оформлений на підставі паспорта серії [NUMBER] виданий Печерським МВВС м. Києві є дійсним. Водночас інформація зазначена у заяві про видачу паспорта серії [NUMBER] не відповідає долученій до запиту копії паспорта (т.1.а.с. 73). Таким чином судом встановлено, що паспорт серії [NUMBER] виданий 22.08.2002 Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві ніколи не видавався на ім`я [PERSON] , у той час як дійсний номер паспорта, яким була документована остання є паспорт серії [NUMBER] виданий 22.08.2002 Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві. З матеріалів справи встановлено, що невідома фізична особа, використовуючи паспорт серії [NUMBER] виданий 22.08.2002 Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві на ім`я [PERSON] , який ніколи не видавався даній особі, звернулася до державних органів та комунальних установ з метою отримання дублікатів правовстановлюючих технічних документів, зокрема: 06.10.2017 невідома особа, яка діяла від імені [PERSON] , отримала реєстраційний номер облікової картки платника податків в ДПІ Дарницького району ГУ ДФС у м. Києві, що підтверджується відповіддю ДПІ у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві від 31.07.2018 (т. 1 а.с. 80). Також, 06.10.2017 невстановлена особа, яка діяла на підставі паспорту [PERSON] серії [NUMBER] оформила у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осадчої Т.Л. довіреність на ім`я [PERSON] надавши останньому повноваження на здійснення представництва з питань оформлення права власності на квартиру від імені [PERSON] , що підтверджується копією цієї довіреності (т.1. а.с. 43). 07.11.2017 особа, що діяла від імені [PERSON] звернулась із заявою до керівника АО Відділ з питань майна комунальної власності та приватизації державного фонду апарату Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про видачу дублікату свідоцтва про право власності на квартиру (т.1 а.с. 50). 07.11.2017 до Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від особи, що діяла від імені [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] ) надійшла заява щодо оформлення дубліката свідоцтва про право власності на квартиру у зв`язку з втратою оригіналу. 13.11.2017 Дарницька районна адміністрація в м. Києві, по заяві особи, що діяла від імені [PERSON] та на підставі паспорту серії [NUMBER] , видала наказ № 89/22182-Х про визнання оригіналу свідоцтва про право власності виданого на підставі розпорядження відділу приватизації житла Харківської районної державної адміністрації недійсним. (т. 1 а.с. 52). У подальшому 13.01.2017, особі, що діяла від імені [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] ) був виданий дублікат свідоцтва про право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] . (т. 1 а.с. 53). На підставі отриманих документів, 14.11.2017 ТОВ «Архітектурне бюро технічних ідей» виготовлено новий технічний паспорт на квартиру (т. 1 а.с. 54-57). 09.07.2018 ТОВ «Архітектурне бюро» надало відповідь вих. № 01 на адвокатський запит, відповідно до якої, у ТОВ «Архітектурне бюро технічних ідей» відсутні будь-які замовлення або укладені договори на виконання послуг з [PERSON] з дійсними паспортними даними серії [NUMBER] , тобто на паспорт який дійсно видавався на ім`я [PERSON] (т. 1 .а.с. 58-59). Отже, судом було встановлено, що на підставі отриманих дублікатів правовстановлюючих та технічних документів, особою, що використовувала паспорт на ім`я [PERSON] серії [NUMBER] , 16.11.2017 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] . 19.12.2017 між [PERSON] , особа якої була встановлена на підставі паспорта на ім`я [PERSON] (серія [NUMBER] ) та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу від 19.12.2017, серія та номер 9165 про продаж квартири за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Падалко Р.О. (т. 1 а.с.101). Під час судового розгляду було досліджено засвідчену копію висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 8-4/1852 від 11.01.2019 за результатами проведення почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні № 12018100020003726, який був отриманий представником позивача від Дарницького управління поліції ГУНП у м. Києві. (т. 2 а.с. 22-41). Вищевказана копія висновку експерта засвідчена особистим підписом слідчого СВ Дарницького управління поліції ГУНП у м. Києві Бондар А.Р. Згідно із висновками експерта № 8-4/1852 від 11.01.2019 за результатами проведення почеркознавчої експертизи підписи від імені [PERSON] в графі продавець у Договорі купівлі-продажу від 19.12.2017; в графі після слів «відповідальність за достовірність наданих документів несе…» та графі «ПІБ підпис» Заяву-опису про надання адміністративних послуг від 07.11.2017; в графі після слів «Підписи наймача та членів сім`ї» та графі «Підпис» Заяві керівникові органу приватизації Дарницької РДА в Києві; в графах «підпис/Продавець» Попереднього договору № 09/12 від 09.12.2017; в графі під написом «Зміст ст.ст. 240, 245-249 ЦК України, ст. 237-239, 244, 248-250, щодо поняття довіреності, її форми, строків …» Довіреності 06.10.2017р.; після слів «Написано власноручно 26.10.2017р….» Заяви від імені [PERSON] до Дарницького УП ГУНП у м. Києві - виконанні не [PERSON] , а іншою особою. Відповідно до висновків Верховного суду, що викладені у Постанові від 05.02.2020 у справі № 461/3675/17 «Ухвалюючи рішення у справі, місцевий суд правильно врахував, що висновок № 6/154 від 23 березня 2017 року, підготовлений у рамках кримінального провадження особою, яка є атестованим судовим експертом, відповідає положенням статті 102 ЦПК України.» Суд враховує допустимість висновку експерта як письмового доказу, оскільки експертиза проведена у кримінальному провадженні містила інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений. Представники відповідачів, заперечуючи проти вказаного письмового доказу, не надали доказів на його спростування, не скористалися правом на заявлення клопотання про призначення відповідної експертизи у цій справі, не ставили перед судом питання про виклик у судове засідання експерта, який проводив почеркознавчу експертизу. Отже, на думку суду, висновок експерта за результатами проведення почеркознавчої експертизи в межах кримінального провадження щодо дійсності підпису [PERSON] у ряді документів, у тому числі у договорі купівлі-продажу спірної квартири, оцінюється судом як письмовий доказ у сукупності з іншими доказами (копією паспортів, дублікатів документів) та свідчить про той факт, що спірна квартира вибула з власності [PERSON] поза її волею. Суд, звертає увагу що до 01.01.2013 державна реєстрація відомостей про виникнення, зміну, припинення права власності та обтяжень нерухомого майна здійснювалась органами БТІ без наслідків втрати права власності на нерухоме майно у випадку тривалої його не реєстрації. Лише після 01.01.2013 на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та речових прав» та наказу Міністерства юстиції України № 1844/5 від 14.12.2012, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 за № 2102/22414 «Про затвердження Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна» покладено на Державну реєстраційну службу України. Таким чином, право власності [PERSON] на спірну квартиру було зареєстровано органами БТІ та не потребувало обов`язковій перереєстрації у Реєстрі прав власності на нерухоме майно. При цьому, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр речових прав). Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнано судом недійсним. З правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 по справі 145/2047/16-ц вбачається, «що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення» Щодо витребування майна з чужого незаконного володіння, то під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав. Обґрунтовуючи вимоги в частині позовних вимог про витребування спірної квартири, позивач послався на те, що відчуження даного майна відбулось особою, яка не мала на це право та поза волею дійсного власника майна [PERSON] . Вказувала на відсутність волі власника на таке відчуження. Згідно зі статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. У постанові Верховного Суду України від 16.08.2017 у справі № 6-54цс17 зроблено висновок, що «право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України сформульований у постанові від 17.02. 2016 у справі № 6-2407цс15). Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеним у постанові Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі № 1522/25684/12 та у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 285/3414/17. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У пунктах 142, 146, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18) зроблено висновок, що «метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника». Виходячи з правової природи віндикаційного позову, для правильного вирішення такого спору, суд повинен встановити фактичного володільця спірного майна, яким є відповідач [PERSON] . Оскільки [PERSON] , як реєстраційний власник спірної квартири на час вирішення спору, набув її у власність на підставі оплатного договору купівлі-продажу від 19.12.2017, укладеного ним та особою яка була встановлена на підставі паспорта на ім`я [PERSON] (серія [NUMBER] ), він є добросовісним набувачем спірної квартири у розумінні положень статті 388 ЦК України, оскільки добросовісність набуття майна наявна тоді, коли майно за відплатним договором придбано в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати. Наслідком вибуття майна з володіння власника поза його волею, є витребування такого майна від його останнього набувача (віндикація). Зважаючи на те, що між [PERSON] та відповідачем не існувало жодних юридичних відносин, а позивач [PERSON] , який є правонаступником після смерті [PERSON] позбавлений можливості у порядку звернення до нотаріуса отримати свідоцтво про права на спадщину та зареєструвати за собою право власності на спірне нерухоме майно, суд вважає, що вимога про витребування у відповідача з володіння спірної квартири, заявлена у відповідності до чинного законодавства і є правомірною вимогою, оскільки майно вибуло з володіння власника не з його волі. Застосування у спірних правовідносинах речово-правового механізму повернення майна (віндикації), не позбавляє [PERSON] , як добросовісного набувача квартири, можливості відновити свої права шляхом пред`явлення майнових вимог до продавця спірної квартири щодо повернення їй сплачених грошових коштів, з підстав передбачених статтею 661 ЦК України. Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі 753/11965/19 (провадження № 61-1157св21). Щодо скасування державної реєстрації права власності відповідача на спірну квартиру, то підставою для реєстрації речових прав стало рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалко Р.О. на підставі договору купівлі-продажу від 19.12.2017. У висновку Верховного Суду, що був викладений у Постанові № 359/2597/18 від 25.05.2021 зазначено, що наявність рішення суду про задоволення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. Згідно з ч.3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. З наведеного вбачається, що позивач не може у встановленому законом порядку захистити своє порушене право, а саме здійснити дії пов`язані із внесенням відомостей до Єдиного державного реєстру прав власності. Здійснення власником свого права власності передусім полягає у безперешкодному, вільному та на власний розсуд використанні всього комплексу правомочностей власника, визначених законом, - володіння, користування, розпорядження майном. Разом з тим, статтею 41 Конституції України та статтею 321 ЦК України регламентовано принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. В постанові від 24.06.2020 по справі № 202/7415/16-ц Верховний Суд зазначив зокрема, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. З метою відновлення порушеного права позивача, суд вважає за необхідне також скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] (з паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданий 22.08.2002, видавник Дарницьке РУ ГУ МВС України в м. Києві) на спірну квартиру та скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірну квартиру (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:1415103680000; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер:38818749 від 19.12.2017 12:40:10; номер запису про право власності:24020696). Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Водночас відповідачем не було надано жодних доказів на спростування вимог позову. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6 472 грн. 28 коп.

Outcome: approved