Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-31 00:00:00

До суду надійшла позовна заява ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», що звернулося до суду з позовом в порядку цивільного судочинства в якому просить скасувати арешт накладений на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3221480201:01:048:0042, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належить ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на праві приватної власності, шляхом скасування державної реєстрації обтяження: номер запису про обтяження № 9117993 від 20.03.2015 року, внесений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер : ВП № 46823504, виданий 12.03.2015 року, видавник старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Шемет О.В. Вказуючи на те, що 29.06.2017 року між ПАТ «Рфйффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» укладено Договір відступленнгя права вимоги №114/42, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №223381544 від 25.12.2007 року укладеним між ПАТ «Рфйффайзен Банк Аваль» та [PERSON] перейшло до ПАТ «КІБ». 29.06.2017 року між ПАТ «КІБ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», іпотекодержатель) укладено Договір відступлення права вимоги № 114/42-ДГ, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №223381544 від 25.12.2007 року перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Крім того, 29.06.2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «КІБ» укладено Договір про відступлення прав за договорами іпотеки, що посвідчено Юдіним М.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованим за № 493, відповідно до якого право Іпотекодержателя за Договором іпотеки б/н, який було укладено 25.12.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райфайзен Банк Аваль» та [PERSON] , в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором №223381544 від 25.12.2007 року, щодо повернення суми боргу в розмірі 100 00, 00 дол. США перейшло до ПАТ «КІБ». 29.06.2017 року між ПАТ «КІБ» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено Договір про відступлення прав за договорами іпотеки, що посвідчено Юдіним М.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованим за № 495, відповідно до якого право Іпотекодержателя за Договором іпотеки перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Надалі, 27.01.2021 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та [PERSON] (іпотекодавець) було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до якого іпотекодавець передав, а іпотекодержатель прийняв у власність - земельну ділянку площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 3221480201:01:048:0042, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (надалі - об`єкт нерухомості). Договір було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В. та зареєстровано в реєстрі за № 130. Отже враховуючи вищевикладене, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» вважає, що відсутня необхідність в наданні документів, які підтверджують обставини набуття права вимоги Товариством за договором іпотеки від 25.12.2007 року. Право власності позивача на майно підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.05.2021, № 258870255, згідно якої право власності на об`єкт нерухомості зареєстроване за ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» номер запис) про право власності 40289797 від 27.01.2021 року. Отже, станом на день подання позовної заяви, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» є власником арештованого майна. Нерухоме майно, прийняте позивачем у власність за договором про задоволення вимог іпотекодержателя, перебуває під арештом, накладеним державним виконавцем. Так відповідно до інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 258870255, від 28.05.2021 року наявний арешт на об`єкт нерухомості зареєстровано Реєстраційною службою Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області за № 9117993 від 20.03.2015 року. На підставі постанови Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області від 12.03.2015 року про арешт майна боржника було зареєстровано відомості про арешт земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 3221480201:01:048:0042. Підставою внесення вищезазначеного арешту було рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 20155740 від 20.03.2015 року. Зазначений арешт порушує майнові інтереси позивача, як власника земельної ділянки площею 0.2500 га. яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 3221480201:01:048:0042,цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.07.2021 року у відкритті провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» до [PERSON] , треті особи: Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про зняття арешту з майна - відмовлено (а.с. 12-14). Постановою Київського апеляційного суду від 20.12.2021 року ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.07.2021 року було скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с 54-58). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадженням (а.с. 97). В судове засідання представник позивача не з`явився, до суду надійшла заява, в якій він просив справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 105-106). Інші учасники до суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи судом повідомлені належним чином (а.с. 102-104). Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Виходячи з цього, належного повідомлення відповідачів про час розгляду справи, суд вважає за можливе розглядати справу в їх відсутності. Відповідно до ст. 178 ЦПК України відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву. Станом на день ухвалення рішення у справі, відповідач своїм правом не скористався, відзив на позовну заяву суду не надали. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності відзиву відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що 27.01.2021 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та [PERSON] (іпотекодавець) було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя (а.с.80-82). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності власником земельної ділянки кадастровий номер 3221480201:01:048:0042 є ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» (а.с. 82). Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, відповідно до вимог ст. 391 ЦК України право власності позивача, як абсолютне право, має бути захищене лише при доведенні самого факту порушення. Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (Постанова № 5) від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Вендітеллі проти Італії» (1994) суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Судом встановлено, що арешт на нерухоме майно, що належить на даний час на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності власником земельної ділянки кадастровий номер 3221480201:01:048:0042 є ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія». Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved