Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заяву до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 06.07.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований у Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №1795. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, тому що в них різні погляди на сімейне життя та обов`язки. На підставі чого в сім`ї відбувалися сварки, які поступового призвели до того, що вони стали чужими людьми. Можливості зберегти сім`ю немає. Подружні відносини між ними припинилися з 20.12.2019 року. З цього часу спільне господарство не ведуть, спору про спільне майно немає. Просить позов задоволити. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 04.07.2022 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилася. Належним чином була повідомлена про день, час та місце розгляду справи. До суду подала клопотання про розгляд справи у її відсутності. Крім цього просила позовну вимогу в частині визначення місця проживання неповнолітньої доньки - [PERSON] залишити без розгляду. Відповідач в судове засідання не з`явився. Належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. До суду подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. У відповідності до положень ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що 06.07.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що зареєстровано Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №1795, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Під час спільного проживання у сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із змісту позовної заяви, тривалий час сторони не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Фактичні шлюбні відносин між ними припиненні, сім`я існує формально. Подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя №11 від 21.12.2007 р., проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача та відповідача. Проаналізувавши вищенаведене та те, що сторони подружніх відносин не підтримують, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам сторін, суд доходить до висновку, що позов в частині розірвання шлюбу слід задовольнити. В частині позовних вимог щодо визначення місця проживання неповнолітньої доньки - [PERSON] залишити без розгляду, оскільки позивач просила залишити дану позовну вимогу без розгляду. Окрім того, згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач після розірвання шлюбу просила їй відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] », суд вважає за необхідне задовольнити дану вимогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути понесені позивачем судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved