Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-11 00:00:00

Представник позивача ТзОВ Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» - Гулько А.В. звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовну заяву мотивує тим, що 06.04.2019 року між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір №6203291, відповідно до якого відповідачу були надані кредитні кошти у тимчасове платне користування на поточні потреби у розмірі 6\~000 гривень. Однак, відповідач [PERSON] свої зобов`язання перед позивачем не виконав, кредитні кошти, згідно з графіком розрахунків, не повернув. Згідно п.6.1 Кредитного договору, цей Договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайтах Товариства miloan.ua. Укладаючи Кредитний договір відповідач та ТзОВ «Мілоан» вчинили дії вчинені ст.ст. 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, після чого укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача, якому були перераховані кошти шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника. 15.07.2019 року між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ ФК «Кредит-Капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги №34-МЛ від 15.07.2019 року, згідно якого останній набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до відповідача. Станом на 07.12.2020 року сума заборгованості відповідача становить 17\~580 гривень, з яких: 6\~000 гривень тіло кредиту, 1\~380 гривень комісія, 7\~200 гривень проценти, 3\~000 гривень штрафи та пеня, яку у свою чергу відповідач добровільно сплачувати не бажає. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просить суд у задоволенні позову відмовити із підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Вивчивши матеріали справи та дослідивши докази, які були надані сторонами у справі і надаючи їм оцінку як в цілому, так і кожному доказу, суд приходить до наступного висновку. \~ \~ \~ \~Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. \~ \~ \~ \~Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. В судовому засіданні встановлено, що 06.04.2019 року між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №6203291, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 6\~000 гривень, строком на 30 днів, з кінцевим терміном повернення 06.05.2019 року. Відповідно до п.6.1 даного договору, кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайті Товариства miloan.ua (а.с. 5-10). 15.07.2019 року між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір відступлення прав вимоги №34-МЛ, згідно якого останній прийняв належні кредиторові права грошової вимоги до боржників вказаними у реєстрі боржників (а.с. 11-16). Згідно виписки з особового рахунку за Кредитним договором №6203291 від 06.04.2019 року, станом на 07.12.2020 року, заборгованість складає 17\~580 гривень (а.с. 17). Із Талону-повідомлення єдиного обліку №13683 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 22.11.2021 року вбачається, що 22.11.2021 року о 17 год. 30 хв. до чергової частини Мукачівського РУП з заявою звернувся [PERSON] , який просить прийняти міри до невідомої особи, яка зателефонувавши заявнику, представившись представником «Водафон» та шахрайським шляхом виманила від заявника код для узгодження номеру телефону, після чого оформила на нього кредит на суму 6\~000 гривень (а.с. 40). Із Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07.04.2019 року слідує, що 06.04.2019 року біля 16 год. 50 хв. на мобільний телефон [PERSON] зателефонувала невідома особа, яка представилася працівником Водафон, шляхом обману виманила код для поновлення телефону, після чого через онлайн сервіс оформила кредит на ім`я заявника на суму 7\~000 гривень (а.с. 41). Згідно Роздруківки із електронної пошти відповідача вбачається, що 06.04.2019 року його було сповіщено про те, що в його аккаунт був здійснений вхід із нового приладу та був змінений пароль (а.с. 42). Дані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Згідно ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, відповідно до ч.1 цієї ж статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо зміст зафіксований в одному або кількох документах (в тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відповідно до частин 7, 8, 9 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. \~ \~ \~ \~Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. \~ \~ \~ \~Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. \~ \~ \~ \~Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. \~ \~ \~ \~Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 13.05.2015 року в справі № 6-71цс15. Також у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2018 року у справі №699/16-ц (провадження №61-16504св18) та від 05.12.2018 року у справі № 754/15020/15-ц (провадження № 61-22283св18) зроблено висновок, що «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Згідно з ч.1\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти. Згідно ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладенням на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч.5 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Частиною 5 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документів, шляхом пере направлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, беручи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку, що представник позивача не надав суду належних та допустимих доказів щодо заявлених ним позовних вимог, а саме доказів, що підтверджують отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів. Крім цього, не надав суду належних та допустимих доказів волевиявлення відповідача на укладення кредитного договору та належних доказів щодо укладення самого електронного договору, чим самим не спростував доводи представника відповідача. З огляду на викладене, враховуючи вимоги\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що представником позивача не надані належні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Враховуючи вищевикладене\~та

Outcome: dismissed