Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] з вимогами про визнання дійсним укладеного 15.07.2018 року попереднього договору купівлі продажу житлового будинку із господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладеного між ним та [PERSON] .Також просить суд визнати за ним право власності на вказаний будинок. На обґрунтування позову зазначив, що 15.07.2018 року між ним та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу (розписку) житлового будинку із господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У розписці вказаний строк виконання до 01.02.2019 року. Після закінчення обумовленого строку [PERSON] , не оформив вказаного договору в нотаріальному порядку, посилаючись на те, що не може оформити правовстановлюючі документи на будинок через поширення коронавірусної інфекції COVID 19 та свій похилий вік. Позивач зазначає, що право власності на будинок зареєстроване на батька відповідача - [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідач є спадкоємцем після його смерті за законом першої черги та фактично прийняв спадщину після його смерті. З огляду на вказане, вважає, що відповідач на час укладення вказаного вище договору купівлі-продажу був власником спірного будинку. Посилаючись на вказані вище обставини придбання ним будинку, на підставі ч.2 ст.220 ЦК України, просить визнати зазначений вище договір з відповідачем дійсним та визнати за ним право власності на житловий будинок із господарськими будівлями. Відповідач [PERSON] направив до суду заяву про визнання позову. З наданих сторонами письмових доказів, суд встановив такі фактичні обставини справи та визначив такий зміст спірних правовідносин: Відповідно до змісту частини 4 статті 206 Цивільного процесуального Кодексу у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Перевіркою питання наявності законних підстав для задоволення позову та з`ясування питання, чи не порушує визнання позову відповідачами вимог закону, прав, свобод чи інтересів інших осіб, судом встановлено: Дослідивши в порядку спрощеного провадження матеріали справи, суд встановив: З копії архівної довідки № 378 від 13.12.2021 року, встановлено, що житловий будинок із господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] є власністю [PERSON] . З копії свідоцтва про народження [NUMBER] встановлено [PERSON] є сином [PERSON] . З копії довідки Синицівської сільської ради № 27 від 26.07.2018 року встановлено, що [PERSON] має в особистій власності житловий будинок із господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] . З копії довідки виконавчого комітету Синицівської сільської ради від 16.08.2018 року встановлено, що [PERSON] помер [INFO] . Як встановлено з копії розписки від 15.07.2018 року [PERSON] отримав від [PERSON] 8000 грн. в рахунок продажу житлового будинку із господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який належав його батькові [PERSON] та належить йому за правом спадкування. У розписці зазначено, що вона написана у присутності свідків. З копії листа від 31 січня 2018 року вбачається, що [PERSON] повідомляє, [PERSON] про те,\~що не може оформити купівлі продажу житлового будинку\~із господарськими\~будівлями,\~розташованого за\~адресою:\~ [ADDRESS] в нотаріальному порядку через неможливість прибути в Україну через похилий вік. З копії паспорту [NUMBER] виданого 22 травня 2009 року Київським РВ ОГУМВС України, встановлено, що позивач є громадянином України, [INFO] , уродженцем с.Кам`яний Брід, Ульяновського району, Кіровоградської області. З копії картки платників податків встановлено, що реєстраційний номер облікової картки платника податків позивача [NUMBER] . Як встановлено з копії звіту про проведення незалежної оцінки продажу житлового будинку\~із господарськими\~будівлями,\~розташованого за\~адресою:\~ [ADDRESS] вартість будівлі становить 36200 грн. 00 коп. Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову з таких підстав. Суд приходить до висновку, що до визначених судом правовідносин сторін підлягають застосуванню такі правові норми: Відповідно до ч.3 ст. 12 ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ч.1\~ст.\~80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до змісту ч.1 ст.658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.\~ Позивачем не наведено доказів права власності відповідача [PERSON] на спірне майно. Крім того, відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч.3 ст.640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Всупереч наведених вище вимог ч.3 ст. 12 , ч.1 ст.81 ЦПК України позивачем не доведено того, що відповідач [PERSON] на час продажу житлового будинку\~із господарськими\~будівлями,\~розташованого за\~адресою:\~ [ADDRESS] був його власником. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. У справі не наведено доказів втрати можливості укласти належним чином договору купівлі-продажу спірної садиби, адже для її укладення не обов`язкова особиста присутність її власника. Зокрема є можливість укласти угоду через представника у передбаченому законом порядку. Відповідно до п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України. З огляду на те, що договір купівлі-продажу укладений особою, яка не є власником майна, а також на те, що позивачем не доведено факту безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та втрати можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин, позов задоволенню не підлягає. Така позиція висловлена і Верховним Судом України в постановах у справі №6-1288цс17 від 06.09.2017 року та № 665/2266/16-ц 04.03 2019 року. Згідно ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у позові суд покладає судові витрати на позивача.

Outcome: dismissed