Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

У квітні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Дніпропетровської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування, прокуратури та суду. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що з 12.06.2013 прокуратурою м. Дніпропетровська до ЄРДР внесено відомості про скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст.263-1 КК України, кримінальне провадження № 12013040650003315. 23.08.2013 у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12013040650003315, [PERSON] , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.364, ч.3 ст.27 ч.2 ст. 263-1 КК України. 16.01.2014 прокурором м. Дніпропетровська було складено та затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12013040650003315 від 12.06.2013 за звинуваченням [PERSON] , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.2 ст.263-1 КК України та направлено справу до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська. 29.01.2014 вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст.27, ч.2 ст.263-1 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки. 13.06.2014 ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області вирок суду від 29.01.2014 залишено без змін. 24.03.2015 Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасовано ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.06.2014 та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 25.06.2015 ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29.01.2014 залишено без змін. 24.03.2016 Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасовано ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.06.2015 та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 26.05.2016 апеляційним судом Дніпропетровської області вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29.01.2014 скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.06.2021 [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст.27 ч.2 ст.263-1 КК України у зв`язку з недоведеністю у його діях складу кримінального правопорушення та виправдано. 08.02.2022 ухвалою Дніпровського апеляційного суду по справі вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.06.2021 щодо [PERSON] залишено без змін. Таким чином, безпідставне кримінальне переслідування, як зазначає позивач, тривало з 23.08.2013 по 08.02.2022, тобто протягом 8 років 5 місяців 16 днів (101 місяць 16 днів), що завдало йому моральної та матеріальної шкоди. Внаслідок кримінального переслідування позивач втратив нормальні життєві зв`язки, матеріальне благополуччя сім`ї. Моральна шкода полягає у фізичному болі і стражданнях, переживаннях, завданих правоохоронними органами, незаконним обшуком, обранням запобіжного заходу, тривалістю судового процесу, втрату роботи, втрату сім`ї і, як наслідок, нормального виховання двох неповнолітніх дітей позивача. За таких обставин, позивач [PERSON] просив суд - стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 1\~600 000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди, стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 20\~000 грн. на відшкодування витрат, понесених за надання професійної правничої допомоги (а.с.1-13). Ухвалою суду\~від 21\~квітня 2022\~року відкрито\~провадження по\~справі та\~визначено проводити\~розгляд справи\~за правилами\~загального позовного\~провадження,\~а також\~за клопотанням\~позивача витребувано\~з архіву\~Амур-Нижньодніпровського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська матеріали\~кримінального провадження\~№ 12013040650003315,\~справа №199/10901/13-к\~за обвинуваченням\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~для дослідження\~наявних у\~вказаному провадженні\~оригіналів документів\~(повідомлення\~про підозру,\~обвинувальні акти,\~ухвали про\~надання дозволу\~на проведення\~обшуку та\~застосування запобіжного\~заходу,\~протокол обшуку)\~та судових\~рішень Витребувати з архіву Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська матеріали кримінального провадження N 12013040650003315, справа N 199/10901/13-к за обвинуваченням [PERSON], [PERSON] та [PERSON] для дослідження наявних у вказаному провадженні оригіналів документів (повідомлення про підозру, обвинувальні акти, ухвали про надання дозволу на проведення обшуку та застосування запобіжного заходу, протокол обшуку) та судових рішень, а також витребувано з ГУНП в Дніпропетровській області матеріали службової перевірки відносно [PERSON] за 2013 рік, що слугували підставою для звільнення останнього 08.10.2013 (а.с.172). Ухвалою суду від 24 травня 2022 року закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду (а.с.197). 19 липня 2022 року розглянуто справу по суті та ухвалено рішення. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав викладених у ньому. Представник відповідача Дніпропетровської обласної прокуратури Барановська А.В. у судовому засіданні позов не визнала, підтримавши наданий відзив на позов та додаткові пояснення. Зокрема зазначила, що позивачем не доведено спричинення йому моральної шкоди у визначеному розмірі. Крім того, визначений позивачем розмір моральної шкоди не відповідає вимогам Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (а.с.178-186). Представник Державної казначейської служби України до суду не з`явився, проте через канцелярію суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити з урахуванням доводів викладених у відзиві на позов. У відзиві зокрема зазначивши, що згідно ст.176 ЦК України юридичні особи, створені Державою не відповідають за зобов`язаннями держави. Крім того, згідно чинного законодавства розмір відшкодування шкоди повинен визначатися з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати і суд при визначенні розміру моральної шкоди повинен виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, встановивши і перевіривши всі обставини заподіяння такої шкоди та докази, якими підтверджено заподіяння такої шкоди (а.с.200-207). Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що 23.08.2013 у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12013040650003315, [PERSON] , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.364, ч.3 ст.27 ч.2 ст. 263-1 КК України. 16.01.2014 прокурором м. Дніпропетровська було затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12013040650003315 від 12.06.2013 за звинуваченням [PERSON] , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.2 ст.263-1 КК України та направлено справу до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська (а.с.42-57). 29.01.2014 вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст.27, ч.2 ст.263-1 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки (а.с.58-77). 13.06.2014 ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області вирок суду від 29.01.2014 залишено без змін (а.с.164-170). 24.03.2015 Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасовано ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.06.2014 та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції (а.с.135-138). 25.06.2015 ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29.01.2014 залишено без змін (а.с.151-154). 24.03.2016 Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасовано ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.06.2015 та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції (а.с.140-142). 26.05.2016 апеляційним судом Дніпропетровської області вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29.01.2014 скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.155-163). Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.06.2021 [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст.27 ч.2 ст.263-1 КК України у зв`язку з недоведеністю у його діях складу кримінального правопорушення та виправдано (а.с.83-134). 08.02.2022 ухвалою Дніпровського апеляційного суду по справі вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.06.2021 щодо [PERSON] залишено без змін (а.с.143-149). Таким чином, безпідставне кримінальне переслідування, як зазначає позивач, тривало з 23.08.2013 по 08.02.2022, тобто протягом 8 років 5 місяців 16 днів (101 місяць 16 днів). Під час розгляду справи сторони з урахуванням процесуальної економії часу не настоювали на вивченні матеріалів кримінальної справи у зв`язку із її об`ємом. Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області на виконання ухвали суду від 21.04.2022 витребувані документи суду не надали. Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України). Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 Закону). Положеннями статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода. Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону). Відповідно до частини другої статті 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Згідно вимог статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року в справі № 6-2203цс15 вказано, що «відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування». У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості». Тобто законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. Аналогічний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження №14-4цс19), Верховним Судом у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження №61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20). Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» розмір мінімальної заробітної плати встановлено 6500 грн., позивач перебував під кримінальним переслідуванням з 23 серпня 2013 року по 08 лютого 2022 року, що становить 101 місяців 16 днів. Суд погоджується з визначенням позивачем саме такого періоду перебування під слідством та судом, виходячи з такого. У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі №15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Таким чином розмір моральної шкоди відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» складає 661\~538,08 грн. (6500 грн. (мінімальна заробітна плата) х 101 місяць (перебування під слідством та судом) = 656 500 грн.; 16 днів х 8 годин = 128 х 39,36 грн. (мінімальна погодинна заробітна плата) = 5038,08 грн. (656\~500 грн. + 5038,08 грн.). Виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, а також враховуючи характер, обсяг і тривалість страждань, яких позивач [PERSON] зазнав у зв`язку із пред`явленням обвинувачення у скоєнні злочину щодо якого вину не доведено, перебуванням під слідством і судом, необхідністю докладати значних додаткових зусиль для відновлення та організації життя та здоров`я, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди на користь позивача слід визначити 1 000 000 грн., а позовні вимоги в цій частині задовольнити частково. Посилання представника Дніпропетровської обласної прокуратури у відзиві на позовну заяву на те, що позивач [PERSON] не довів факту спричинення йому моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки\~ Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~передбачено безумовне право на відшкодування моральної шкоди у розмірах і порядку, встановленому в ньому, у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Щодо позовних вимог про відшкодування витрат, понесених за надання професійної правничої допомоги у кримінальному провадженні, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог п.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема постановлення виправдувального вироку суду. Згідно п.4 ч.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги. З досліджених в судовому засіданні доказів, а саме Угоди щодо надання юридичної допомоги від 25.08.2013, укладеного між [PERSON] та адвокатом Машкевич О.В., квитанцією про оплату юридичної допомоги, встановлено факт понесення позивачем [PERSON] витрат на правову допомогу у зв`язку із кримінальним провадженням відносно нього в сумі 20\~000 грн., а тому в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі (а.с.79, 150). З урахуванням результату справи та відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору слід віднести на рахунок держави.

Outcome: partial