Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-28 00:00:00

Представник позивача - адвокат Дзюба М.Ю. 14.07.2022 р. подав клопотання про ухвалення додаткового рішення у даній цивільній справі, посилаючись на те, що рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 08.06.2022 р. задоволено позов [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 4359 від 14 січня 2022 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованості за кредитним договором № 191235-ИФ1-002 від 30.03.2021 р. на загальну суму 27619,07 грн. З відповідача стягнуто на користь позивачки 1488,60 грн. витрат по сплаті судового збору. Крім того, позивачкою, яка після одруження змінила прізвище на « [PERSON] », понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн., які складаються із 500 грн. за підготовку та надсилання адвокатських запитів, 800 грн. за підготовку заяви про забезпечення позову, 2700 грн. за складання позовної заяви, що підтверджується належними письмовими доказами. Просив ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивачки 4000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Представник позивача -адвокат Дзюба М.Ю. у судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві просив провести судове засідання з ухвалення додаткового рішення у відсутності сторони позивача. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання відповідач повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання про ухвалення у даній справі додаткового рішення підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 08.06.2022 р. задоволено позов [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнуто з відповідача на користь позивачки 1488,60 грн. витрат по сплаті судового збору. Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно вимог п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої - четвертої ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з вимогами ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах), задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яких доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення ЄСПЛ від 10 січня 2010 року у справі «Дубовик проти України», рішення ЄСПЛ від 18 лютого 2010 року у справі «Гуриненко проти України»). Положення частин першої та другої статті 137 ЦПК України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, яка виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв'язку з розглядом. Суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, що міститься у постанові від 27 червня 2018 р. у справі № 826/1216/16, відповідно до якого склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Судом встановлено, що стороною позивача надано належно засвідчені копії договору № 17/02/22 про надання правової допомоги адвоката від 17.02.2022 р. (а.с.12-14), додатку № 1 до договору від 17.02.2022 р. (а.с.15), дублікату квитанції від 13.07.2022 р. на суму 4000 грн. (а.с.59). З урахуванням вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, згідно якого інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, з огляду на те, що понесені позивачкою у рамках розгляду даної цивільної справи витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн. є реальними і обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, з відповідача слід стягнути на користь позивачки вказану суму витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, суд зазначає, що позивачка [PERSON] після одруження змінила прізвище на « [PERSON] ». На підставі наведеного,

Outcome: approved