Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-24 00:00:00

23 травня 2022 року представник позивача [PERSON] - адвокат Бачинський А.В. звернувся до Бориславського міського суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки і піклування виконавчого комітету Бориславської міської про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги представник позивача мотивує тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який між ними було розірвано 05 червня 2009 року, у шлюбі в них народилась дитина - дочка [PERSON] , [INFO] . З моменту розірвання шлюбу дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач зовсім не приймає участі у вихованні дитини та не бере жодної добровільної участі у її утриманні. Відповідач [PERSON] зловживає наркотичними засобами та з 01.08.2020 перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом: F11.2. З 2009 року [PERSON] зовсім самоусунувся від взяття участі у житті дитини. Відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, взагалі не спілкується з дочкою в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення. Такою девіантною поведінкою та своїм способом життя, відповідач негативно впливає на духовний та моральний розвиток дитини. Дитина проживає з позивачкою, та перебуває на її повному утриманні. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його неповнолітньої дочки [PERSON] також підтверджена висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради затвердженого рішенням виконавчого комітету від 19 травня 2022 року № 114. У зв`язку з викладеним вище, просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 01.07.2022 відкрито провадження у справі вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 25.07.2022 року. У підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник позивача - адвокат Бачинський А.В. направив клопотання про розгляд підготовчого засідання без його участі, позовні вимоги підтримає в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив підготовче засідання розглядати без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Третя особа орган опіки і піклування виконавчого комітету Бориславської міської в підготовче засідання не з`явився, представник Подставек Г. подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позов підтримала в повному обсязі. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до положень ч. ч. 3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, зокрема сімейних правовідносин щодо невиконання батьком обов`язків щодо належного піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її підготовку до самостійного життя. Відповідач [PERSON] та позивачка [PERSON] перебували у шлюбі, який між ними розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 05.06.2009, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориславського МУЮ Львівської області, актовий запис № 45 (а.с.6). Відповідач [PERSON] та позивачка [PERSON] є батьками [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.03.2007, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориславського МУЮ Львівської області (а.с. 5). Актом від 02.05.2022 затвердженого директором ПП «Борислав комфорт» встановлено, що дитина [PERSON] проживає без реєстрації за адресою [ADDRESS] разом з матір`ю позивачкою по справі (а.с. 7). Позивачка [PERSON] передбачає у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим 29.11.2012 виконавчим комітетом Східницької селищної ради, м. Борислав, Львівська обл., актовий запис №20 (а.с. 10). Відповідно рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області №114 від 19.05.2022 року «Про надання висновку до суду про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] » затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , у зв`язку з ухиленням від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, для подання до суду (а.с. 12). Як вбачається із висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради затвердженого рішенням виконавчого комітету № 114 від 19.05.2022 року - відповідач [PERSON] самоусунувся від виховання дитини, не дбає про її фізичний та моральний розвиток, матеріально не забезпечує. Окрім того, [PERSON] перебуває на обліку у лікаря - нарколога на програмі ЗПТ (метадон). [PERSON] , як батько дитини, не бажає брати участі у вихованні дочки, не бажає проводити з дівчинкою час дозвілля чи навіть спілкування у соціальних мережах. А це є підтвердженням байдужого ставлення до дитини та неналежного виконання батьків своїх батьківських обов`язків. Батько залишив сім`ю, коли [PERSON] був рік. Неповнолітня [PERSON] проживає з матір`ю та вітчимом, якого називає татом. Дівчинка має тісний емоційний зв`язок з вітчимом [PERSON] , який в подальшому має намір всиновити дитину. Враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дітей виконавчого комітету Бориславської міської ради, як органу опіки та піклування, вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно неповнолітньої [PERSON] , є доцільним та відповідає інтересам дитини. З цього вбачається, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками щодо виховання дитини, не усвідомлює відповідальність за її виховання та розвиток. Фактично ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] проживає окремо від своєї сім`ї, перебуває на обліку у лікаря - нарколога на програмі ЗПТ (метадон). Відтак, з огляду на вище викладене, судом встановлено факт винної поведінки відповідача [PERSON] , тобто факт свідомого ухилення батька від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, оскільки він не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її здоров`я, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини як складову виховання, не спілкується з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, оскільки проживає тривалий час окремо від дитини, не надає дитині доступу до культурних та інших цінностей; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, оскільки не бажає виконувати своїх батьківських обов`язків. До вказаного висновку суд прийшов, проаналізувавши наведені вище докази на відповідність їх критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 р. передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, що є найважливішими обов`язками матері та батька. Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У разі ухилення останніх від виконання обов`язків по вихованню дитини, мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. Чинним сімейним законодавством передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Так, згідно зі ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається (ч.1 ст.81 ЦПК України), в судовому засіданні досліджено кожний доказ, що міститься в матеріалах цивільної справи і відповідає вимогам належності, допустимості і достовірності. Судом забезпечено учасникам справи принцип процесуальної рівності сторін і надано можливість кожній стороні довести ті обставини, на які вона посилається. Разом з тим, суд констатує факт, що відповідач [PERSON] не скористався правом заперечити щодо позову та подати відзив на позовну заяву про позбавлення його батьківських прав, а навпаки, в подав заяву, в якій визнав позовні вимоги у повному обсязі, що свідчить про його свідоме небажання виправити свою поведінку щодо виховання дитини, тобто про факт винної поведінки відповідача. Вказаний висновок суду ґрунтується також на висновках, що викладені в постановах Верховного Суду, які суд враховує відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України. Так, у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі №209/2821/15-ц (провадження №61-2357св18), від 21.11.2018 року у справі №201/6232/17 (провадження №61-41214св18) визначено поняття ухилення батьків від виконання своїх обов`язків та зазначено про необхідність встановлення судом доведеності факту винної поведінки відповідача у спорі вказаної категорії. Верховним Судом роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав, які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Верховним Судом роз`яснено, що так як позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка має серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини, встановлені статтею 166 СК України, то позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Таким чином, суд прийшов до переконання, що права неповнолітньої дитини [PERSON] на належне піклування з боку батьків про фізичний і духовний розвиток дитини - порушені. Факт ухилення відповідача без поважних причин від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини знайшов своє підтвердження та позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до його дитини буде відповідати інтересам дитини. Будь-яких доказів протилежного та доказів на підтвердження обставин, які перешкоджали б відповідачу у виконанні ним своїх обов`язків по відношенню до дитини суду не надано. За вимогами ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved