Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Комунального підприємства «Київський центр розвитку міського середовища» Управління екології та природних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини заробітної плати. У своїй позовній заяві просила суд стягнути з Комунального підприємства «Київський центр розвитку міського середовища» Управління екології та природних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (КП «Київміськрозвиток») на користь [PERSON] : - заборгованість із заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку в розмірі 18 464 грн. 83 коп. (вісімнадцять тисяч чотириста шістдесят чотири гривні вісімдесят три копійки); - середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 140 564 грн. 80 коп.(сто сорок тисяч п`ятсот шістдесят чотири гривні вісімдесят копійок), - а також компенсацію втрати частини доходів в розмірі 812 грн. 44 коп. (вісімсот дванадцять гривень сорок чотири копійки), а всього 159 842 грн. 07 коп. (сто п`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот сорок дві гривні сім копійок). Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] у період часу з 24 лютого 2020 року по 19 березня 2021 року працювала у Комунальному підприємстві «Київський центр розвитку міського середовища» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на посаді головного бухгалтера. Відповідно до довідки від 18.06.2021 «Про розрахунок сум, належних до виплати при звільненні [PERSON] ( [NUMBER] )», виданої роботодавцем: борг станом на 08.06.2021 - 39 644, 11 грн.; компенсація за невикористану відпустку за період 25.02.2020 - 19.03.2021 - 12 964,84 грн.; утримання ПДФО лютий - березень 2021 р. - 7 135, 94 грн.; утримання військовий збір січень -березень 2021 р. - 594, 66 грн.; сума до виплати при звільненні - 31 913, 51 грн. В день звільнення та станом на видачу даної довідки дана сума позивачу виплачена не була. У зв`язку з викладеним позивачка звернулася до суду з даним позовом, оскільки у день звільнення, в порушення ст. 116 Кодексу законів про працю України, роботодавець не виплатив позивачці суму належних виплат. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 листопада 2021 року матеріали позовної заяви було передано на розгляд судді Фроловій І.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2021 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 липня 2022 року було закрито підготовче провадження у справі, призначено до розгляду по суті. Позивачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином. Судом враховано, що через канцелярію суду позивачкою було подано заяву, відповідно до якої просила суд розглядати справу у її відсутність, щодо ухвалення заочного рішення не заперечувала. Також просила врахувати, що КП «Київський центр розвитку міського середовища» перерахував заробітну плату 12 січня 2022 року у повному обсязі, тому просила прийняти рішення щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрат частини заробітної плати. Відповідач своїх представників в судове засідання не забезпечили, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв. Дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. Наказом Комунального підприємства «Київський центр розвитку міського середовища» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №8-к від 24 лютого 2020 року, [PERSON] з 25 лютого 2020 року було прийнято на роботу на посаду головного бухгалтера, на основне місце роботи, з тривалістю робочого тижня 40 годин та з посадовим окладом відповідно до штатного розпису. Наказом Комунального підприємства «Київський центр розвитку міського середовища» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №7-к від 19 березня 2021 року [PERSON] було звільнено з посади головного бухгалтера за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 Кодексу законів про працю України. Також зазначено: «Надати компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за робочий період з 25.02.2020р. року по 19.03.2021р. року - 25 календарних днів.». Вказані обставини також підтверджуються відповідними записами №28-29 у трудовій книжці серії [NUMBER] та довідкою від 18.06.2021 за вих.№077/284-288. З Довідки про розрахунок сум належних до виплати при звільнені [PERSON] ( [NUMBER] ) від 18.06.2021 за №077/284-288 вбачається, що: «Борг станом на 08.06.2021 - 39 644, 11 грн.; Компенсація за невикористану відпустку за період 25.02.2020 - 19.03.2021 - 12 964,84 грн.; Утримання ПДФО лютий - березень 2021 р. - 7 135, 94 грн. Утримання військовий збір січень -березень 2021 р. - 594, 66 грн. Сума до виплати при звільненні - 31 913, 51 грн. Станом на 09.06.2021р. зазначені суми не виплачені.». 05 липня 2021 року листом за №077/284-311 КП «Київміськрозвиток» повідомив [PERSON] , що станом на 02 липня 2021 року борг по розрахунку сум, належних позивачці до виплат при звільненні, сплачено частково, та, що при умові надходження відповідного фінансування, кошти будуть сплачені в повному обсязі. Листом КП «Київміськрозвиток» від 20.09.2021 за №077/284-412 повідомив, що ним вживаються всі необхідні заходи для виплати заборгованості по заробітній платі та кошти будуть оплачені при умові надходження відповідного фінансування. Щодо позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. У відповідності до приписів ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Статтею 43 Конституції України зазначено, шо право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно із ч. 1 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені вст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за абз. З п. 2 Розділу II якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Суд враховує, що КП «Київміськрозвиток» самостійно обраховано середньоденну заробітну плату [PERSON] , та відповідно до довідки від 05.07.2021 Про середній заробіток за два місяці, середньоденна заробітна плата позивача становить 836,10 грн. Позивачкою було зауважено, що КП «Київський центр розвитку міського середовища» перерахував заробітну плату 12 січня 2022 року у повному обсязі, таким чином час затримки розрахунку складає: 08 днів березня 2021 р. х 836,10 грн. = 6 688,80 гривень; 22 днів квітня 2021 р. х 836,10 грн. = 18 394,20 гривень; 18 днів травня 2021 р. х 836,10 грн. = 15 049,80 гривень; 20 днів червня 2021 р. х 836,10 грн. = 16 772,00 гривень; 22 днів липня 2021 р. х 836,10 грн. = 18 394,20 гривень; 21 днів серпня 2021 р. х 836,10 грн. = 17 558,10 гривень; 22 днів вересня 2021 р. х 836,10 грн. = 18 394,20 гривень; 20 днів жовтня 2021 х 836,10 грн = 16 772,00 гривень; 22 днів листопада 2021 х 836,10 грн = 18 394,20 гривень; 22 днів грудня 2021 х 836,10 грн = 18 394,20 гривень; 05 днів січня 2022 х 836,10 грн = 4 180,50 гривень а загалом, за період з 20.03.2021 р. по 11.01.2022 р. - 168 992,20 гривень. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з КП «Київміськрозвиток» на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 168 992,20 гривень. Щодо позовних вимог в частині стягнення компенсацію втрати частини доходів, суд дійшов наступних висновків. Положеннями ст. 34 Закону України «Про оплату праці», згідно якої компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно то індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтею 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці грошове забезпечення-); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Аналогічне положення закріплено в ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Постанови КМУ від 21.02.2001 № 159, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з 01 січня 2001 року. Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Своєчасно не отриманий з вини громадянина дохід компенсації не підлягає. Відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку. Таким чином, сума втрати частини доходів внаслідок невиплаченої позивачу вчасно заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку складає добуток нарахованої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку (з утриманими податком на прибуток та військовим збором) та приросту індексів споживчих цін за квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2021 року (100,7; 101,3; 100,2; 100,1 ;99,8; 101,2; 100,9), поділений на 100, що дорівнює 812,44 грн. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Щодо розподілу судових витрат суд дійшов до наступних висновків. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, суд відповідно до ст.88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позовної заяви, [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 1 405,66 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.2347651539.1 від 19.11.2021 року. Оскільки позовні вимоги було задоволено в повному обсязі, з відповідача на користь позивачки підлягають стягнення судові витрати, понесені останньою. На підставі ст. ст. 21, 47, 83, 94, 115-117 КЗпП України, Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: approved