Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

Адвокат Манзюк Т.Ю., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із зазначеною позовною заявою, яку мотивує тим, що 19.01.2022 року [PERSON] отримала від [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 90000 грн., які відповідачка повинна була повернути до 30.04.2022 року в тому ж розмірі, про що свідчить власноруч написана нею розписка. На момент звернення до суду з позовною заявою, відповідачем зобов`язання виконано частково, заборгованість повністю не погашена. З огляду на викладене, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 36 000 грн., та понесені позивачем судові витрати у загальному розмірі 6012,25 грн., з яких: 5000 грн. - витрати на професійну правничу допомогу, 1012,25 грн. - судовий збір. Позивач в судове засідання не з`явися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином, однак його представник - адвокат Манзюк Т.Ю. надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задоволити. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явилася повторно, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, в тому числі й шляхом повідомлення на офіційному веб-сайті судової влади. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 19.01.2022 року позивач [PERSON] надав у борг відповідачці [PERSON] грошові кошти в сумі 90000 грн., які остання зобов`язалася повернути до 30.04.2022 року, що підтверджується оригіналом власноруч написаної розписки [PERSON] , що долучена до матеріалів справи. Відповідачка, зобов`язана була повністю повернути позивачу суму позики до 30.04.2022 року. Проте, у вищевказаний строк, відповідачка в порушення своїх договірних зобов`язань не повернула повну суму позики, а лише 54000 грн. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як зазначено у ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Обов`язок позичальника повернути позику визначений ст. 1049 ЦК України, відповідно до якої позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України від 02.07.2014 року (у справі № 6-79 цс 14) відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. За положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. ст. 526, 527 ЦК України належним виконанням зобов`язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов`язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що між сторонами у справі фактично був укладений договір позики на суму 90000 грн., на строк з 19.01.2022 року до 30.04.2022 року, що підтверджується оригіналом розписки, яка містить усі істотні моменти передбачені для договору. Судом встановлено, що відповідачка взяті на себе зобов`язання, щодо повернення грошових коштів, у строк обумовлений сторонами не виконала в повному обсязі, будь-якого доказу щодо повного повернення коштів на адресу суду не надходило. Беручи до уваги наведені вище фактичні обставини справи та ненадання відповідачем жодних доказів щодо спростування наявності суми наявної заборгованості, суд приходить до висновку, що заявлена адвокатом Манзюк Т.Ю., який діє в інтересах [PERSON] вимога щодо стягнення залишку заборгованості за борговою розпискою ґрунтується на вимогах закону, а тому позов в цій частині підлягає до задоволення. Що стосується вимоги адвоката щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то позивачем чи його представником не надано суду жодного документального підтвердження щодо наявності у позивача витрат на професійну правничу допомогу (квитанції, договір про надання правничої професійної допомоги, тощо), а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні такої слід відмовити. (постанова КЦС ВС від 23.06.2022 р. №607/4341/20). З огляду на вищезазначене, поданий адвокатом Манзюк Т.Ю., який діє в інтересах [PERSON] , позов підлягає до часткового задоволення. У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачки належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 992,40 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved