Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

1.16.12.2021 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до УПП в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби в Одеській області. 2.Позивач просить суд стягнути з УПП в Одеській області за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 4 000 грн. моральної шкоди. 3.20.12.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі. 4.14.03.2022 відповідач Головне управління Державної казначейської служби в Одеській області подало відзив на позов. 5.30.05.2022 відповідач УПП в Одеській області подало відзив на позов. 6. [PERSON] \~позов обґрунтовує\~тим,\~що постановою від 12.03.2021 УПП в Одеській області у справі про адміністративне правопорушення позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Згодом в судовому порядку зазначена постанова була скасована, а провадження закрито. Позивач вважає, що внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в 4 000 грн. Заподіяння моральної шкоди полягало в приниженні честі та гідності [PERSON] як педагога зі стажем більше 20 років, так як він завжди дотримується правил дорожнього руху. Моральні переживання зумовлені: страхом бути повторно зупиненим працівниками поліції з тих самих підстав; необхідністю доводити спочатку свою невинуватість, а потім в суді доводити протиправність рішення про притягнення до відповідальності; у порушенні нормального способу життя, що примусило шукати адвоката, підлаштовувати свій особистий час для зустрічей з адвокатом, відвідування судових засідань; в результаті незаконних дій працівника поліції позивач не зміг потрапити на важливу зустріч з експертною групою під час проведення акредитаційної експертизи, що зіпсувало його репутацію із роботодавцем. 7.Відповідач - УПП в Одеській області заперечує проти позову. Рішення суду, яким скасовано постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не містить посилання на те, що посадова особа, яка винесла постанову допустила порушення норм чинного законодавства. Тобто, вчинення неправомірних дій особисто інспектором патрульної поліції не встановлено, а скасування постанови про накладення штрафу, закриття провадження не тягне наслідків цивільно-правового характеру і не є доказом заподіяння моральної шкоди. Тобто, відсутні складові цивільного правопорушення (шкода, протиправне діяння, причинний зв`язок). Розмір шкоди нічим не обгрунтовано. 8.Відповідач - Головне управління Державної казначейської служби в Одеській області заперечує проти позову. Казначейська служба жодними своїми діями не порушувала права та інтереси позивача та не спричиняла шкоди останньому. Саме спричинення моральної шкоди позивачеві з боку відповідачеві не доведено, як і не доведена сума моральної шкоди. Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 9.12.03.2021 постановою серії ЕАН №3906378, винесеною УПП в Одеській області накладено адміністративне стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно\~ [PERSON] , за ч.2 ст.122 КУпАП, щодо порушення ним вимог п.8.7.3 ПДР. А саме, рухався по смузі для реверсивного руху позначеною дорожньою розміткою 1.9 при вимкненому сигналізації реверсивного світлофора. Накладено адміністративне стягнення у виді штрафу 425 грн. 10.Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25.05.2021 у справі № 523/4928/21, скасовано постанову серії ЕАН №3906378 від 12.03.2021 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 2 ст. 122 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу правопорушення та провадження у справі закрито. Вирішуючи спір суд виходив з наступного. 11.Предметом спору є заподіяння особі з боку органу державної влади моральної шкоди, а його підставами визнання судом протиправним рішення про притягнення до адміністративної відповідальності. Як на праву підставу відшкодування шкоди позивач посилається на ст. 23 та 1174 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». 12.Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди й умовою цивільно-правової відповідальності. У зв`язку з цим, з`ясуванню підлягають обставини щодо шкоди, протиправної поведінки та причинного зв`язку між ними, вина особи. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. 13.Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню підлягає шкода завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. 14.Згідно зі статтею 2 Закону про порядок відшкодування шкоди, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановления виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. 15.Отже, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких встановлюється у частині 1 статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону. 16.Статтею 1174\~ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. 17.Стаття 1174\~ЦК України є спеціальною і передбачає певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. 18.Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: 1) неправомірні дії цього органу, 2) наявність шкоди та 3) причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою (постанова Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №920/715/17). Наявність цих умов у межах розгляду цивільної справи має довести позивач (постанова Верховного Суду від 25.10.2021 у справі №686/27099/20). 19.Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. 20.Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. 21.У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. 22.Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішенні порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно. 23.Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 24.Моральна шкода полягає: 1)у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4)у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи ( ч. 2 ст. 23 ЦК України). 25.Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані, зокрема, Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. 26.Слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам і завжди викликає у людини негативні емоції. 27.У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Отже, лише негативні емоції та незручності, що не досягли рівня страждання або приниження, не свідчать заподіяння моральної шкоди та, відповідно, не дають підстав для відшкодування. 28.Позивач [PERSON] стверджує, що обставинами (фактами), якими з боку УПП в Одеській області було заподіяно моральної шкоди є скасування в судовому порядку постанови у справі про адміністративне правопорушення, якою на [PERSON] було накладено штраф, та закриття провадження у даній справі. 29.Протиправність дій поліцейського патрульної поліції, що виніс постанову про притягнення [PERSON] до відповідальності встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили. 30.Відповідач не заперечує наявність таких обставин. Разом з тим, заперечує визнання вини чи протиправності дій інспектора, не вбачає причинного зв`язку між ними. 31.Оцінюючи доводи обох сторін щодо наявності чи відсутності причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою, суд виходив з такого. 32.Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана якимись іншими обставинами. 33.Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 34. [PERSON] пояснює, що заподіяння моральної шкоди полягало в приниженні його честі та гідності як педагога зі стажем більше 20 років, так як він завжди дотримується правил дорожнього руху. Моральні переживання зумовлені: страхом бути повторно зупиненим працівниками поліції з тих самих підстав; необхідністю доводити спочатку свою невинуватість, а потім в суді доводити протиправність рішення про притягнення до відповідальності; у порушенні нормального способу життя, що примусило шукати адвоката, підлаштовувати свій особистий час для зустрічей з адвокатом, відвідування судових засідань; в результаті незаконних дій працівника поліції позивач не зміг потрапити на важливу зустріч з експертною групою під час проведення акредитаційної експертизи, що зіпсувало його репутацію із роботодавцем. 35.В свою чергу, відповідач стверджував, що скасування постанови про накладення штрафу та закриття провадження не є доказом заподіяння моральної шкоди особі. 36.Суд зазначає,\~що постанова у справі про накладення адміністративного стягнення хоч і була скасована в судовому порядку, але між цим фактом та тими переживання, про які стверджує позивач, не прослідковується зв`язок. Звісно факт притягнення до адміністративної відповідальності може викликати негативні емоції в особи. Але не усі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Не від цих дій УПП в Одеській області позивач зазнав страждань, а швидше від бажання ще раз утвердити свою правоту. Суд вважає, що ситуація, що досліджується за справою, не має психологічно деструктивного характеру для позивача, яка призводить до негативних змін у структурі особистості: в емоційній сфері, у психофізіологічному стані та у звичній діяльності, додаткові перешкоди для реалізації його оптимальної життєдіяльності, порушення соціального функціонування, життєвих планів. 37.При цьому одна лише обставина скасування постанови про накладення адміністративного стягнення не може бути безумовною обставиною за якої особа щоразу позиватиметься до держави про відшкодування моральної шкоди. Постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності скасовано та закрито провадження у справі без встановлення судом факту вчинення з боку посадових осіб УПП в Одеській області порушень норм чинного законодавства. Закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.10.2020 року у справі № 312/262/18). 38.Підсумовуючи, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. 39.Судові витрати відсутні.

Outcome: dismissed