Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування в розмірі 168 690,05 грн. та пеню в сумі 7121,96 грн., три відсотки річних у розмірі 1386,49 грн., інфляційні втрати в розмірі 506,41 грн., що разом становить 9014,41 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 29.09.2020 на автодорозі Тернопіль - Львів - Рава-Руська відбулась дорожньо-транспортна пригода, зокрема водій [PERSON] , керуючи автомобілем Skoda Fabia р.н. [NUMBER] , рухаючись вказаною вище автодорогою, допустив виїзд керованого ним автомобіля на смугу зустрічного руху і скоїв зіткнення із автопоїздом у складі вантажного сідлового тягача «DAF XF 105-460» р.н. [NUMBER] загальним напівпричепом марки «KRONE SD» р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП пасажир автомобіля Skoda Fabia р.н. [NUMBER] [PERSON] отримав середньої тяжкості тісні ушкодження. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди була зареєстрована у відповідача Приватному акціонерному товаристві Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП». За фактом дорожньо-транспортної пригоди 29 вересня 2020 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020140210000390 та розпочато досудове розслідування за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 22 січня 2021 року водія [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності та кримінальне провадження відносно нього закрито. 23 лютого 2021 року позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування, однак таку заяву відповідачем було проігноровано. Тому просить в судовому порядку стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування в розмірі 168 690 грн., яке складається з 74 942,91 грн. витрат на лікування, моральної шкоди в розмірі 3747,14 грн., шкоди пов`язаної з стійкою втратою працездатності потерпілим в розмірі 90 000 грн. Крім того, вважає, що внаслідок порушення грошового зобов`язання з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 7121,96 грн., три проценти річних в розмірі 1386,49 грн., інфляційні втрати в розмірі 506,41 грн. Повноважний представник позивача адвокат Ільків М.М. подав клопотання згідно якого просить позов задовольнити, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача Приватного акціонерного товариства Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» про дату, місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином, відзиву на позовну заяву, або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні не подав. Зі згоди представника позивача та на підставі наявних у справі даних і доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Інших заяв по суті справи, виключно в яких в силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору не надходило. Інформація про рух справи та процесуальні дії, вчинені судом в процесі її розгляду. Позовна заява поступила до суду 13.09.2021. Ухвалою судді від 15.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Визначено сторонам строк та черговість подання заяв по суті справи. Приймаючи справу до свого провадження суд направив сторонам інформаційне повідомлення про права та обов`язки сторін (а.с.57), в тому числі про обов`язок подати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, а також неможливість приховування доказів. Цим же повідомленням сторонам роз`яснено порядок та строки подання доказів. Таким чином, суд виконав вимоги ст. 221 ЦПК України. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п. 22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27 жовтня 2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. З огляду на характер спірних правовідносин, справа є малозначною, а оскільки вирішенню підлягали виключно питання права, суд з посиланням на відповідну практику ЄСПЛ при відкритті провадження визнав недоцільним проведення судового засідання та визначив, що розгляд справи проводитиметься без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Суд також не знайшов підстав ініціювати розгляд справи з викликом сторін, а тому розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження. В силу вимог Закону та враховуючи предмет спору дана справа є малозначною, а тому, відповідно до вимог ч.3 ст.279 ЦПК України суд не проводив підготовчого засідання. Перед тим, як закінчити з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд надав можливість кожній із сторін висловити свою позицію та надати наявні у неї докази. Суд також розглянув усі клопотання сторін, попередньо надавши можливість протилежній стороні висловити свою позицію. Відтак, суд у відповідності до вимог ч.5 ст.12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу ч.ч.2, 3, 4 ст. 83 ЦПК України, вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Суд у відповідності до вимог ч.7 ст.81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч.3 ст.367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Позиція суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке. Фактичні обставини справи. Під час розгляду справи встановлено, що ухвалою Золочівського районного суду від 22 січня 2021 року (а.с.40-42) [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України на підставі ст.46 КК України у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020140210000390 від 29.09.2020 - закрито у зв`язку з звільненням особи від кримінальної відповідальності. Даною ухвалою встановлено, що гр. [PERSON] обвинувачувався у порушенні правил дорожнього руху особою, що керуючи транспортним, що заподіяло потерпілому [PERSON] середньої тяжкості тілесні ушкодження. З наявної в матеріалах справи копії полісу №118747123, діючого станом на 29.09.2020 (а.с.7) цивільна відповідальність водія автомобіля марки Skoda Fabia р.н. [NUMBER] застраховано у відповідача Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП». З наявної у матеріалах справи копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №358709 (а.с.16), позивачу [PERSON] 14.01.2022 встановлено ІІ групу інвалідності, останній тимчасово втратив працездатність, що підтверджується довідкою про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді, перебував на лікуванні в ортопедо-травматологічному відділенні КНП «8-а МКЛ» м.Львова (а.с.18). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку з знищенням або опошкодженням речі, а також витрати, які особо зробила або мусить зробити для відновлення порушеного права. Відповідно до ст.6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Частиною 1 ст. 22.1 вказаного вище Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Частиною 2 наведеної вище статті передбачено, що у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст.24 Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. 24.2. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. 24.3. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті. Статтею 26 Закону передбачено, що шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України. 26.2. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. Згідно з 26-1 Закону страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Також, згідно ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Також відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з ст.35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. З матеріалів справи (а.с.5-6) вбачається, позивач 23.02.2021 (а.с.5-6) з відповідною заявою та встановленими Законом додатками звернувся до відповідача про оплату страхового відшкодування. Однак даних про виплату страхового відшкодування чи відмову у проведенні такого з тих чи інших підстав, з врахуванням принципу змагальності, відповідачем не представлено. Відтак позивач вправі просити застосування наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. Відповідно суд надає віри здійсненому позивачем відповідно до вимог закону розрахункам страхового відшкодування, пені, та санкцій передбачених ст. 625 ЦК України, які не оспорювалися та не спростовані відповідачем. Своїх альтернативних відповідачем не надано. Що стосується, позовної вимоги про стягнення моральної шкоди слід врахувати, що відповідачем більш як два роки не проводиться страхове відшкодування, відтак моральні страждання, які виникли внаслідок отриманих позивачем тілесних ушкоджень, вказане завдало позивачу додатковий морально-психологічний дискомфорт. При розгляді даної справи суд також враховує, правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 11 грудня 2019 року у справі №465/4287/15 вбачається наступне: «Питання відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому, врегульовано статтею 26-1 Закону № 1961-IV, згідно з якою, зокрема, страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Тому з врахуванням наведених вище мотивів суд приймає рішення про задоволення позову. Щодо судових витрат. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з врахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору, такий в розмірі 1777,05 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Крім цього, позивач у своїй позовній заяві просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 15 000 грн. За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Разом з тим, в обґрунтування клопотання позивачем не долучено ні договору про надання правової допомоги, ні акту про надання послуг відповідно до Договору, а загалом будь-яких документів про такі витрати. Відтак, суд приходить до висновку про те, що у стягненні витрат на правничу допомогу належить відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: approved