Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-27 00:00:00

У травні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів визнання майна спільною сумісною власністю подружжя набутою під час шлюбу, поділ майна. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 19.05. 2021 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів визнання майна спільною сумісною власністю подружжя набутою під час шлюбу, поділ майна, передано за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.06. 2021 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів визнання майна спільною сумісною власністю подружжя набутою під час шлюбу, поділ майна, залишено без руху. На виконання вимог ухвали суду позивачем направлено заяву про стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дітей. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.07.2021 року у даній справі прийнято до провадження, відкрито провадження та призначено її до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.08.2021 року позовну заяву [PERSON] до\~ [PERSON] в\~частині про\~розірвання шлюбу,\~визнання майна\~спільною сумісною\~власністю,\~набутою під\~час шлюбу\~та поділ\~майна подружжя залишено без розгляду. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 17 вересня 2004 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва та здійснено актовий запис за №1151. Під час подружнього життя у них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , батьківство яких відповідачем не заперечується. Діти проживають спільно з нею за адресою: [ADDRESS] . Відповідач з початку 2020 року пішов з дому, без жадних пояснень, тому на даний час діти проживають з нею і в більшій мірі знаходяться на її утриманні. Хоча відповідач і перераховує їй кошти, проте такі платежі не можна назвати достатніми для належного матеріального утримання і забезпечення гідного виховання дітей. За час спільного проживання з відповідачем ними була придбана у власність двокімнатна квартира загальною площею 64, 2 кв.м, у якій ми разом проживали. Однак зараз вона з дітьми залишилася проживати у даній квартирі та самостійно сплачує комінальні платежі та поточні витрати по утримання зазначеної квартири у належному стані. 23.03. 2018 року ними був придбаний автомобіль марки «Opel Zafira», 2013 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , який оформлений на відповідача [PERSON] . На даний час користується вказаним автомобілем вона, оскільки існує необхідність возити дітей до школи на значну відстань від місця проживання. За наявними у її інформації даними відповідач [PERSON] , окрім офіційного працевлаштування на мінімальну заробітну плату має додаткові джерела доходу, веде підприємницьку діяльність та є співзасновником у господарюючих суб`єктах, зокрема у ТОВ «Віалайф Україна», його частка у статутному капіталі складає 400\~000 грн. 07.10. 2020 року між нею та відповідачем [PERSON] шлюб розірвано на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва, яке набрало законної сили 14.05. 2021 року. На підставі вищевказаного позивачка просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у розмірі 15\~000 гривень щомісячно, з дня подання до суду заяви та до досягнення дітьми повноліття та пізніше на період навчання дітей у разі настання такого і досягнення ними 23-х річного віку, у зв`язку з тим, яка обставина настане першою. Стягнути з відповідача [PERSON] , додаткові витрати на дітей, а саме: витрати у розмірі 1/2 частини вартості платного навчання дітей музиці і тренувань спортом, що на даний час складає суму у розмірі 5000 грн. щомісяця та зобов`язати відповідача здійснювати оплату наперед, починаючи з дати подання до суду даної позовної заяви. Стягнути з відповідача [PERSON] витрати у розмірі 1/2 частини вартості медичного обстеження, лікування та санаторно-курортного оздоровлення дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у разі наявності такої необхідності. Судові витрати покласти на відповідача. Позивач надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У судове засідання відповідач не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. 28.07. 2022 року через канцелярію суду направив заяву про доручення до справи письмових доказів та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5\~ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи,\~суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що\~з 17 вересня 2004 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва та здійснено актовий запис за №1151. Під час подружнього життя у них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 07.10. 2020 року між сторонами шлюб розірвано на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва, яке набрало законної сили 14.05. 2021 року. Після розлучення сторін у справі діти проживають з позивачкою, остання виконує обов`язки щодо утримання дітей, забезпечення їх фізичного зростання та психологічного розвитку, навчання. Донька сторін [PERSON] , [INFO] , навчається в Київському державному музичному ліцеї імені М.В. Лисенка, у 8 Б класі на відділ духових та удаврних інтруменітв з фаху ударні інструменти. Неповнолітній дочці [PERSON] , [INFO] , встановлений діагноз: артеріальна гіпертензія, гіпоталамічний синдром, нейрон-ендокринно-обмінний варіант з ожирінням, ускладнення: інсулінорезистентність, помірний депресивний епізод з соматичним синдромом, тривожно депресивний розлад з агорофобією, епізодами пароксизмальної тривоги (панічними атаками), самоушкоджуючою поведінкою, атипова нервова булімія. Такий стан здоров`я дитини [PERSON] потребує лікування та заходів реабілітації для забезпечення належного фізичного та психологічного розвитку. Як вбачається з матеріалів справи син сторін - [PERSON] , [INFO] , навчається у 5 «Г» класі Спеціалізованої школі №304 Святошинського району м. Києва та відвідує секцію футболу та музичну школу. Крім того, [PERSON] , [INFO] , навчається у ДМШ №10 з 2015 року по теперішній час на відділі духових та ударних інструментів, також він тренується у баскетбольному клубі « [INFO] », 3 рази на тиждень. Іхній син [PERSON] , [INFO] , дійсно відвідує дошкільний навчальний заклад №786 «Квіточка», групу №2 «Фіалка», Святошинського району, м. Києва. Як вбачається з довідки Пенсійного фонду України від 27.07. 2022 року відповідач [PERSON] має заробітну плату ( дохід, грошове забезпечення) за 2021 рік 274\~913, 72 грн., за 2022 рік 45\~900 грн. Стверджуючи, що допомога, яку надавав відповідач на утримання дітей добровільно не покривала частини її витрат, просила суд стягнути з останнього аліменти у твердій грошовій сумі 15\~000 гривень щомісячно, а також на забезпечення додаткових витрат на дітей у розмірі 5\~000 грн. щомісячно, та витрат в розмірі 1/2 частини вартості медичного обстеження, лікування та санаторно-курортного оздоровлення у разі потреби. Відповідач [PERSON] , заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей у розмірі визначеному позивачкою та просив суд відмовити у задоволенні позову, оскільки він добровільно сплачує аліменти на утримання дітей. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»,\~батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 2 ст. 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтями\~180,\~181,\~182,\~183\~СК України\~передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина; при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом;\~якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття\~; якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття\~; той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до\~ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Наразі судом встановлено, що діти сторін у справі проживають з матір`ю, остання виконує свої обов`язки щодо їх виховання, розвитку, навчання, лікування та матеріального забезпечення. Батько дітей є працездатним, однак участі у вихованні дітей не приймає. Як вбачається з доданих до матеріалів справи квитанцій відповідач [PERSON] , починаючи з 10.02. 2021 року надає належну матеріальну допомогу на утримання дітей. За змістом зазначених вище норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дітей. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки діти сторін проживають разом із матір`ю, а [PERSON] є їх батьком та на нього покладено однаковий зі [PERSON] обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своїх дітей, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. Отже, суд приходить до висновку, що відповідач має сплачувати аліменти на кожну дитину в твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 гривень на кожну дитину окремо, але не менше\~50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Звертаючись до суду з позовом, позивачка також просила стягувати з відповідача на її користь щомісячно на забезпечення додаткових витрат на дітей 5 000 гривень та 1/2 частину вартості медичного обстеження. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст. ст.\~180,\~183,\~185,\~193,\~198,\~199 СК України\~визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Сімейний Кодекс України\~виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із ч. 1\~ст. 185 СК України\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду України N3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, щодо передбаченої ст.185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. За ч. 2\~ст. 185 СК України\~розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підтвердження вимог щодо постійного стягнення з відповідача додаткових витрат на дітей у твердій грошовій сумі щомісячно позивачка надала докази, якими підтверджено необхідність несення додаткових витрат на забезпечення фізичного та психологічного розвитку тільки щодо доньки [PERSON] та сина [PERSON] , а докази щодо потреби у додаткових витратах на забезпечення розвитку здібностей сина [PERSON] на думку суду відсутні. Незважаючи на висновки суду, що донька сторін у справі [PERSON] , потребує від батьків додаткових витрат на її психологічний та фізичний розвиток, а також наявність у справі доказі, щодо понесення позивачкою таких витрат на забезпечення повноцінного розвитку дитини, однак у суду відсутні підстави для задоволення заявленої позивачкою вимоги про стягнення додаткових витрат постійно у твердій грошовій сумі щомісячно. Відповідно до правил статті 13 ЦПК України, суд позбавлений можливості визначити самостійно частку до стягнення від вже понесених додаткових витрат, відповідно суд дійшов до висновку, що вимоги про постійне стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дітей щомісячно в твердій грошовій сумі до їх повноліття та/або досягнення 23-х річного віку, не підлягають задоволенню судом. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини; вони необхідні для того щоб за певних обставин можна було забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину та обґрунтовуватись відповідними документами, а відтак і підтверджувати наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати і свідчать про їх необхідність. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Розмір додаткових витрат на утримання дітей в розмірі 5 000 грн. 00 коп. та 1/2 частину вартості медичного обстеження, лікування та санаторно-курортного оздоровлення дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у разі наявності такої необхідності позивач обґрунтовує довідками, що діти відвідують гуртки та секції, проте квитанцій та рахунків про сплату за вказані послуги суду не надає. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. В силу ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Верховний Суд зауважує, що до таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на якусь хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні особою, яка пред`явила такий позов (постанови Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №501/5060/15-ц, від 14 січня 2019 року у справі №751/4312/16-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 201/15248/16-ц). Відносно стягнення витрат на оздоровлення дітей в, суд зазначає, що вказані витрати не відносяться до додаткових витрат, так як не надано доказів на підтвердження того, що через якусь хворобу діти потребують оздоровлення. А відтак у\~задоволенні позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання дітей суд вважає за доцільне відмовити. За правилами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, відповідач [PERSON] має сплатити на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908, 00 грн. за вимогу про щомісячне стягнення аліментів на утримання дітей до їх повноліття. Допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial