Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-14 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та примусове зняття з реєстрації. В обґрунтування позову зазначають, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26.12.1995, власниками житлового будинку під номером [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження № [NUMBER] від 06.02.1987 [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON] . В подальшому [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] і отримала прізвище чоловіка [PERSON] . Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу № [NUMBER] від 17.12.2010 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно свідоцтва про шлюб № [NUMBER] від 22.01.2011 зареєструвала шлюб із [PERSON] та отримала прізвище [PERSON] . Відповідно до довідки про склад сім`ї № 106 від 27.07.2021, виданої виконавчим комітетом Монастирищенської міської ради Черкаської області [PERSON] про те, що до складу сім`ї (зареєстровані у приміщенні), що по [ADDRESS] входять: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] . В даному будинку по сьогоднішній день зареєстрований [PERSON] . Відповідач був зареєстрований в даному будинку з її дозволу, проте в кінці січня місяця 2021 року, після розірвання шлюбу з [PERSON] , за вказаною адресою не проживає. Відповідно до акту від 27.07.2021 [PERSON] дійсно зареєстрований по [ADDRESS] , проте за місцем реєстрації не проживає, на території [ADDRESS] не перебуває і фактичне місце його проживання не встановлено. Відповідач в добровільному порядку відмовляється від зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою. На підставі вище викладеного вважають, що [PERSON] повинен бути визнаний судом таким, що втратив право користування житловим будинком, за вище вказаною адресою, оскільки фактично не проживає в ньому та повинен бути знятий з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Будь-якої домовленості про збереження за відповідачем житлової площі за період його не проживання не існує. Просять позбавити [PERSON] [INFO] , права користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та зняти з реєстрації місця проживання у виконавчому комітеті Монастирищенської міської ради Черкаської області [PERSON] [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 12.08.2021 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 08.11.2021 зупинено провадження у справі. Ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати від 27.01.2022 відновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 19.05.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов підтримав повністю, просив його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи, повідомлена у встановленому законом порядку, при причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення судового розгляду на адресу суду не надходило. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи, повідомлена у встановленому законом порядку, при причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення судового розгляду на адресу суду не надходило. В судове засідання представник відповідача [PERSON] не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, при причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення судового розгляду на адресу суду не надходило. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи, повідомлений у встановленому законом порядку, клопотань про відкладення судового розгляду на адресу суду не надходило. В підготовче засідання представник третьої особи виконавчого комітету Монастирищенської міської ради не з`явився, просить справу розглядати у відсутність представника, позовні вимоги визнають повністю, про що подали заяву. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників, що не з`явилися. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд заслухавши пояснення представника позивачів, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 26.12.1995, виданого згідно з розпорядженням № 5 від 08.12.1995 та яке зареєстроване Христинівським відділком Черкаського бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за № 3 (а.с. 11). Згідно змісту позовної заяви позивач [PERSON] після реєстрації шлюбу з [PERSON] отримала прізвище « [PERSON] ». Шлюб розірвано 13.07.2010, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] , виданого повторно 17.12.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану Монастирищенського районного управління юстиції Черкаської області (а. с. 13). [PERSON] після реєстрації шлюбу отримала прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] , виданого 22.01.2011 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Жашківського районного управління юстиції у Черкаській області (а.с. 14). [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 21.01.2021, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] , виданого 21.01.2021 Монастирищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 10). Нормами статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64 ЖК України). Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї, як зазначено у частині другій статті 64 ЖК України (ч. 3 ст. 64 ЖК України). Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є (була) членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи, як члена сім`ї. Судом встановлено, що відповідач вселився до житлового приміщення позивачів, як член їх сім`ї, за їх згодою. У статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Тобто, будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. Позивачі обґрунтовуючи позовні вимоги посилалися на ст. 71, 72 ЖК України, які унормовують користування житловим приміщенням в будинках державного і громадського житлового фонду. Судом встановлено, що спірний житловий будинок належить позивачам [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності, а тому до правовідносин, які виникли між членом сім`ї власника житла суд застосовує положення Цивільного кодексу України. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, при розгляді питання про припинення права користування колишнього члена сім`ї власника житла, суд має зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін. Позбавлення особи житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені строки у жилому приміщенні без поважних причин. У позовній заяві позивачі зазначають, що відповідач із кінця січня місяця 2021 року у спірному домоволодінні не проживає без поважних причин. Дані твердження позивача спростовуються письмовими доказами наявними у матеріалах справи. Так, позивачі з даним позовом звернулись 06.08.2021, тобто менше одного року. В той час коли законодавством передбачено, що член сім`ї втрачає право на користування житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, тобто підстав для пред`явлення даного позову до спливу однорічного терміну позивачі не мали. Відповідно до довідки про склад сім`ї № 106, виданої 27.07.2021 виконавчим комітетом Монастирищенської міської ради Черкаської області до складу сім`ї [PERSON] (зареєстровані у приміщенні) будинку [ADDRESS] входять: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). На підтвердження факту непроживання відповідача у домоволодінні [ADDRESS] позивачем надано акт підтвердження фактичного місця проживання особи на території міста Монастирища та села Нового Міста від 27.07.2021, відповідно до якого [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактичне місце проживання не встановлено, за місцем реєстрації не проживає та на території [ADDRESS] не перебуває. Даний доказ суд оцінює критично з тих підстав, що обстеження домоволодіння у складі комісії було проведено 27.07.2021 (один день), а висновок надано про те, що відповідач не проживає за вказаною адресою невизначений період часу, тобто із даного висновку неможливо встановити тривалість відсутності відповідача за вказаною адресою. Інших доказів на підтвердження відсутності відповідача у спірному домоволодінні матеріали справи не містять. Разом з тим, відповідно до витягу з наказу від 02.04.2021 № 80 відповідач [PERSON] залучений для участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони в районі проведення операції об`єднаних сил та засобів на території Луганської та Донецької областей з 05.04.2021 (а.с 62). Згідно з довідкою виконавчого комітету Монастирищенської міської ради Черкаської області № 160 від 03.11.2021, виданої [PERSON] , [INFO] , згідно записів погосподарської книги він з 15.02.2008 по даний час зареєстрований по [ADDRESS] , а також з 15.02.2008 по 04.03.2021 дійсно постійно проживав за даною адресою. З 04.03.2021 на підставі наказу комісара 1 ОТБр №41рс. від 04.03.2021 року призваний у Збройні Сили України за контрактом у добровільному порядку у військову частину [NUMBER] (а. с. 96). Відповідно до відповіді т.в.о. начальника штабу першого заступника командира військової частини [NUMBER] № 2467 від 29.12.2021 на запит представника позивача [PERSON] військовослужбовець за контрактом військової частини [NUMBER] старший солдат [PERSON] дійсно був залучений до сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях з 12.03.2021 та вибув з району проведення операції об`єднаних сил та засобів 14.12.2021 (а.с. 112). Згідно з витягом із наказу командира військової частини [NUMBER] № 292 від 14.12.2021 вважати такими, що вибули з району проведення операції об`єднаних сил та засобів з 14.12. 2021 старшого солдата [PERSON] (а.с. 113). Відповідно до витягу із наказу № 54/ДСК від 01.04.2021 «Про залучення особового складу до сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій і Луганській областях» залучено до складу сил і засобів об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій і Луганській областях із 12.03.2021 старшого солдата [PERSON] , водія автомобільного відділення взводу забезпечення військової частини [NUMBER] (а.с. 114 - 115). Згідно з довідкою № 128, виданої 25.01.2022 т.в.о. начальника штабу першого заступника командира військової частини [NUMBER] старшому солдату [PERSON] , [INFO], в тому, що він дійсно проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] [ADDRESS] з 04.03.2021 по теперішній час (а.с. 127). Тобто, з наявних доказів вбачається, що відповідач у справі [PERSON] з 04.03.2021 по 25.01.2022 (дата видачі довідки № 128)перебував на військовій службі у військовій частині. Таким чином, відсутність відповідача [PERSON] у спірному житловому будинку без поважних причин понад один рік не доведено позивачами належними та допустимими доказами, а перебування відповідача [PERSON] на військовій службі з 04.03.2021 по 25.01.2022 є поважною причиною відсутності члена сім`ї власника житла та збереження за ним даного житла. Щодо позовної вимоги про зняття з реєстрації місця проживання, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 16 ЦК України вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права, що узгоджується із позицією Верховного Суду у справі № 336/1773/17, провадження № 61-5924св18 від 14.05.2020. А тому, оскільки позовна вимога про зняття з реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] є похідною вимогою від позовної вимоги про позбавлення відповідача [PERSON] права користування житловим приміщення, у задоволенні якої судом відмовлено, а тому і у задоволенні позовної вимоги про зняття з реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] суд вважає за необхідне відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] , серії [NUMBER] від 31.03.2021 [PERSON] є інвалідом 2 групи (а.с. 6). Згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] , серії [NUMBER] від 08.07.2020 [PERSON] є інвалідом 2 групи (а.с. 6). Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Оскільки, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, позивачі звільненні від сплати судового збору, а тому судовий збір компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed