Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Департаменту охорони здоров`я Полтавської міської ради до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: КП «Дитяча міська клінічна лікарня Полтавської міської ради», про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілих від кримінального правопорушення, посилаючись на те, що у ході здійснення досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.08.2021 за № 12021170420000804, за ч.1 ст. 286 КК України установлено, що 01.08.2021 близько 17 год. 00 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем Volkswagen Transporter, реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись на 320-му кілометрі автодороги М-03 «Київ-Харків-Довжанський», в межах населеного пункту с. Циганське, у напрямку від міста Київ до міста Харків, допустила зіткнення з перешкодою у вигляді автомобіля Citroen Jumpy, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався по правій смузі для руху автодороги М-03 «Київ-Харків-Довжанський», у попутному напрямку. У результаті дорожньо-транспортної події, пасажир автомобіля Citroen Jumpy, реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітини: закритих переломів передніх відрізків 6-7 ребер зліва зі зміщенням, шраму шкіри скроневої ділянки зліва, який є наслідком загоєння рани м`яких тканин та гіперпігментації шкіри правої гомілки, яка є наслідком загоєння садна шкіри, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Також у результаті дорожньо-транспортної події, пасажир автомобіля Volkswagen Transporter, реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому нижньої третини правої променевої кістки, підшкірної гематоми в ділянці правої ключиці, садна шкіри правого колінного суглобу, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Крім того, у результаті дорожньо-транспортної події, пасажир автомобіля Volkswagen Transporter, реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку легкого ступеню, розчавлено-рваної рани м`яких тканин тильної поверхні лівої стопи з пошкодженням сухожилку 11-го пальця лівої стопи та закритого перелому основної фаланги V-го пальця лівої стопи, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Причиною дорожньо-транспортної події та наслідків, що настали є порушення водієм [PERSON] вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, а саме: п. 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України [PERSON] з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події. Водій [PERSON] мала технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем Citroen Jumpy, реєстраційний номер [NUMBER] , шляхом застосування зниження швидкості. [PERSON] визнана винною у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження,тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Під час судового розгляду справи № 545/3884/21, обвинувачена [PERSON] свою вину у вчиненому правопорушенні визнала повністю, щиро покаялася та заявила клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку з примиренням із потерпілими, оскільки вона помирилася з потерпілим та добровільно відшкодувала усі завдані збитки. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 23.02.2022 у справі №545/3884/21, кримінальне провадження № 12021170420000804 від 02.09.2021 стосовно [PERSON] обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України, закрите на підставі ст.46 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілими. За ч. 2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, або іншим суспільно-небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Прокурором у даному кримінальному провадженні заявлено цивільний позов в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Департаменту охорони здоров`я Полтавської міської ради про стягнення із [PERSON] на користь держави вартості витрат на стаціонарне лікування потерпілих [PERSON] та [PERSON] , який за рішенням суду залишено без розгляду. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» та п, 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, у якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи із кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості витрат на його лікування. Відповідно до довідки виданої Комунальним підприємством «Дитяча міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» Департаменту охорони здоров`я Полтавської міської ради від 24.09.2021 № 1942 витрати лікарні на лікування [PERSON] склали 5782 грн. 01 коп. На лікування потерпілої [PERSON] , [INFO] закладом охорони здоров`я - КП «ДМКЛ ПМР» витрачено 6441 грн. 04 коп., що підтверджується довідкою-розрахунком лікарні №1944 від 24.09.2021. Таким чином, у зв`язку з понесеними затратами па лікування потерпілих від кримінального правопорушення КП «ДМКЛ ПМР» завдано матеріальної шкоди на вказану суму, яка повинна бути відшкодованою у повному обсязі, однак [PERSON] , під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження їх добровільно не сплачено. Правовою підставою покладення на [PERSON] матеріальної відповідальності за завдану з її вини майнову шкоду є норми частини 1 статті 1206, ч. 1 ст. 1179 ЦК України, п.п. 1.4 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545, якими передбачено, що сума, витрачена на лікування потерпілого від злочину, підлягає стягненню на користь бюджету, з якого фінансується лікувальний заклад, у сумі фактичних витрат з винних осіб. У судове засідання прокурор надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала та прохала задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Від представника Департаменту охорони здоров`я Полтавської міської ради до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника, позов підтримали, прохали задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: КП «Дитяча міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності відповідача по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Так, судом встановлено, що у ході здійснення досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.08.2021 за № 12021170420000804, за ч.1 ст. 286 КК України установлено, що 01.08.2021 близько 17 год. 00 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем Volkswagen Transporter, реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись на 320-му кілометрі автодороги М-03 «Київ-Харків-Довжанський», в межах населеного пункту с. Циганське, у напрямку від міста Київ до міста Харків, допустила зіткнення з перешкодою у вигляді автомобіля Citroen Jumpy, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався по правій смузі для руху автодороги М-03 «Київ-Харків-Довжанський», у попутному напрямку. У результаті дорожньо-транспортної події, пасажир автомобіля Citroen Jumpy, реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітини: закритих переломів передніх відрізків 6-7 ребер зліва зі зміщенням, шраму шкіри скроневої ділянки зліва, який є наслідком загоєння рани м`яких тканин та гіперпігментації шкіри правої гомілки, яка є наслідком загоєння садна шкіри, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Також у результаті дорожньо-транспортної події, пасажир автомобіля Volkswagen Transporter, реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому нижньої третини правої променевої кістки, підшкірної гематоми в ділянці правої ключиці, садна шкіри правого колінного суглобу, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Крім того, у результаті дорожньо-транспортної події, пасажир автомобіля Volkswagen Transporter, реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку легкого ступеню, розчавлено-рваної рани м`яких тканин тильної поверхні лівої стопи з пошкодженням сухожилку 11-го пальця лівої стопи та закритого перелому основної фаланги V-го пальця лівої стопи, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Причиною дорожньо-транспортної події та наслідків, що настали є порушення водієм [PERSON] вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, а саме: п. 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України [PERSON] з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події. Водій [PERSON] мала технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем Citroen Jumpy, реєстраційний номер [NUMBER] , шляхом застосування зниження швидкості. [PERSON] визнана винною у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження,тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Під час судового розгляду справи №545/3884/21, обвинувачена [PERSON] свою вину у вчиненому правопорушенні визнала повністю, щиро покаялася та заявила клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку з примиренням із потерпілими, оскільки вона помирилася з потерпілим та добровільно відшкодувала усі завдані збитки. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 23.02.2022 у справі №545/3884/21, кримінальне провадження № 12021170420000804 від 02.09.2021 стосовно [PERSON] обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України, закрите на підставі ст.46 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілими. Ухвала Полтавського районного суду у справі №545/3884/21 набрала чинності 03.03.2022, а станом на 17.05.2022 Департаментом охорони здоров`я Полтавської міської ради, позов про відшкодування витрат на лікування не подано. За ч. 2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, або іншим суспільно-небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Прокурором у даному кримінальному провадженні заявлено цивільний позов в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Департаменту охорони здоров`я Полтавської міської ради про стягнення із [PERSON] на користь держави вартості витрат на стаціонарне лікування потерпілих [PERSON] та [PERSON] , який за рішенням суду залишено без розгляду. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» та п, 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, у якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи із кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості витрат на його лікування. Відповідно до довідки виданої Комунальним підприємством «Дитяча міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» Департаменту охорони здоров`я Полтавської міської ради від 24.09.2021 № 1942 витрати лікарні на лікування [PERSON] склали 5782 грн. 01 коп. На лікування потерпілої [PERSON] , [INFO] закладом охорони здоров`я - КП «ДМКЛ ПМР» витрачено 6441 грн. 04 коп., що підтверджується довідкою-розрахунком лікарні № 1944 від 24.09.2021. Таким чином, у зв`язку з понесеними затратами па лікування потерпілих від кримінального правопорушення КП «ДМКЛ ПМР» завдано матеріальної шкоди на вказану суму, яка повинна бути відшкодованою у повному обсязі, однак [PERSON] , під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження їх добровільно не сплачено. Правовою підставою покладення на [PERSON] матеріальної відповідальності за завдану з її вини майнову шкоду є норми частини 1 статті 1206, ч. 1 ст. 1179 ЦК України, п.п. 1.4 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545, якими передбачено, що сума, витрачена на лікування потерпілого від злочину, підлягає стягненню на користь бюджету, з якого фінансується лікувальний заклад, у сумі фактичних витрат з винних осіб. Як вбачається зі Статуту Комунального підприємства «Дитяча міська клінічна лікарня Полтавської міської ради», затвердженого рішенням тридцять четвертої сесії сьомого скликання Полтавської міської ради від 28.02.2020 року, Комунальне підприємство «Дитяча міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» (далі - Підприємство) є лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я комунальної форми власності м. Полтава - комунальним унітарним некомерційним підприємством, що надає послуги амбулаторної вторинної/спеціалізованої та стаціонарної вторинної/спеціалізованої, третинної/спеціалізованої медичної допомоги дитячому населенню (від 0 до 18 років) в порядку та на умовах, встановлених законодавством України та цим Статутом. Засновником, Власником Підприємства є територіальна громада м. Полтава в особі Полтавської міської ради (надалі - Засновник). Згідно з п. 1.4 Статуту уповноваженим органом управління Підприємством є Департамент охорони здоров`я та соціального розвитку Полтавської міської ради Полтавської області. Відповідно до п. 5 Статуту фінансування лікарні здійснюється за рахунок міського бюджету (бюджетні кошти). Відповідно до ст. ст. 12, 14, 16 Закону України «Основи законодавства про охорону здоров`я» охорона здоров`я є одним з пріоритетних напрямків державної діяльності. Реалізація державної політики з охорони здоров`я покладається на органи державної влади, а безпосередньо охорону здоров`я населення забезпечують лікувально-профілактичні, санаторно-профілактичні та інші заклади. Заподіяння комунальним закладам охорони здоров`я матеріальної шкоди та невжиття заходів до відшкодування цієї шкоди особами, що її завдали, є порушенням економічних інтересів держави, оскільки фінансування діяльності закладів охорони здоров`я, зокрема Дитячої міської клінічної лікарні Полтавської міської ради, проводиться за рахунок коштів місцевого бюджету. Пунктом 3 частини 1 статті 89 Бюджетного кодексу України визначено, що до видатків, що здійснюються з бюджетів сільських, селищних, міських територіальних громад, належать видатки на охорону здоров`я. У свою чергу статтею 140 Конституції України визначено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Згідно положень статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та Інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування с рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Статтею 27 цього ж Закону визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні і делеговані повноваження. З-поміж делегованих повноважень визначено делеговані повноваження, зокрема і здійснення відповідно до закону контролю за дотриманням зобов`язань щодо платежів до місцевого бюджету на підприємствах і в організаціях незалежно від форм власності. Керівництво галуззю охорони здоров`я здійснюється Департаментом охорони здоров`я Полтавської міської ради згідно «Положення про Департамент охорони здоров`я Полтавської міської ради», затвердженого рішенням сесії Полтавської міської ради. Департамент охорони здоров`я є органом управління Комунального підприємства «Дитяча міська клінічна лікарня Полтавської міської ради». У даній справі, інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 08.02.2019 у справі № 915/20/18, За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. За правилами ч.1 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Згідно ч.3 ст.1206 ЦК України якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених постановою КМУ № 545 від 16 липня 1993 року «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я». Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі. Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я» передбачено, що на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день проводиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до ч.3, п.2 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Про пред`явлення даного позову суб`єкт владних повноважень заздалегідь повідомлено відповідним листом прокурора від 06.12.2021 № 55-120-12848 вих21. Згідно відповіді Департаменту охорони здоров`я Полтавської міської ради, останні позов про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілих від кримінального правопорушення [PERSON] та [PERSON] не пред`являлися і пред`являтися не будуть. Порушення інтересів держави в даному випадку полягає у тому, що несплата збитків понесених закладом охорони здоров`я призводить до того, що до місцевого бюджету не надходять кошти, а територіальна громада, відповідно, позбавлена можливості використовувати їх на передбачені законом цілі. Таким чином, факт невжиття заходів до стягнення коштів, як відшкодування, заподіяних збитків, безумовно порушує інтереси Полтавської територіальної громади в особі Департаменту охорони здоров`я Полтавської міської ради, однак останнє не виконує визначені законом обов`язки щодо захисту інтересів територіальної громади та не звертається до суду з відповідним позовом. Вказані обставини, відповідно до ст. 56 ЦПК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є підставою для захисту інтересів держави в особі Департаменту охорони здоров`я Полтавської міської ради органами прокуратури шляхом пред`явлення цього позову. Суд також враховує, що відповідно до ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Наведені норми також дають прокуратурі право звернення до суду з наведеним позовом. За вказаних обставин, враховуючи те, що КП «Дитяча міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» Департаменту охорони здоров`я Полтавської міської ради витрачено на лікування потерпілої [PERSON] - 5782 грн. 01 коп., а на лікування потерпілої [PERSON] , [INFO] КП «ДМКЛ ПМР» витрачено 6441 грн. 04 коп., суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі наведеного та

Outcome: approved