Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , згідно якого прохав суд розірвати укладений ним з відповідачем шлюб 16.08.2001 року, зареєстрований Чернігівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівського обласного управління юстиції, актовий запис №1210. В обґрунтуванні позову вказав, що 16.08.2001 року він уклав шлюб з відповідачем, який був зареєстрований Чернігівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівського обласного управління юстиції, актовий запис за №1210. У шлюбі у них народилася спільна дитина - дочка [PERSON] , [INFO] . Проблеми у відносинах розпочалися ще під час тривалого карантину, оголошеного у зв`язку з поширенням коронавірусу. Періодично виникали сварки та скандали, які мали негативний вплив на відносини у родині та вкрай негативно відображалися на морально-психологічному стані всіх її членів, особливо неповнолітньої дитини. З початком військової агресії Російської Федерації 24.02.2022 року у нього з відповідачем, непримиренні суперечки тільки загострились. До існуючих раніше проблем додатково прибавились суттєве погіршення суспільно-політичного життя в країні, проблеми економічного, соціального та безпекового характеру. На цьому ґрунті відсутнє порозуміння щодо їх з відповідачем подальшого спільного життя, внаслідок чого з березня 2022 року шлюбні відносини між ними остаточно припинились і з цього часу вони не ведуть спільного подружнього життя. З огляду на стійкий і тривалий розлад подружніх відносин, примирення та збереження сім`ї з відповідачем є неможливим. А тому подальше перебування у цьому шлюбі суперечить його інтересам та інтересам їх неповнолітньої доньки, яка є свідком сварок. Спори з питань утримання неповнолітньої дочки та щодо поділу спільного майна подружжя між ними відсутні. Вказані питання будуть вирішуватись ним за згодою з відповідачем відповідно до чинного законодавства. Ухвалою суду від 16.05.2022 року за позовною заявою [PERSON] про розірвання шлюбу відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін). На судове засідання позивач не з`явився, надав заяву згідно якої позовні вимоги підтримує та прохає задовольнити. Відповідач на судове засідання не з`явилася, надала заяву згідно якої не заперечувала проти задоволення позову та розірвання шлюбу з позивачем, розгляд справи прохала провести за її відсутності. Після розірвання шлюбу прохала залишити їй прізвище « [PERSON] ». Вказала, що протягом тривалого часу позивач не намагався враховувати інтереси та побажання всіх членів родини, зокрема при проведенні спільного вільного часу, вихідних, відпусток тощо, надаючи перевагу особистим друзям та колегам по роботі, що здебільшого і спричиняло конфліктні ситуації. З настанням повномасштабної війни РФ проти України позивач категорично відмовився від її пропозиції вивозити неповнолітню доньку [PERSON] на безпечну територію власним транспортом, зазначивши, що це є «її проблемою». Хоча на той час вона не мала змоги виїхати з м. Кременчука, оскільки є військовослужбовцем і отримала такий дозвіл від свого керівництва лише 7 березня поточного року. Позивач [PERSON] останнім часом поводився агресивно, провокуючи сварки, вдаючись до особистих образ. До вирішення спільних побутових проблем виказував байдужість. Все це, звісно, слугує негативним прикладом для їх доньки та руйнує її уявлення про те, якою має бути сім`я. Вважає, що обставини, наведені в позовній заяві [PERSON] та їх правова оцінка, викладені ним суб`єктивно та однобічно. Разом з тим, твердження позивача, що з березня 2022 року їх спільне сімейне життя фактично припинилось, не відповідає дійсності, оскільки він і дотепер фактично проживає з ними в одному помешканні, веде спільне господарство, користується предметами побуту, продуктами харчування тощо. Щодо питань утримання їх неповнолітньої доньки [PERSON] та поділу спільного майна наразі заперечення до пропозицій, викладеної позивачем, з її боку відсутні. Вважає, що родинні відносини повинні ґрунтуватися на засадах довіри, відповідальності, взаємоповаги та турботи, що ігнорувалось позивачем, в т.ч. і в найкритичніші моменти. Нетолерантна манера поведінки відповідача призводила не лише до напруженого психоемоційного стану в сім`ї, а й до погіршення її здоров`я, а тому, подальше перебування в цьому шлюбі суперечить її інтересам. Враховуючи відсутність сторін та заяв про розгляд справи за їх відсутності, суд вирішив провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних письмових доказів та згідно ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, встановив наступне. Між [PERSON] та [PERSON] 16.08.2001 року укладено шлюб, який зареєстрований Чернігівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівського обласного управління юстиції, актовий запис за №1210, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 16.08.2001 року. Під час шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується доданою до позовної заяви копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10.08.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Автозаводського районного управління юстиції м. Кременчука Полтавської області, актовий запис № 833. Шлюб виявився невдалим і шлюбно-сімейні відносини між сторонами фактично припинені, оскільки позивач із відповідачем мають розбіжності в поглядах на життя та життєві цінності, втратили почуття любові та поваги, тому не можуть в подальшому проживати разом, примирення і збереження сім`ї між ними не можливе. Частина 2 ст. 104 Сімейного кодексу України визначає, що шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Відповідно до ст. ст. 105, 110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене та визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, та не може будуватись на примушуванні сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах. Отже, позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. А тому, враховуючи клопотання відповідача, суд вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити відповідачу прізвище « [PERSON] ». Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у\~разі задоволення\~позову -\~на відповідача; у\~разі відмови\~в позові\~-\~на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, згідно положень ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідному рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач звертаючись з даним позовом не сплачував судовий збір посилаючись на те, що він звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Однак згідно із пунктом 13 частини першої\~статті 5 Закону України «Про судовий збір»\~учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Позов у цій справі не стосується соціального і правового захисту учасників бойових дій, а тому позивач мав би сплатити судовий збір у порядку та розмірі, визначених\~Законом України "Про судовий збір". Таким чином, згідно положень ст. 141, ст. 142 ЦПК України, враховуючи, що позов підлягає задоволенню, судовий збір слід покласти на відповідача, при цьому з урахуванням визнання позову відповідачем, з відповідача на користь держави слід стягнути половину судового збору, який би підлягав до сплати позивачем.

Outcome: approved