Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

Позивач \~ [PERSON] ,\~РНОКПП [NUMBER] ,\~постійне місце\~виконання господарської\~діяльності:\~ [ADDRESS] ,\~через представника\~адвоката Братівника\~Ігоря Васильовича,\~звернувся з\~позовом до\~ [PERSON] ,\~РНОКПП:\~ [NUMBER] ,\~адреса реєстрації:\~с.\~Остап`є,\~Тернопільського району,\~Тернопільської області\~про стягнення\~з відповідача\~в користь\~позивача 22317,12\~злотих за\~договором купівлі-продажу\~від 12\~листопада 2018\~року та\~1931,49\~злотих 3\~проценти річних\~за користування\~чужими коштами\~в період\~з 13\~листопада 2018\~року 01\~жовтня 2021\~року;\~6801,41\~злотих за\~договором купівлі-продажу\~від 04\~жовтня 2019\~року та\~398,56\~злотих 3\~проценти річних\~за користування\~чужими коштами\~в період\~з 19\~жовтня 2019\~року 01\~жовтня 2021\~року,\~а також\~понесених судових\~витрат,\~посилаючись на\~те,\~що \~відповідач не\~виконав своїх\~боргових зобов`язань,\~на претензії,\~щодо погашення\~заборгованості не\~ігнорує,\~а тому\~станом на\~час звернення\~до суду\~заборгував йому\~31448,58\~злотих,\~що еквівалентно\~210522,63\~грн. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, пояснив, що [PERSON] , котрий згідно законодавства Республіки Польща здійснює підприємницьку діяльність та [PERSON] 12 листопада 2018 уклали договір купівлі продажу, за умовами якого продавець зобов`язався продати покупцеві обумовлений товар, а покупець зобов`язався прийняти товар та здійснити його оплату 12.11.2018 за ціною 22\~317,12 злотих. Вказує, що позивач виконав свої зобов`язання перед відповідачем, передавши йому товар, а останній його прийняв. Зазначає, що факт існування між сторонами договірних правовідносин та передачі продавцем товару, обумовленого договором покупцеві підтверджується рахунком фактурою (FAKTURAVAT) номер 2/11/2018 від 12.11.2018, що виставлено покупцем та підписано відповідачем.Представник позивача також зазначив, що 04.10.2019 між сторонами повторно укладено договір купівлі продажу за умовами якого продавець зобов`язався продати покупцеві товар, а покупець зобов`язався прийняти товар та здійснити його оплату не пізніше 18.10.2019 року за ціною 6801,4 злотих. Вказує, що позивач виконав свої зобов`язання перед відповідачем, передавши йому товар, а останній його прийняв. Факт існування між сторонами договірних правовідносин та передачі продавцем товару, обумовленого договором покупцеві підтверджується рахунком фактурою (FAKTURAVAT) номер 1/10/2019 від 04.10.2019, що виставлено покупцем та підписано відповідачем.Позивач вважає, що внаслідок невиконання відповідачем умов договорів купівлі продажу у відповідача виникла перед позивачем заборгованість, що становить 31\~448,58 злотих, що включає в собі22\~317,12 злотих заборгованості за договором купівлі-продажу від 12.11.2018 та 1\~931.49 злотих 3 проценти річних за користування чужими коштами в період 13.11.2018 - 01.10.202 та 6\~801,41 злотих заборгованості за договором купівлі-продажу від 04.10.2019 та 398,56 злотих 3 проценти річних за користування чужими коштами в період 19.10.2019 - 01.10.2021. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, та не повідомив суду про причини неявки, хоча був належним чином повідомлений про дату та час проведення судового засідання, участь представника в судовому засіданні також не забезпечив, проте подав відзив, згідно якого вбачається, що [PERSON] позов не визнає, пояснившитим, що договір купівлі продажу між сторонами не укладався, а матеріали справи не містять доказу перебування [PERSON] в період підписання рахункуфактури на території Республіки Польща, оскільки згідно паспорту громадянина України для виїзду закордон в зазначений період відсутні дані про перетин державного кордону відповідачем. Окрім того, відповідач зазначає, що в рахункахфактурах, що виставлено продавцем зазначені дані покупця не відповідають даним, що вказано в його паспорті, а саме - прізвище та адреса проживання [PERSON] . Відповідач вказав, що знайомий з позивачем тривалий час, а останній сфальсифікував надані суду документи. Вважає, що жодних невиконаних зобов`язань перед позивачем не має, а тому у задоволенні позову слід відмовити. В ході розгляду справи судом вчинялись наступні процесуальні дії. Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 23 листопада 2021 відкрито провадження у даній справі, яку ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження. Почато підготовче судове провадження. Призначено перше судове засідання та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву та строк на подання зустрічного позову до 13.січня 2022. 14 квітня 2022 представник відповідача подав відзив на позов, в якому просить позовну заяву залишити без задоволення. В судове засідання сторони та їх представники не з`явились подавши суду заяви про проведення засідання за їх відсутності. Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 15 квітня 2022 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті. Суд, ознайомившись із письмовими доводами позивача, дослідивши та проаналізувавши надані сторонами докази у їх повній сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступних міркувань: Відповідно до ст. ст.4, 19 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Згідно ст.496\~ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Наданими матеріалами справи судом встановлено, що згідно рахунком фактурою (FAKTURAVAT) номер 2/11/2018 від 12.11.2018 Bronislav Wodecki передав [PERSON] товар прості свічки настільні різних кольорів, вагою 50 грамів кожна у кількості 4,23 тонни вартістю 22\~317,12 злотих, що підтверджується наявними на документі підписами сторін. В рахунку фактурі зазначено, що розрахунок за товар слід проводити шляхом безготівкового перерахунку коштів на рахунок позивача [NUMBER] відкритий у Santander Bank Polskа. Також матеріали справи містять розрахунок фактуру від 4 жовтня 2019 (FAKTURAVAT) номер 1/10/2019 з якого встановлено, що Bronislav Wodecki передав [PERSON] товар - свічки настільні кручені, різних кольорів у кількості 17\~280.00 штук вартістю 6801,41 злотих, що підтверджується наявними на документі підписами сторін. В рахунку фактурі зазначено, що розрахунок за товар слід проводити шляхом безготівкового перерахунку коштів на рахунок позивача: [NUMBER] відкритий у Santander Bank Polskа. Нормою статті 202 Цивільного кодексу України визначено правочином дію особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом У відповідності з статтею 509 Цивільного кодексу України , зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України надано визначення договору як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною третьою цієї статті встановлено, що договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (ч. 5 ст. 626 ЦК України). Водночас статтею 627 Цивільного кодексу України з відсиланням до статті 6 цього Кодексу встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно статті 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ. За загальним правилом (частина перша статті 692 ЦК України) оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У відповідності до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Враховуючи вищезазначені нормативно правові акти, докази, що містяться в матеріалах справи та пояснення сторін, суд приходить до переконання, що між [PERSON] та [PERSON] виникли правовідносини, що характерні для договорів купівлі продажу. Так, в рахунках фактурах, містяться відомості щодо виду та кількості товару, які позивач передав відповідачу. З наданих документів вбачається, що сторони дійшли згоди щодо ціни проданого товару, а також способу сплати грошових коштів, та грошової валюти у якій повинно бути виконане зобов`язання. Наявність у рахунках фактурах істотних умов, що характерні для договорів купівлі-продажу свідчить про укладання між сторонами правочину, чого відповідачем у своєму відзиві не оспорювалось. Водночас підписи учасників правочину на рахунках фактури дають підстави вважати, що продавець [PERSON] виконав зобов`язання стосовно передачі у власність [PERSON] товару в кількості, обумовленому сторонами, а покупець [PERSON] беззаперечно прийняв такий товар. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Частина 1 ст. 691 ЦК Українивстановлює, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Відповідно до ч. 1-3 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару . Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Згідно частини третьої статті 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно частини третьої статті 533 Цивільного кодексу України Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 "Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що згідно з частиною першою ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом. Доказу здійснення оплати грошових коштів за придбаний товар зі Сторони відповідача на користь позивача матеріали справи не містять, що дає підстави вважати доведеною обставину невиконання [PERSON] зобов`язання перед Bronislav Wodecki грошових коштів в розмірі 22\~317,12 (двадцять дві тисячі триста сімнадцять) злотих згідно рахунку фактури (FAKTURAVAT) номер 2/11/2018 від 12.11.2018, що станом на 05 липня 2022 згідно офіційного курсу гривні до іноземної валюти злотий становить 144\~943.00 грн (згідно офіційного курсу гривні до іноземної валюти Злотий встановленої НБ України станом на 05.07.2022 1 злотий становить 6,4947 грн) та 6801,41 (шість тисяч вісімсот один) злотих, що станом на 05.7.2022 еквівалентно 44\~173.12 грн згідно рахунку фактури (FAKTURAVAT) номер 1/10/2019 від 04.10.2019, а всього 29\~118.53 (двадцять дев`ять тисяч сто вісімнадцять) злотих, що еквівалентно 189\~116.12 грн. Водночас суд вважає відсутніми підстави для стягнення в користь позивача з відповідача 3 процентів річних за користування чужими коштами у зв`язку з невиконанням умов договору виходячи з наступного : Відповідно до\~статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частиною другою цієї статті встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки рахунок фактура не вважається правочином, а є документом, що підтверджує наявність між сторонами договірних зобов`язань, а матеріали справи інших доказів щодо умов договору купівлі продажу не містять суд приходить до переконання, що строк виконання зобов`язання покупцем сторонами не погоджено та згідно ст. 530 Цивільного кодексу України строк виконання зобов`язання настав пред`явленням вимоги продавця до покупця. Водночас судом не береться до уваги, як доказ настання строку виконання зобов`язання надіслане позивачем 16.01.2020 року нагадування про необхідність оплати заборгованості від 23.10.2019 року на суму 22\~317.17 злотих та 6801.41 злотих протягом 14 днів з дня отримання вимоги, оскільки матеріали справи не містять відомостей щодо отримання такої вимоги [PERSON] , таким чином строк виконання зобов`язання настав з поданням позовної заяви до суду. У зв`язку із наведеними відсутні правові підстави для стягнення на користь позивача 3 процентів річних за користування чужими коштами в розмірі 8 732.90 злотих. Суд також відхиляє доводи відповідача стосовно того, що у нього відсутні боргові зобов`язання перед позивачем з якими останній звернувся до суду, як такі, що не знаходять спростування в матеріалах справи. Згідно частин 1-4 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами частини другої статті 78 процесуального закону встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідач не спростував належними та допустимими доказами ту обставину, що рахунок фактура (FAKTURAVAT) номер 2/11/2018 від 12.11.2018 року та рахунок фактура (FAKTURAVAT) номер 1/10/2019 від 04.10.2019 року, підписані власноруч не [PERSON] . Відповідач не здійснював заходів щодо спростування даної обставини в межах цивільного процесу, зокрема не заявляв клопотання про проведення почеркознавчої експертизи з метою спростування такої обставини. Водночас суд відхиляє письмові доводи відповідача стосовно того, що в рахунках фактурах в графі «покупець» вказані невірні реквізити, а саме: вказано [ADDRESS] замість даних, що вказано в паспорті громадянина України для виїзду за кордон серії [NUMBER] , виданому 1 червня 2012 в якому його дані зазначено як Petro Wasko, а згідно паспорту громадянина України [NUMBER] виданий 29.11.2007 Підволочиським РВ УМВС України місце реєстрації та проживання зазначено с. Остап`є, Тернопільського (Підволочиського) району Тернопільської області. Постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 2014 р. № 152 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон» визначено, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон (далі - паспорт для виїзду за кордон) є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на ім`я якої він оформлений, і дає право такій особі на виїзд з України і в`їзд в Україну. Кожен громадянин України має право на отримання паспорта для виїзду за кордон. Громадянин України не може мати більше двох паспортів для виїзду за кордон (частини 1-3 Постанови). Аналізуючи вищезазначену норму права вбачається, що паспорт для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу, однак громадянин України може мати одночасно до двох таких паспортів, що дає суду підстави вважати доводи [PERSON] щодо невідповідності його даних вказаних в рахунках фактурах тим даним, що зазначено в його паспорті для виїзду за кордон такими, що не спростовують підписання ним власноруч цих документів. З цих же мотивів суд вважає безпідставними та не доведеними доводи відповідача стосовно неможливості підписання ним рахунків фактури, оскільки в його закордонному паспорті відсутні відомості про перетин кордону в зазначений в них період. Окрім того варто зазначити, що дата на рахунку-фактурі може не збігатись з датою проставлення на ньому підпису покупцем, проте жодним чином не свідчить, що між сторонами не було домовленості щодо купівлі-продажу товару, а лише про погодження вказаних у даних документах факту отримання та вартості товару. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на користь [PERSON] 22\~317,12 злотих за рахунком фактурою (FAKTURAVAT) номер 2/11/2018 від 12.11.2018 та 6801,41 рахунком фактурою (FAKTURAVAT) номер 1/10/2019 від 04.10.2019. В задоволенні решти вимог слід відмовити. Судові витрати відповідно до ст.\~141\~ЦПК України покладаються на відповідача пропорційно задоволених вимог. Позивачем при подачі позову до суду заявлено позовні вимоги про стягнення 31\~448,58 злотих. Судом задоволено позовні вимоги на суму 29\~118.53 злотих, що становить 92.65 % від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1\~949.23 грн, що складає 92.6 % від 2105.23 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial