Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-27 00:00:00

02 листопада 2021 року адвокат Кручек О.О. звернулася до суду в інтересах [PERSON] з позовом до Гончарівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області як органу опіки та піклування про скасування усиновлення. Позовна заява мотивована тим, що на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, позивачем [PERSON] усиновлено [PERSON] , [INFO] , змінено її прізвище, по батькові та дату народження на [PERSON] , [INFO] , а також змінено місце народження. Зазначає, що після усиновлення, коли [PERSON] подорослішала стало зрозуміло, що це складна дитина. Вона перестала поважати матір, почала гуляти та вживати спиртні напої, грубити, відмовлялася допомагати по господарству, навпаки висловлює до матері претензії щодо неприбирання або неприготування їжі, ставиться до матері як до прислуги. А останнім часом почала піднімати на матір руку, говорити, що якщо та помре, вона набуде право власності на її майно. Після того, як позивачка розповіла [PERSON] , що та усиновлена, поведінка доньки погіршилася. З кожним днем донька стала некерованою, грубою, повністю ігнорує матір, заявляє, що та їй ніхто, всяко намагається образити та принизити матір, відкрито заявляє про свою ненависть, лається нецензурною лаякою. За останній рік між ними стосунки значно погіршилися у зв"язку з постійними конфліктами і подальше спільне сімейне проживання стало неможливим. Після того як [PERSON] втекла з дому, її було влаштовано до педіатричного відділенння в КНП "Чернігівська ЦРЛ", а з 24.03.2021 органом опіки та піклування була влаштована до Чернігівського центру соціально-психологічної реабілітації дітей (далі Центрі). Повертатися в родину дитина не бажає, також не бажає бачитися з мамою. Протягом останнього року позивачка вживала всіх заходів задля належного виховання доньки, її гармонійного розвитку, але через поведінку останньої, ставлення до теперішньої сім"ї, подальший розвиток відносин, спільне проживання і виконання позивачкою як матір"ю своїх батьківських обов"язків не можливе. Позивач посилаючись на вказані обставини та п.3 ч.1 ст.238 СК України просить скасувати усиновлення [PERSON] на підставі рішення Прилуцького районного суду Чернігівської області від 18 червняя 2008 року у справі № 2-о-116/08, - внести зміни до актового запису про народження [PERSON] № 97 від 02 листопада 2008 року, а саме: змінити прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] »; по батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] »; дату народження з « [INFO] » на « [INFO] »; місце народження з «м. Чернігів» на «м. Ічня», поновити відомості записані до усиновлення, а саме, в графі мати " [PERSON] " з приміткою у графі "Для відміток" зазначити "Мати позбавлена батьківських прав на підставі рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 14.04.2007 р. в справі № 2- 395/2007року"; в графі батько - відомості (не відомі позивачу), які були записані зі слів матері відповідно до ч. 1 ст.135 СК України, що підтверджується довідкою відділу РАЦС Ічнянського районного управління юстиції Чернігівського обласного управління юстиції № 115/02- 54 від 22.11.2006 р., -свідоцтво про усиновлення серії [NUMBER] від 27.08.2008 року, видане відділом РАЦС Ічнянського районного управління юстиції Чернігівської області, анулювати, та видати нове свідоцтво про народження; -передати [PERSON] (після усиновлення [PERSON] ) Гончарівській селищній раді Чернігівського району Чернігівської області як органу опіки та піклування. У відзиві на позов, відповідач - Гончарівська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області як орган опіки та піклування, посилаючись на ст.215 СК України, п.1.3 Порядку провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей, зазначила, що є неналежним відповідачем по вимогам про скасування усиновлення. ( а.с.43-44) У відзивах на позов співвідповідачі - Чернігівська районна державна адміністрація Чернігівської області та Служба у справах дітей Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області, просили в задоволені позову відмовити, вказували на відсутність підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст.238 СК України для скасування усиновлення, оскільки зміна поведінки дитини в негативний бік не могла статися поза волею усиновлювачки, адже вихованням дитини позивачка почала займатися, коли дитині було ще 1 рік 8 місяців. За інформацією Чернігівського центру соціально-психологічної реабілітації дітей, де дитина знаходилася з 26.03.2021 по 24.12.2021, мати жодного разу не відвідала доньку, не поцікавилася її життям та станом здоров`я. Лише влітку передала дитині валізу з речами. В період перебування дитини в Центрі, позивачка розмовляла по телефону з донькою та адміністрацією закладу емоційно, роздратовано, або кидала слухавку. [PERSON] часто намагалася додзвонитися матері, в тому числі і в присутності психолога, але жодного разу конструктивної розмови не вийшло. Дівчинка дуже болісно сприймає ситуацію, що склалася, визнає, що багато в чому теж поводилась неправильно, до останнього сподівалася, що мама приїде і забере її. Вважають, що відносини, які виникли між усиновлювачкою і дитиною, пов`язані перш за все з конфліктом між ними та ускладнені особливостями перехідного віку дитини, що не може бути підставою для скасування усиновлення. В даній ситуації, вважають, що є місце ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків. ( а.с.72-73,75-76) У відповідях на відзиви Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області та Служби у справах дітей Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області, представник позивача проти тверджень співвідповідачів про те, що зміна поведінки дитини в негативний бік не могла статися поза волею позивачки, заперечує, вказуючи, що останніми не враховано, що така поведінка дівчини викликана сукупністю деяких факторів: спадковість, перехідний вік, обізнаність дитини про її статус усиновленої дитини, що вплинуло на її поведінку. Вважає, що за такі фактори поведінки дитини мати не може нести відповідальність. Натомість, Служба у справах дітей Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області не допомогла ні матері, ні дитині психологічною підтримкою, та нічого не зробила для їх примирення, а орган опіки та піклування в особі Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області налаштував дитину проти матері, що стало підставою для погіршення відносин в родині.( а.с.105-108) Ухвалою суду від 05 листопада 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. ( а.с.33-34) Ухвалою суду від 28 грудня 2021 року за клопотанням представника позивача залучено до участі в справі співвідповідачами: Чернігівську районну державну адміністрацію Чернігівської області та Службу у справах дітей Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області. (а.с.58-59) 14 січня 2022 року протокольною ухвалою суду залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - неповнолітню [PERSON] . (а.с.93) 25 січня 2022 року ухвалою суду, у відповідності до ч.4 ст.63 ЦПК України, за клопотанням неповнолітньої [PERSON] , замінено її законного представника - [PERSON] (позивача) на орган опіки та піклування в особі Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області. ( а.с.115) Ухвалою суду від 25 січня 2022 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та її представник пред`явлений позов підтримали з підстав, викладених в позові та наполягали на задоволенні. Зокрема, позивач [PERSON] стверджувала, що стосунки з дитиною зіпсувалися три роки тому, коли у дитини розпочався перехідний вік. Причиною конфліктів стало те, що дочка її не слухала, поверталася додому пізно, не допомагала по господарству, тікала з дому, ображала нецензурними словами, погано вела себе у школі, пошкодила в будинку меблі, стіни, порізала свої джинси, не давала їй ночу спати, включаючи музику або світила в обличчя телефоном. Вона зверталася за допомогою до Служби у справах дітей, хотіла щоб з дитиною попрацював психолог, але таку допомогу їй не надали. Вважає, що дитина повина беззаперечно слухатися батьків і допомагати по господарству. Вона не може вплинути на поведінку [PERSON] , здійснювати виховання дитини та повноцінно виконувати свої батьківські обов`язки. Їх спільне проживання є неможливим, так як дитина її дратує і вона не хоче більше спілкуватися з дочкою, відновлення стосунків є неможливим. Представник відповідача Гончарівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області як орган опіки та піклування - Качаненко Ю.О. в судовому засіданні пояснила, що питанням усиновлення та усиновленими дітьми займається орган опіки та піклування Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області, а тому їй мало чого відомо про сім"ю Плюти. З дитиною та позивачем вона познайомилися після того, як позивач, влітку 2020 року звернулася до них, бо хотіла відмовитися від дитини. Вона відвідувала цю сім"ю, надавала посильну допомогу для зближення стосунків між дитиною та матір"ю, але безрезультатно. Дитина на даний час проживає з бабусею - [PERSON] зі згоди останньої, яка є матір"ю колишнього співмешканця позивача. Стосунки між бабусею і дитиною довірливі, між ними є порозуміння, конфліктних ситуацій не було. За час перебування дитини у бабусі мати ні разу не відвідала дитину, і не цікавилася нею. При спілкуванні з дитиною вона з"ясувала, що до дитини застосовувалося фізичне насильство, що впливало на поведінку дитини. Також відомо, що дитина втекла з дому після конфлікту з мамою у школі. Вважає, що до дитини потрібен був інший підхід ніж той, який вибрала позивач, і з дитиною можна нормально спілкуватися. Виходячи з тих відносин, які склалися між дитиною та матір"ю, вважає, що усиновлення суперечить інтерсам дитини і не забезпечує сімейного виховання, а тому вона не заперечує проти скасування усиновлення, тільки з інших підстав ніж зазначено в позові. Після оголошення перерви відповідачем подано заяву про продовження розгляду справи без участі їх представника, та про відсутність заперечень проти задоволення позовних вимог, заявлених до Гончарівської селищної ради. Представник співвідповідачів: Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області як органу опіки та піклування, Служби у справах дітей Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області - Браженко Л.Г. в судовому засіданні позов не визнала, вказала на відсутність підстав передбачених п.3 ч.1 ст.238 СК України для задоволення позову, при цьому посилалася на обставини, які викладені у відзивах на позов. Неповнолітня [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову з підстав передбачених п.3 ч.1 ст.238 СК України заперечувала. Пояснила, що у дитинстві вона відчувала до себе дбайливе ставлення, заботу зі сторони матері. Але коли помер її тато (співмешканець позивача) та її старший брат (рідний син позивача) поведінка матері дуже змінилася. Мати майже перестала з нею спілкуватися, постійно кричала, била, говорила, що вона з дитбудинку, що вона ніхто, що спортила їй життя. Вона не відчувала від матері любові. Коли мати її била, вона збігала здому. Щоб якось привернути увагу матері інколи вона вела себе погано. Будучи у [PERSON] вона хотіла налагодити з мамою відносини, телефонувала їй, але та не йшла на контакт. Усвідовлює, що не завжди вела себе добре, що не завжди була права, але вважає, що саме таке відношення матері до неї вплинуло на її поведінку. У разі скасування усиновлення просила залишити теперішні її прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, оскільки вона до них вже звикла. Законний представник неповнолітньої [PERSON] не погодилася з позовом і відстоювала позицію, що скасування усиновлення з тих підстав, з яких заявлено позов не буде відповідати інтересам дитини. Третя особа: Чернігівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чернігівському районі Чернігівської області Північно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в судове засідання надали клопотання про розгляд справи без участі їх представника. ( а.с. 132) Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є співмешканцем позивача, з якою проживає півтора роки. Разом з ними [PERSON] проживала лише три місяці, і в той період були конфлікти між позивачем та дитиною, оскільки [PERSON] не хотіла допомагати по господарству, висловлювала невдоволення до матері, інколи не ночувала вдома, кричала на матір, говорила образливі слова. Ніяких відносин позивач та дитина тривалий час не підтримують. Йому відомо, що [PERSON] декілька раз телефонувала до мами, чому, йому невідомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є подругою [PERSON] . Коли [PERSON] знаходилася в Центрі позивач через неї передавала для [PERSON] одяг, а коли [PERSON] знаходилася в лікарні перед поміщенням до Центру - передала через неї чашку та ложку. Їй відомо, що [PERSON] один раз втікла здому зимою вночі, та ночувала у неї, бо мати була в стані алкогольного сп"яніння. Коли між [PERSON] та позивачем були конфлікти, вони лаялися одна на одну нецензурною лайкою, і ніякої поваги одна до одної у них, вона не побачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є хрещеним [PERSON] та кумом позивача, з якою у нього дружні стосунки. Спочатку між позивачем та [PERSON] були хороші відносини, позивач про дитину турбувалася, займалася вихованням, здоров"ям дитини. Відносини між ними зіпсувалися півтора-два роки тому. Вважає, що причиною цього став перехідний вік дитини. Позивач скаржилася йому, що її викликали із-за поведінки [PERSON] до школи. Відомо, що сварки між ними виникали тому що [PERSON] не хотіла допомагати по господарству. Сам він, нічого поганого не може сказати ні про [PERSON] , ні про позивача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вона працює практичним психологом в Чернігівському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей. Пояснила, що [PERSON] поступила до Центру у березні 2021 року, її емоційний стан був не стабільний, поводилася неадекватно, у неї були часті зміни настрою, погано спала, їла, і це на нервовому грунті. Кожна бесіда з дитиною тривала годинами, у дитини була потреба говорити. [PERSON] дуже сильно переживала за стосунки з мамою, розповідала про своє життя в родині, при цьому була щирою. [PERSON] відчувала себе непотрібною в сім`ї, нелюбимою, не бачила розуміння, вважала, що її не чують. На результат її підліткової поведінки вплинуло те, як вона жила. [PERSON] імпульсивна, вперта, самостійна, порядна, чесна дитина. Вона дуже любить розмовляти, але цього їй не вистачало з мамою. Перебуваючи у Центрі [PERSON] хотіла помиритися з мамою, її тягло додому, була готова допомагати мамі. У дитини часто виникало бажання поговорити з мамою, але мама не йшла на контакт. Тому вона запропонувала свою допомогу у налагоджені їх стосунків, але позивач не виявила такого бажання, відмовлялася говорити з дитиною, а потім взагалі заблокували номер свідка. Весь час перебування [PERSON] у [PERSON] дитиною цікавилася бабуся, купувала їй все необхідне. В той же час, позивач, за 9 місяців перебування дитини у Центрі жодного разу не приїжджала, не цікавилася дитиною, не проявляла до дитини ніякої турботи, лише один раз передала через інших людей з дому речі. За час перебування в Центрі [PERSON] дуже змінилася, потребує підтримки. З досліджених письмових доказів, судом встановлено, що рішенням Прилуцького районного суду Чернігівської області від 18 червня 2008 року у справі №2-о-116/08, яке набрало законної сили, задоволено заяву [PERSON] про усиновлення дитини. (а.с.89) Усиновлено [PERSON] , [INFO] , [PERSON] . Внесено зміни до актового запису №97 від 02 листопада 2006 року, складеного відділом РАЦС Ічнянського районного управління юстиції Чернігівської області про народження [PERSON] , записано матір`ю - [PERSON] , батьком - [PERSON] . Змінено прізвище, по батькові, дату народження, місце народження дитини [PERSON] , [INFO] , а саме: прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », по батькові « [PERSON] » на « [PERSON] », дату народження з « [INFO] » на « [INFO] », місце народження з «м. Ічня» на «м. Чернігів», ім`я « [PERSON] » залишено без змін. На час ухвалення рішення про усиновлення дитині було 1 рік 8 місяців. У листопаді 2021 року [PERSON] звернулася з позовною заявою про скасування усиновлення на підставі п.3 ч.1 ст.238 СК України - між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Із характеристики КЗ «Чернігівський ліцей» Чернігівської обласної ради, за підписом директора та класного керівника, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , навчалася в даному закладі з 19.11.2014 по 06.09.2017. Під час навчання в початковій ланці зарекомендувала себе як працелюбна учениця. Вона мала досягнення достатнього та високого рівня, мала широкий кругозір, добре розвинуте логічне мислення. На уроках поводила себе дисципліновано, виконувала весь обсяг завдань, проте не завжди була активна на уроці. Мала потенціал для підвищення рівня навчальних досягнень. Мала своєрідний характер, завжди висловлювала власну думку, особливо, коли була з чимось не згодна. В середній школі [PERSON] продовжувала докладати зусилля у навчанні, брала активну участь в тренінгових заняттях, під час яких іноді порушувала дисципліну, але спокійно реагувала на зауваження вчителя. Дівчина не хотіла засмучувати матір і дуже турбувалася з приводу інформування матері з приводу порушення нею дисципліни. На гуртках часто робила поробки або малюнки мамі. [PERSON] замикалася в собі та без заперечень виконувала завдання, якщо вчитель казав, що телефонуватиме матері під час порушення дисципліни класу. Під час індивідуальних бесід психолога закладу [PERSON] розповідала, що мама її сварить за зауваження і погані оцінки. Свої речі дівчина тримала в ідеальному порядку. Завжди була одягнена охайно. Дбайливо ставилася до свого та шкільного майна. До роботи відносилась старанно. Брала активну часть у громадському житті школи та классу, залюбки виконувала різні доручення. Мала авторитет серед товаришів, було багато друзів, підтримувала дружні стосунки з багатьма дітьми. Мама брала активну участь у житті дівчинки, завжди цікавилась поведінкою та навчанням. Матеріально забезпечувала дитину всіма необхідними речами для навчання та розвитку ( а.с. 24). В характеристиці від 04 жовтня 2021 року, наданої директором та класним керівником Слабинської загальноосвітньої школи І-ІІ ст. Гончарівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, зазначено, що [PERSON] навчалася в школі в першому, другому класах та з п`ятого по дев`ятий класи. За результатами навчання в 9 класі має середній рівень знань. Проявляла більший нахил до предметів гуманітарного циклу. На уроках не завжди була уважна та активна. Не дуже наполеглива в досягненні навчальної мети, не систематично і не раціонально виконувала навчальну роботу. Мала задовільну змішану пам`ять та добрий загальний розвиток, проявляла інтерес до ігрових видів спорту. До виконання громадських доручень ставилась не завжди добросовісно. Не вимоглива до себе. Могла пропускати навчальні заняття без поважних причин. Правопорядку не порушувала. [PERSON] не завжди стримана у виявленні своїх емоцій, не розсудлива, часто не реагувала на зауваження вчителя. Реакція на критику не адекватна. Мати, [PERSON] , приділяла належну увагу вихованню доньки, цікавилась життям класу та школи, батьківські збори відвідувала постійно. Вдома були створені належні умови для життя дитини та виконання нею шкільних домашніх завдань. До школи [PERSON] ходила завжди охайно вдягненою ( а.с. 27). Згідно характеристики Гончарівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області №78 від 27.09.2021, [PERSON] декілька років зовсім перестала знаходити порозуміння з донькою [PERSON] , яка, зі слів матері, не слухалась, не допомагала по дому, пропускала заняття в школі, не мала бажання вчитися, що призводило до сварок. З боку [PERSON] не спостерігались материнська любов та ласка до доньки. [PERSON] неодноразово заявляла, що хоче відмовитися від доньки. Представники селищної ради, районної служби у справах дітей проводили бесіди з [PERSON] та [PERSON] , але покращення у відносинах було тимчасовими. ( а.с.79) Згідно характеристики Гончарівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області №79 від 27.09.2021, [PERSON] з квітня 2021 року з матір`ю, в [ADDRESS] , не проживає. Любить займатися спортом, грає в футбол. Навчалася в 9 класі Слабинської ЗОШ І-ІІІ ст., мала багато пропусків. Деякий час навчалася та проживала в інтернаті м. Чернігів. [PERSON] завжди була забезпечена одягом, харчуванням, але теплих відносин матері та дитини не було. В сім`ї давно не має взаєморозуміння між донькою та матір`ю. Виникали сварки. [PERSON] могла без відома матері зникати з дому на день-два, вночі повертатися додому. Під час розмов, у [PERSON] агресії по відношенню до матері не було. Було бажання налагодити з матір`ю дружні стосунки. (а.с.80) У повідомленні директора Чернігівського центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 01-23/7 від 11.01.2022 зазначається, що у період перебування [PERSON] , [INFO] , у центрі (з 26.03.2021 по 24.12.2021) її мати [PERSON] жодного разу не відвідала доньку, її життям, станом здоров`я, розвитком, навчанням не цікавилася. Психолог закладу [PERSON] постійно намагалася вийти на контакт з матір`ю дитини, кілька разів спілкувалася з нею в телефонному режимі з приводу доньки та налагодження стосунків. Однак, мати була категоричною, відмовлялася спілкуватися з донькою, з адміністрацією закладу, розмовляла емоційно, роздратовано. Директором також була проведена бесіда з матір`ю щодо виконання батьківських обов`язків, вона пообіцяла приїхати до закладу, але обіцянку не виконала. В подальшому вона заблокувала телефонний номер психолога. Емоційний стан дівчинки за період перебування в центрі був нестабільний, вона переживала за розрив стосунків з матір`ю, була не впевнена в майбутньому, розгублена, мала підвищений рівень тривожності, збудливості, знижену самооцінку. Мати одного разу (приблизно влітку) передала дитині валізу з її особистими речами. Грошей, солодощів чи іншого за весь час не передавала. [PERSON] часто намагалася додзвонитися матері (також і в присутності психолога) та поговорити з нею, але жодного разу адекватної, конструктивної розмови не вийшло, жінка або кидала слухавку або говорила грубо з дитиною. [PERSON] емоційно прихильна до матері, безумовно любить її, на початку хотіла повернутися в сім`ю, до останнього не вірила, що мати буде відмовлятися від неї, сподівалася на повернення, але наразі зрозуміла, що проживати спільно вони навряд зможуть, дівчина вдячна жінці, образи не тримає, намагається зрозуміти її емоційний стан та прийняти її поведінку, хоче щоб питання якнайшвидше вирішилося, обстановка стабілізувалася і дівчина рухалася далі. Від спілкування з матір`ю не відмовляється, навіть має наміри допомагати їй в разі потреби. ( а.с.74) У повідомленні Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області від 31.08.2021 зазначено, що 05.03.2021 о 11.22 год. [PERSON] зверталася на лінію 102 з приводу зникнення доньки [PERSON] , 14 років, яка 04.03.2021 о 15.00 год. пішла з дому, і не повернулася, куди пішла не повідомила. Дитину було знайдено у [ADDRESS] у подруги. В подальшому, на гр. [PERSON] 30.03.2021 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП ( а.с.77) Згідно з висновком Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області як органу опіки та піклування від 24 січня 2022 року, скасування усиновлення [PERSON] , [INFO] , є недоцільним, оскільки: - зміна поведінки дитини в негативний бік не могла статися поза волею усиновлювачки, адже дитина проживає з нею з моменту усиновлення - 30 червня 2008 року, тобто її вихованням позивачка почала займатися, коли дівчинці було ще 1 рік 8 місяців; -відносини, які виникли між усиновлювачкою і дитиною, пов`язані перш за все з конфліктом між ними та ускладнені особливостями перехідного віку дитини; -стосунки між дитиною та усиновлювачкою, які роблять неможливими їхнє спільне проживання, склалися саме з вини усиновлювачки, яка ухиляється від виконання батьківських обов`язків та підлягає позбавленню батьківських прав. ( а.с. 101-104) Відповідно до статей 32, 51 Конституції України, статті 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. У статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом частин першої, другої та шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до статті 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 232 СК України усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. В контексті положень про усиновлення та батьківство усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька (матері) стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися її вихованням та розвитком таким чином і в такому обсязі, які в мінімальному значенні закріплені у законодавстві та визначаються загальними уявленнями про батьківство. При цьому зовнішньо також має прослідковуватися те, що дитина відчуває, що вона перебуває в такому оточенні, яке забезпечить їй у необхідному випадку допомогу, зокрема і на її прохання у звичайних побутових обставинах. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 204/586/20 (провадження № 61-8871св21). З метою недопущення порушення інтересів дитини частиною першою статті 238 СК України передбачено виключний перелік підстав, за наявності яких суд може скасувати усиновлення. Так, у частині першій статті 238 СК України зазначено, що усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Згідно із статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 5 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Відповідно до частини першої, четвертої статті 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей, ратифікованою Законом України «Про ратифікацію Європейської конвенції про усиновлення дітей» від 15 лютого 2011 року № 3017-VI, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом. Усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним тільки за рішенням суду за позовами батьків, усиновлювача, опікуна, піклувальника, органу опіки та піклування, прокурора, а також усиновленої дитини, яка досягла чотирнадцяти років ( ч.1 ст.236, ч.1 ст.238, ст.240 СК України). Одним із головних критеріїв щодо забезпечення усиновленої дитини духовним та фізичним розвитком є сім`я. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував на тому, що розвиток дитини, її виховання базується насамперед на сімейному вихованні. Завдання інституту усиновлення полягає у формуванні стабільних та гармонійних умов життя усиновленої дитини, тому, насамперед, стабільними, незмінними повинні бути самі відносини, які виникли внаслідок факту усиновлення. Припинення таких відносин може тяжко травмувати дитину та істотно відобразитися на її інтересах. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З досліджених доказів, судом не встановлено, що зміна поведінки дитини в негативну сторону сталася поза волею позивача, оскільки встановлені у справі обставини вказують на те, що поведінка позивача також вплинула на її стосунки з дитиною, адже дитина проживає з позивачем з моменту усиновлення, тобто її вихованням позивач почала займатися коли їй було ще 1 рік 8 місяців. Крім того, ні з показів свідків, ні з письмових доказів судом не встановлено, що мати (усиновлювач) намагалася налагодити гармонійні та сімейні відносини між нею та дитиною. Навпаки єдиним способом вирішення конфлікту між матір`ю та дитиною було звернення до суду з позовом про скасування усиновлення та до відповідного органу опіки та піклування з метою відмови від дитини. При цьому, коли психолог Центру Данилець О.І. матері запропонувала допомогу у налагодженні стосунків з донькою, та відмовилась. До того ж, після влаштування неповнолітньої [PERSON] до Центру, мати дитину не відвідувала, її здоров`ям та розвитком не цікавилася, хоча продовжувала бути її матір`ю й мала відповідні як права, так і обов`язки щодо дитини. Тобто повинна була нести повну відповідальність за здоров`я та психоемоційний стан дитини, чого не робила. Суд погоджується з висновкому органу опіки та піклування, в якому зазначено, що позивач ухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків, відносини, які виникли між усиновлювачкою і дитиною, пов`язані перш за все з конфліктом між ними та ускладнені особливостями перехідного віку дитини, та, що зміна поведінки дитини в негативний бік не могла статися поза волею позивача, а тому скасування усиновлення є недоцільним. Отже, [PERSON] не довела неможливості виконання нею, як усиновлювачем своїх батьківських обов`язків незалежно від її волі у стосунках, які склалися між нею та дитиною. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed