Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом до відповідача, зазначаючи, що 04.09.2013 року, приблизно о 16 год., на 152 км. автодороги «Мерефа-Павлоград-Лозова» з вини відповідача, який керував автомобілем «ВАЗ-21051», державний номерний знак [NUMBER] , була скоєна дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було допущено ушкодження автомобіля «Skoda Octavia A5», державний номерний знак [NUMBER] , який належав [PERSON] . За наслідками дорожньо-транспортної пригоди у відношенні відповідача було відкрито кримінальне провадження. Розгляд судової справи (№ 198/8/17) завершився постановленням ухвали Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 20.01.2017 року. Вказаною ухвалою суду [PERSON] визнано винним у вчиненні суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме винним у вчиненні згаданої ДТП та заподіянні матеріальної шкоди [PERSON] . Станом на дату скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не застрахована за полісом страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 21.08.2018 року відповідно до положень ст.35 та п.п. а) п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» [PERSON] подав заяву до МТСБУ з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду, заподіяну [PERSON] внаслідок ДТП. На підставі Наказу №9569 від 17.10.2018 року МТСБУ відшкодував потерпілій особі ( [PERSON] ) майнову шкоду в розмірі 50 000, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №993952 від 18.10.2018 року. Враховуючи вищевказане, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь МТСБУ в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 50 000,00 грн., судовий збір у розмірі 2270,00 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. На позовну заяву представником відповідача подано відзив (а.с. 96-98), суть доводів якого зводиться до того, що позивач пропустив строк позовної давності, а тому позов не може бути задоволено. На думку авторів відзиву, строк позовної давності (три роки) розпочав свій перебіг в день ДТП, тобто 04.09.2013 року. Представник позивача подав відповідь на відзив (а.с. 100-101), суть зазначеного моментом початку позовної давності для регресної вимоги страховика в правовідносинах буде день виконання основного зобов`язання і фактично день припинення цього зобов`язання належним виконанням (день виплати страхового відшкодування). Ухвалою Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2021 року відкрито провадження у справі, прийнято рішення про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Представник позивача (адвокат Хомяк О.П.) в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, хоча були повідомлені про час та місце його проведення належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надали. Представник позивача висловив позицію сторони позивача продовжити розгляд справи без участі відповідача та його представника. Суд, заслухавши думку представника позивача з цього питання, вважає необхідним провести розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, при цьому виходить з наступного: -відповідач та його представник були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи (а.с. 180, 177), про причини своєї неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надали; -суд задовольнив клопотання представника відповідача вирішив проводити судове засідання за участю адвоката Савченка С.А. за допомогою ВКЗ з Міжгірським райсудом Закарпатської області. В визначений час ВКЗ з вказаним судом було встановлено і працівник тамтешнього суду (в.о. судового розпорядника) повідомив, що адвокат Савченко С.А. для участі в судовому засіданні (в режимі ВКЗ) не прибув; - - -сторона відповідача мала усі достатні можливості щоб надати суду свої докази, навести свої аргументи, що й зробила (висловилася в судовому засіданні, направила відзив); -це вже друга неявка відповідача та його представника в судове засідання без поважної причини (минулого засідання 23.06.2022 року адвокат Савченко С.А. також не прибув до Міжгірського райсуду Закарпатської області для участі в судовому засіданні через ВКЗ і це підтвердив на технічний запис працівник вказаного суду. Підтвердження протокол судового засідання - а.с. 172 та технічний запис судового засідання). Суд, вислухавши доводи сторін (в усіх проведених судових засіданнях), дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04.09.2013 року з вини відповідача [PERSON] , який керував автомобілем «ВАЗ-21051», державний номерний знак [NUMBER] , була скоєна дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було спричинено ушкодження автомобіля «Skoda Octavia A5», державний номерний знак [NUMBER] , який належав [PERSON] .. Вина відповідача у скоєнні ДТП підтверджується ухвалою Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 20.01.2017 року (дана ухвала набрала законної сили 21 червня 2018 року), згідно якого [PERSON] визнано винним у вчиненні суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (на момент ДТП [PERSON] виповнилося 15 років) (а.с. 28-29). Чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів [PERSON] на час скоєння ДТП не мав. 15.05.2018 року потерпілий [PERSON] подав заяву до МТСБУ на виплату страхового відшкодування (а.с.27). Відповідно до Наказу №9569 від 17.10.2018 року МТСБУ було прийнято рішення сплатити [PERSON] суму в розмірі 50 000,00 грн. за шкоду, заподіяну в результат дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 33). Відповідно до платіжного доручення № 993952 від 18.10.2018 року Моторне (транспортне) страхове бюро України виплатило [PERSON] (призначення платежу виплата по справі №21596, згідно наказу №9569 від 17.10.2018 року) грошову суму в розмірі 50 000,00 грн. (а.с. 34). Щодо розміру сплачених [PERSON] коштів жодних зауважень в судовому засіданні з боку сторони відповідача висловлено не було. Відповідно до пункту 41.1. стаття 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно ч.1 ст. 1191 ЦК України та пункту 38.2.1, статті 38.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Як роз`яснено у пункті 4 абз. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відповідно до ч. 4, 5\~ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідачем та його представником таких доводів суду не надано. Стосовно доводу наведеного у відзиві на позовну заяву про те, що на дату подачі позову строк позовної давності вже збіг, суд зазначає наступне. Поняття "суброгація" застосовується виключно у правовідносинах з майнового страхування. Спірні відносини не грунтуються на зобов`язаннях, що випливають з договору майнового страхування.\~ У п.\~27\~Постанови Пленуму\~Вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справ\~ від 01.03.2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", роз`яснюється, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191\~ЦК), а також статтею 38\~Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27\~Закону України "Про страхування"\~встановлено особливий\~правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не має права вимагати від завдавача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику у зв`язку з порушенням умов договору страхування. Проценти, неустойка виплачуються страховиком через несвоєчасне виконання ним власного зобов`язання перед страхувальником (стаття 992\~ЦК) і не можуть бути стягнуті у порядку суброгації з особи, винної в завданні шкоди. Також у порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення статті 515\~ЦК\~суброгація застосовується лише до майнового страхування. Отже, у випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. Регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також\~статтею 38 Закону №1961-ІV, а для суброгації відповідно до\~статті 993\~ЦК \~і\~ статті 27 Закону України "Про страхування"\~ встановлено особливий правовий режим. При суброгації строк позовної давності обчислюється з моменту ДТП, а при регресі - моментом здійснення відповідної виплати страхового відшкодування, з огляду на таке. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті\~11,\~599,\~1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою, за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за\~статтею 1191 ЦК України\~особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України). Отже, первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно. Викладене узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 у справі № 6-2806цс16. У п. 11 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", зазначено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191\~ЦК\~особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. З винної особи за регресною вимогою стягується розмір визначеного відшкодування за зобов`язанням з відшкодування шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то витрати з такої особи стягуються у цих межах. Регресну вимогу може бути пред`явлено протягом трьох років із дня виконання зобов`язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо). Також, Верховний Суд у постанові № 200/13392/13-ц від 10 січня 2019 року зробив висновок по те, що строк позовної давності при регресі починає обчислюватися з того моменту, коли страховик виплатив відшкодування. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Оскільки страхове відшкодування потерпілій у ДТП особі виплачено МТСБУ 18 жовтня 2018 року, перебіг строку позовної давності необхідно обчислювати саме з цієї дати. Враховуючи, що даний позов до суду подано засобами поштового зв`язку 15.09.2021 року (а.с.44-45), строк позовної давності позивачем не пропущено, тому підстав для застосування наслідків спливу позовної давності не вбачається. Отже, з моменту виплати страхового відшкодування, тобто з 18.10.2018 року, у позивача виникло право регресної вимоги до [PERSON] в розмірі 50000, 00 грн. Крім цього, в судовому засіданні від 17.12.2021 року представником відповідача було висловлено позицію, що позов не підлягає задоволенню, оскільки на момент ДТП [PERSON] було лише 15 років. На переконання суду, даний довод не грунтується на законі, оскільки відповідно до ст. 1180 ЦК України, шкода завдана неповнолітнім після набуття повної цивільної дієздатності (в даному випадку повноліття) відшкодовується цією особою на загальних підставах. З урахуванням встановленого, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача виплачену [PERSON] суму відшкодування у розмірі 50 000,00 грн. Що стосується відшкодування позивачеві витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн.00 коп. суд зазначає наступне. Частиною першою ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ч.3 ст.133 ЦПК). Згідно положень частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною третьої цієї статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 137 ЦПК). В матеріалах справи міститься договір про надання послуг МТСБУ в сфері права адвокатом Хомяк О.П. (а.с. 36-39). Проте відсутні будь-які докази детального опису робіт (наданих послуг), здійснених витрат, оплати позивачем вартості послуг з надання правничої допомоги у розмірі 10 000,00 грн., тому суд не вбачає підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу МТСБУ. Крім цього (і найголовніше), суду не надано підтвердження того, що на даний час відповідач сплатив адвокату Хомяку О.П. гонорар. Сам адвокат Хомяк О.П. в судовому засіданні від 06.07.2022 року повідомив суду, що на даний час йому ще не заплатили. На запитання головуючого представник позивача не зміг навести суду посилання на норму закону, або на практику ВС України (Постанову Пленуму ВСУ, офіційне роз`яснення), рішення КС України, яким би обгрунтовувалася необхідність прийняття судом саме такого рішення (стягнення коштів за правову допомогу до її фактичної сплати). При прийнятті рішення (щодо даного питання) покладався на рішення суду. Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2270,00 гривень.

Outcome: partial