Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-27 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що державним виконавцем безпідставно не знято арешт, накладений 21 серпня 2007 року на все його (невизначене) нерухоме майно, у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Оскільки дане обтяження державним виконавцем не може бути знято в зв`язку із завершенням виконавчого провадження та закінченням строку зберігання його матеріалів, наявність цього обтяження перешкоджає реалізації позивачем своїх прав власника. У зв`язку з цим просить на захист свого права власності зняти арешт з його майна. Позивач та його представник, будучи повідомленим про розгляд справи, до суду не прибули, причини неявки суду не повідомили. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, повторно в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на підставі ст. 223 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 210 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в загальному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно листа Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області №11243 від 04 червня 2018 року, шляхом перевірки інформації, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна [PERSON] , встановленого в даному реєстрі наявний запис №5548129 щодо арешту всього майна, що належить на праві власності [PERSON] накладеного на виконання постанови державного виконавця ДВ-6-87 від 21 серпня 2007 року. На виконанні у відділі в 2007 році перебувало виконавче провадження №303912 з виконання виконавчого листа від 05 травня 2003 року №2-2121 виданого Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення зі [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] . Постановою державного виконавця від 29 липня 2013 року вказане виконавче завершено на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» в зв`язку з закінченням передбаченого строку для даного виду стягнення. Заборгованість на момент повноліття дитини складає 39 216 грн. 24 коп. Майно, на яке можливо звернути стягнення відсутнє, стягувачу роз`яснено право па звернення до суду з позовом про стягнення коштів у твердій грошовій сумі. Відповідно до інформації, що міститься в Автоматизованій системі виконавчого провадження, станом па 04 червня 2018 року відсутня інформація, щодо перебуванні на виконанні у відділі інших виконавчих проваджень за яких боржником є [PERSON] , а стягувачем є [PERSON] . В зв`язку з тим, що строк зберігання завершених виконавчих проваджень у відділах державної виконавчої служби становить три роки, матеріали даного виконавчого провадження знищені і виконавче провадження не може бути відновлено, відтак Вишгородський районний відділ державної виконавчої служби не має можливості винести рішення про зняття арешту з майна боржника [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції на час накладання арешту державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться на підставі заяви правоволодільця (правонабувача), сторін (сторони) правочину, за яким виникло речове право, або уповноважених ними (нею) осіб. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі в редакції чинній на момент закінчення виконавчого провадження), виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення. Вимогами ч. 1-2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. У зв`язку з тим, що вказане виконавче провадження завершено та не може бути розпочате знову, матеріали якого знищені, зазначене унеможливлює зняття арешту з майна позивача в порядку передбаченому Законом. Умовами порушення прав [PERSON] як власника майна, в даному випадку є наявне обтяження - арешт на все (невизначене) майно останнього, на підставі постанови ВДВС Вишгородського РУЮ прийнятої в межах виконавчого провадження, яке на даний час є завершеним, коли арешт з майна останнього в порядку передбаченому Законом не знятий. Позивач позбавлений можливості зняти арешт зі свого майна в інший позасудовий спосіб. Та обставина, що по закінченому виконавчому провадженню існує заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 39 216 грн. 24 коп., підставою для відмови в захисті права власності позивача бути не може, оскільки виконавче провадження закінчено в 2013 році, коли особа з того часу не позбавлена права порушувати питання про стягнення заборгованості по аліментам згідно ст. 194 СК України, а подальше занадто тривале збереження арешту всього (невизначеного) майна позивача не може бути виправданим, не відповідає принципу правової визначеності і порушує право особи мирно володіти своїм майном згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Що стосується вимоги позивача про зобов`язання Вишгородського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Міністерства юстиції України вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис №5548129 про обтяження (арешт) нерухомого майна, то вказане для захисту прав позивача не потребується, коли рішення суду про скасування арешту з майна виконується відповідним державним реєстратором в порядку передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а відповідач позбавлений можливості скасувати арешт у зв`язку із закінченням виконавчого провадження та знищенням його матеріалів згідно Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 25.12.2008 року № 2274/5. Таким чином, суд доходить висновку, що порушені права позивача підлягають захистові, а позов про це частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial