Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості в розмірі 150 000 грн за договором позики від «25 листопада 2021 року». Позивач позов мотивує тим, що 25 листопада 2021 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого він передав у власність відповідачу 150 000 гривень, а відповідач зобов`язалась повернути суму повністю до 25 січня 2022 року. Однак, свої зобов`язання за договором позики відповідач не виконала, грошові кошти у визначені строки йому не повернула, на його вимогу про повернення позики надіслала через приватного нотаріуса заяву за реєстровим № 2017, зі змісту якої вбачається, що відповідачка не має можливості на даний час виконати свої зобов`язання перед позивачем за договором позики, а тому позивач змушений звернутись до суду для захисту своїх прав та просить стягнути з відповідача заборгованість в примусовому порядку. Ухвалою від 04 липня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається із матеріалів справи (а.с.3), 25 листопада 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено у письмовій формі договір позики грошових коштів в сумі 150 000 гривень, відповідно до умов якого позивач передав у власність відповідачу 150 000 гривень, а відповідач зобов`язалась провернути позику до 25 січня 2022 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до вимог ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Крім цього, частиною 1 ст.1049 ЦК України регламентовано, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак, як встановлено в ході розгляду справи, та вказані обставини відповідачем не спростовано, взяті на себе зобов`язання за умовами договору позики відповідач [PERSON] не виконала, у визначені строки позику не повернула внаслідок чого допустила утворення заборгованості перед позивачем на суму позики. На вимогу позивача про повернення позики, відповідач надіслала через приватного нотаріуса Синюк С.В. заяву, зареєстровану в реєстрі за № 2017, зі змісту якої вбачається, що відповідачка не має можливості на даний час виконати свої зобов`язання перед позивачем за договором позики і отримає таку можливість після продажу належного їй нерухомого майна. Проте грошові кошти на даний час позивачу відповідачем не повернуто. А тому суд вважає, що позивач вправі відновити свої порушені майнові права шляхом стягнення із відповідача заборгованості за договором позики в розмірі 150 000 гривень. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: approved