Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

28.09.2021 до Дарницького районного суду м. Києва на підставі ухвали Київського апеляційного суду від 10.09.2021 надійшла заява [PERSON] про встановлення факту постійного проживання на території України, подана її представником адвокатом Діденком В.Є. Відповідно до протокола автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.09.2021 для розгляду справи визначено суд у складі головуючого судді Курічової В.М. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04.10.2021 заяву залишено без руху, надано заявниці строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 5 днів з дня вручення ухвали. 03.11.2021 до суду надійшла заява у новій редакції, у якій усунто недоліки відповідно до вимог ухвали суду від 04.10.2021 у встановлений судом строк. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08.11.2021 заяву прийнято до розгляду, призначено судовий розгляд. На обґрунтування заяви представник заявниці - адвокат Діденко В.Є. зазначив, що заявниця народилась хлопчиком [INFO] в США, (та мала ім`я при народженні - [PERSON] ); батько: [PERSON] , громадянин Куби, мати: [PERSON] , [INFO] . Факт народження [PERSON] зареєстровано в посольстві СРСР в США. З 09.05.1987 по 10.07.1992 [PERSON] разом з батьками проживав у м. Сімферополь, Кримська обл., УРСР. В 1996 його усиновили [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з чим його прізвище, ім`я та по батькові було змінено на - [PERSON] . В подальшому ім`я було змінено на « [PERSON] » внаслідок гендерної орієнтації та фактичного перебування у шлюбних відносинах з [PERSON] . Заявниця є громадянкою Сполучених Штатів Америки, однак має намір оформити громадянство України за територіальним походженням, тому представник просить установити факт її проживання на території України включно до 24.08.1991. 13.12.2021 представник заінтересованої особи подав письмові пояснення на заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, згідно з яким зазначає, що надані заявницею докази не можуть підтвердити факт її проживання на території України до 24.08.1991, оскільки законодавством передбачено інший перелік документів, які необхідно надати як докази для набуття громадянства України за територіальним походженням. В судовому засіданні представник заявниці адвокат Діденко В.Є. підтримав заяву про встановлення факту, просив її задовольнити, зазначив, що засобами поштового зв`язку надіслав для огляду судом оригінали документів, копії яких додано до заяви. В судове засідання 18.07.2022 представник заінтересованої особи не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, тому суд розглянув справу за його відсутності. Заслухавши пояснення представника заявниці, вивчивши доводи учасників справи, викладені в письмових заявах, дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали письмових доказів, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви з огляду на таке. Згідно з п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як вбачається з поданої заяви, заявниці - [PERSON] , [INFO] , громадянці США необхідно установити факт її постійного проживання на території України включно до 24.08.1991 з метою подальшого набуття громаянства України. Норми права, які застосував суд. Відповідно до ст. 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом. Підстави і порядок набуття та припинення громадянства України, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань щодо громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України «Про громадянство України» від 18.01.2001 № 22235-ІІІ (далі - Закон). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону громадянство України набувається, зокрема, за територіальним походженням. Статтею 8 Закону врегульовано порядок набуття громадянства за територіальним походженням. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням. Пунктом 25 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України № 215 від 27.03.2001 (далі - Порядок) передбачено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону, подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Пунктом 44 Порядку передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до [INFO] на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Фактичні обставини справи, установлені судом. - з посвідчення особи № [NUMBER] , переклад якого з англійської на українську мову посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н.М., зареєстрованого в реєстрі за № 5002, вбачається, що, заявницею є [PERSON] , [INFO] (а.с. 112-114); - з ордеру Моніторингової місії з прав людини в Україні про проведення правової експертизи про встановлення факту народження від 20.10.2020 вбачається, що факт народження [PERSON] на території Сполучених Штатів Америки є легітимним; належність до громадянства Російської Федерації не виявлено; належність до громадянства України за територіальним походженням виявлено; зв`язки з Україною і родинних і сімейні зв`язки за допомогою фактичних шлюбних відносин з [PERSON] , який є етнічним українцем, вважається легітимним (а.с. 108-111). - з афідевіту, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н.М., зареєстрованого в реєстрі за № 5004 вбачається, що [PERSON] отримано Ордер моніторингової місії ООН з прав людини в Україні про проведення правової експертизи про встановлення факту народження [INFO] (а.с.115-118). Щодо оцінки судом допустимості таких доказів як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 76 ЦПК України ці дані встановлюється, зокрема, такими засобами, як письмовими доказами. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Представник заявниці як докази на підтвердження факту постійного проживання [PERSON] станом на 24.08.1991 на території України надає такі документи: - оригінал адресного листка вибуття, виданий «Отделом УФМС России по Республике Крым в Центральном районе г. Симферополя» - про те, що « [PERSON] , [INFO] , пол. жен., гражданство Украина, США, была зарегистрирована с 09.05.1987 до 10.07.1992 по месту жительства по адресу: [ADDRESS] ; орган регистрации ОУФМС России по Республике Крым в Центральном р-не г. Симферополя 910-002; выбыл: ГДР (Германская Демократическая Республика); снят с регистрационного учета 07 октября 2020 года (копія на а.с. 102); - оригінал довідки про народження, яку видано 01.09.2020 «Отделом записи актов гражданського сотояния города Симферополя Департамента записи актов гражданського сотояния Министерства юстиции Республики Крым» про те, що «В органе записи актов гражданского состояния имеется запись акта о рождении от 10 июля 1985 г., которую составило Посольство СССР в США, о том, что ребенок [PERSON] родился [INFO] в США, штат Нью-Йорк, г. Нью-Йорк. Отец: [PERSON] , [INFO] , гражданин Кубы, национальность кубинец; мать: [PERSON] , [INFO] , гражданка СССР, национальность русская. После усыновления ФИО [PERSON] -Барского изменены на [PERSON] , место рождения изменено - г. Москва, РСФСР. По причине гендерной ориентации изменены ФИО с [PERSON] на [PERSON] . Фамилия изменена на после заключения брака на територии США с [PERSON] (копія на а.с. 103); - оригінал архівної довідки вих. № 12, яку видано 02.10.2021 за підписом начальника архіву та ректора «МБДОУ №2 «Звездочка» г. Симферополя муниципального образования городской округ г. Симферополя Министерства образования и науки Российской Федерации» про те, що «В документах архива значится, что [PERSON] , [INFO] , уроженка города Нью-Йорка,США, проживавшая по адресу: [ADDRESS] посещала Детский сад [ADDRESS] ) в период с сентября 1989 по март 1992 года. Приказы: О зачислении № 26 от 29.08.1989, Об отчислении № 43 от 01.03.1992. Основание: фонд 2718, вяз.№ 4, арх. № 17» (копія на а.с. 104). - а також копію архівної довідки (оригінал якої представником заявниці до суду не надано), з тим самим вих. № 12, яку видано 02.10.2021 за підписом начальника архіву та ректора «МБДОУ №2 «Звездочка» г. Симферополя муниципального образования городской округ г. Симферополя Министерства образования и науки Российской Федерации» про те, що «В документах архива значится, что [PERSON] по рождению [PERSON] , [INFO] , уроженка города Нью-Йорка,США, проживавшая по адресу: [ADDRESS] посещала Детский сад [ADDRESS] ) в период с сентября 1989 по март 1992 года. Приказы: О зачислении № 26 от 29.08.1989, Об отчислении № 43 от 01.03.1992. Основание: фонд 2718, вяз.№ 4, арх. № 17». Отже, у цій довідці додатково містяться ще два абзаци, а також змінено зміст довідки (копія на а.с. 134 (зворот). Таким чином, представник заявниці відповідно до «Намібійських винятків» просить покласти в основу судового рішення як письмові докази документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою. «Намібійські винятки» (англ. «Namibia exception») - принцип міжнародного права, згідно з яким документи, видані окупаційною владою, повинні братися судами до уваги, якщо їх нехтування веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Розгляд судами таких документів не означає автоматичного визнання окупаційної влади. «Намібійські винятки» вперше були сформульовані у практиці Міжнародного суду ООН, зокрема в його Консультативному висновку від 21 червня 1971 року (Namibia case). Міжнародний суд ООН у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Ситуація в Намібії та в Україні значно відрізняється. Зокрема, Намібія вважалася повністю окупованою Південною Африкою та на її території діяли офіційні органи, створені Південною Африкою, тоді як в Україні (станом на час подання до суду заяви про встановлення факту) окупованою була лише частина території України, при цьому в Криму діяли офіційні органи РФ. Однак суд звертає увагу заявниці та її представника, що в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 квітня 2017 року №9-697/0/4-17 вказано, що з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilaєcu and others v. Moldova and Russia»)документи, видані органами та установами (зокрема лікувальними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку ст. 2571 ЦПК України (в редакції ЦПК України станом на 11 квітня 2017 року - «Стаття 2571. Особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України). Отже, покладення в основу рішення суду як доказів документів, що видані органами та установами, які знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою, можливе лише у виняткових випадках, які стосуються встановлення не будь-яких юридичних фактів, а лише факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, (видані, зокрема, лікувальними закладами). Справа, що розглядається, не стосується встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Окрім того, документи, які надав представник заявниці, видані саме органами окупаційної влади, а не лікувальними закладами. Тому суд не бере їх до уваги, оскільки вони є недопустимими доказами. Окрім того, архівна довідка № 12, яку видано 02.10.2021 за підписом начальника архіву та ректора «МБДОУ №2 «Звездочка» г. Симферополя муниципального образования городской округ г. Симферополя Министерства образования и науки Российской Федерации», а саме - поданий для огляду судом 11.01.2022 оригінал та надіслана на електронну пошту 15.07.2022 копія не відповідають також критерію достовірності доказів. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Так, оригінал архівної довідки, копія якого міститься на а.с. 104, та надана суду 15.07.2021 копія архівної довідки а.с. 134 (зворот) мають однаковий номер, обидві видані 02.10.2021 одним і тим самим органом, однак мають різний зміст. Тому суд не може їх взяти до уваги як докази факту постійного проживання заявниці на території України включно до 24.08.1991 як за критерієм допустимості, так і за критерієм достовірності, яким мають відповідати докази. Буд-яких інших доказів, які б підтверджували факт постійного проживання заявниці [PERSON] , [INFO] , громадянки США, на території України включно до 24.08.1991, суду не надано. Оцінивши всі надані суду докази, кожен окремо з точки зору належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що у справі відсутні докази, які б підтверджували факт постійного проживання заявниці [PERSON] , [INFO] , громадянки США, на території України включно до 24.08.1991, тому у задоволенні заяви необхідно відмовити.

Outcome: dismissed