Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-21 00:00:00

У листопаді 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Київського міського центру зайнятості до [PERSON] про стягнення коштів, відповідно до якої просили суд: стягнути із [PERSON] на користь Київського міського центру зайнятості кошти у розмірі 2 641,32 грн. та судовий збір у розмрі 2 102,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позовні вимоги обґрунтовано тим, що Відповідачу призначено допомогу по безробіттю з 21.11.2019 року по 14.11.2020 року, як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу. При здійсненні обміну данимим про осбу з Пенсійним фондом України, Шевченківською РФ КМЦЗ виявлено, що гр. [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ТОВ «СІ ЕС ДІ ЛАБ» (код ЄДРПОУ 42519264 з 11.02.2020. Відповідачу щ 24.02.2020 припинено виплату допомоги по безробіттю та припненор реєстрацію як безробітнього у зв`язку з працевлаштуванням за наймом на умовах трудового договору. Оскільки Відповідач умисно приховала відомості щодо працевлаштування за наймом на умовах трудового договору у ТОВ «СІ ЕС ДІ ЛАБ», прийнято рішення про стягнення з [PERSON] нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення у розмірі 2 6413,32 грн. яке складається з допомоги по безробіттю за період з 11.02.2020 по 23.02.2020. Проте кошти повернуті не були , у результаті чого позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.11.2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом Київського міського центру зайнятості до [PERSON] про стягнення коштів, розгляд цивільної справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивач у судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява у якій представник позивача просить розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Проти заочного рішення суду не заперечує. Відповідачем відзиву на позов надано не було, в судове засідання не з`явився, свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач щодо заочного розгляду справи не заперечують, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. До Шевченківської районної філії Київського міського центру зайнятості (надалі - Шевченківська РФ КМЦЗ) з заявою про надання статусу безробітного 14.11.2019 року звернувся громадянка [PERSON] . Відповідно до норм ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення», наказом Шевченківської РФ КМЦЗ №НТ 191120 від 20.11.2019 року Відповідачу надано статусу безробітного з 14.11.2019 року, тобто з моменту звернення до служби занятості (Персональна картка № 029119111200006). Згідно з п.п. 1,3,4 ст. 22, п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» наказом Шевченківської РФ КМЦЗ від 29.11.2019 року №НТ 191129 Відповідачу призначено допомогу по безробіттю з 21.11.2019 року по 14.11.2020 року, як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу. Згідно листа ТОВ «СІ ЕС ДІ ЛАБ» від 02.06.2020 р. №136 вбачається, що [PERSON] дійсно працює в закладі охорони здоров`я ТОВ «СІ ЕС ДІ ЛАБ» з 11.02.2020 року згідно наказу 84-к/тр від 10.02.2020 року на поставі оператора телекомунікаційних послуг у відділі кол-центру (а.с. 16-17). Єдиного реєстру приватних виконавців України Міністерства юстиції України по [PERSON] 22.04.2019 року прийнято рішення про надання права на здійснення професійної діяльності. Згідно ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п. 2 ч. 1 ч. V Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України від 15.06.2015 року № 613, наказом Шевченківської РФ КМЦЗ від 26.02.2020 року №НТ 200226 Відповідачу припинено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку з припиненням реєстрації безробітного відповідно до п.1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення», п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та пп 1,2 п. 37 Порядку від 20.03.2013 року № 198. Згідно п. 8, 9 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» наказом Шевченківської РФ КМЦЗ від 26.03.2020 року №НТ 200326 Відповідачу з 26.03.2020 року припинено реєстрацію як безробітного у зв`язку з працевлаштуванням за наймом на умовах трудового договору (контратку), відповідно до абзацу 3 п.п. 1 п. 30 Порядку від 20.03.2013 року № 198 та припинено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку з припиненням реєстрації безробітного відповідно до п. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення», п.1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та пп. 1),2) п. 37 Порядку від 20.03.2013 року №198. Прийняті рішення Шевченківською РФ КМЦЗ підтверджуються витягом із наказів про прийняті рішення по особі: [PERSON] № 029119111200006 (а.с. 12-13). Пунктом 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення», статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Частиною 1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п. 2 ч. 1 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що право на допомогу по безробіттю та соціальні послуги відповідно до зазначених законів мають лише зареєстровані безробітні. Оскільки Відповідач не повідомив про працевлаштування 11.02.2020 року на умовах трудового договору у ТОВ «СІ ЕС ДІ ЛАБ», відповідно до приписів вказаних вище норм, наказом Шевченківської РФ КМЦЗ від 19.06.2020 № НТ200619 прийнято рішення про стягнення з [PERSON] нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення у розмірі 2 641,32 грн., яке складається з допомоги по безробіттю за період з 11.02.2020 року по 23.02.2020 року. 01.07.2020 року Відповідачу надіслано повідомлення про необхідність відшкодування суми виплаченого матеріального забезпечення, проте кошти повернуті не були. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із ч.1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Добросовісність є оціночним поняттям, яке передбачає собою сумлінну, чесну поведінку набувача, відсутність з його боку мети зловживати наданим правом, тоді як недобросовісність, навпаки, може проявлятися у зловживанні правом у власних інтересах та на шкоду інтересам іншої особи, несумлінне ставлення до власних обов`язків тощо, тобто така поведінка має бути умисна та переслідувати конкретну мету. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, згідно до ст. 79 ЦПК України. В свою чергу положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За таких обставин, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності, суд виходить з наявності підстав для стягнення з відповідача грошових коштів як таких, що набуті чи збережені ним без достатньої правової підстави, а відтак заявлені позовні вимоги про стягнення коштів з [PERSON] на користь Київського міського центру зайнятості грошові кошти в розмірі 2 641,32 грн. - є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 102,00 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved