Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив суд стягнути заборгованість за договором позики у розмірі 21900,00 гривень, проценти за користування грошовими коштами в розмірі 13140,00 гривень, штрафні санкції в розмірі 10074,00 гривень, інфляційні втрати в розмірі 284,70 гривень, 3 % річних в розмірі 165,60 гривень, а всього стягнути 45564,30 грн. Рішенням Миронівського районного су дуду Київської області від 09 червня 2022 року позовні вимоги задоволено частково, а саме позов задоволено в частині стягнення договору позики в розмірі 21900,00 грн., а в частині в стягнення процентів за користування грошовими коштами, штрафних санкцій, інфляційних втрат призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач визначала позовні вимоги. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позовна вимога про стягнення боргу, дійшов висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Відповідно до розписки про отримання грошей від 27 грудня 2021 року відповідач [PERSON] від позивача [PERSON] отримала в позику грошові кошти в сумі 21900 грн. в якій відповідача зобов`язується повернути дані кошти в повному обсязі з нарахуванням відсотків (а.с. 8). Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором. Як встановлено в судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнала. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11, за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. З`ясувавши позиції сторін, суд дійшов висновку, що позов у частині позовної вимоги про стягнення боргу підлягає задоволенню без з`ясування обставин справи, оскільки відповідач визнала позовну вимогу позивача, визнання нею цієї позовної вимоги не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в суду не має сумнівів у добровільності визнання відповідачем позову. На підставі викладеного, ст. ст. 15, 16, 526, 598, 1046, 1047 України,

Outcome: approved