Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-31 00:00:00

У липні 2022 року [PERSON] звернулась до суду із заявою, заінтересована особа: [PERSON] , про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , строком на шість місяців, встановивши наступні заходи тимчасового обмеження його права, зокрема: 1) Заборонити перебувати в місці проживання (перебування) з [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; 2) Усунути перешкоди у користуванні квартирою за адресою [ADDRESS] для постраждалої [PERSON] , шляхом негайного виселення [PERSON] , [INFO] . 3) Заборонити наближатися на відстань менше 500 метрів до місця проживання (перебування) та інших місць частого відвідування постраждалої [PERSON] . 4) Заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. 5) Заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою з [PERSON] наближатися або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Свої вимоги заявник обґрунтовує тим. що вона зареєстрована та проживала у квартирі за адресою: [ADDRESS] , проте на даний час перебуває у Притулку для жінок, які постраждали від домашнього насильства та/або насильства за ознакою статі Київського міського Центру тендерної рівності, запобіганню та протидії насильству У вищезазначеній квартирі також проживає її рідна донька [PERSON] , [INFO] , її онук [PERSON] . [INFO] та [PERSON] , який спільно проживає однією сім`єю із її донькою, не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі. У вищезазначеній квартирі зареєстровані заявник. [PERSON] та її онук [PERSON] - вказаний факт підтверджує витяг з Реєстру територіальної громади м. Києва № 81071335 від 17.06.2022 р. та довідка про реєстрацію місця проживання №80601806 від 19.05.2022 року. Заявник у позовній заяві повідомляє, що [PERSON] та [PERSON] регулярно вживають алкогольні напої, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння ведуть себе надто агресивно по відношенню до неї, застосовуючи словесні образи, погрози, залякування. Неодноразово з їхнього боку до заявника застосовувалося фізичне насильство у формі штовхання, нанесення побоїв, заподіяння тілесних ушкоджень, залишення в небезпеці. Вищезазначена квартира належить на праві власності заявнику та [PERSON] (в рівних долях) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва 27.12.2022 року (розпорядження № 58-763) - вказаний факт підтверджує інформаційна довідка КНП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» № 46 від 05.01.2022 року. Таким чином, посилаючись на існування реальної загрози продовження вчинення насильства відносно неї, заявниця просить видати обмежувальний припис відносно [PERSON] , а тому звернулась до суду з даною заявою. Ухвалою від 01.08.2022 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Заявник та її представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали, просили суд задовольнити їх у повному обсязі. Заявник в судовому засіданні повідомила суду, що протягом декількох років спільного проживання, зі сторони [PERSON] по відношенню до неї застосовувалось регулярне фізичне та психологічне насильство. Вказане насильство здійснювалось в присутності її онука. Також, коли [PERSON] почала проживати в квартирі за адресою: [ADDRESS] , разом із [PERSON] , з його боку по відношенню до заявника також регулярно здійснюється домашнє насильство фізичного та психологічного характеру. Донька та її співмешканець регулярно вживають алкогольні напої, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння ведуть себе надто агресивно по відношенню до заявника, застосовуючи словесні образи, погрози, приниження, залякування. Неодноразово з їхнього боку до заявника застосовувалась фізичне насильство у формі штовхання, нанесення побоїв, заподіяння тілесних ушкоджень, залишення в небезпеці. Як пояснює заявник, у ніч з 25 на 26 грудня під час чергового конфлікту [PERSON] накинувся на неї з ножем, свідком вказаних подій був також онук. Заявник була змушена втекти з дому без жодних речей - за вказаним фактом звернулася до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся, причин неявки не повідомив. Вислухавши пояснення сторони заявника, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані заявник, її донька [PERSON] та її онук [PERSON] - вказаний факт підтверджує витяг з Реєстру територіальної громади м. Києва № 81071335 від 17.06.2022 р. та довідка про реєстрацію місця проживання особи №80601806 від 19.05.2022 року. [PERSON] не є співвласником вказаної квартири, З довідки Київського міського центру тендерної рівності запобіганню та протидії насильству від 10.05.2022 року №051/043-018-зв вбачається, що заявник перебуває у Притулку для жінок, які постраждали від домашнього насильства та/або насильства за ознакою статі Київського міського центру тендерної рівності запобіганню та протидії насильству у період з 29.04.2022. В позовній заяві зазначено, що останні 2 роки заявник зазнавала насильства фізичного та психологічного характеру від [PERSON] . З довідки вбачається, що заявник зверталася до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві, про що свідчить наявна у матеріалах справи копія довідки від 23.05.2022 року № Д- 162/125/12/01-2022, копія талону ЄО №84269. У відповідь на звернення заявника ГУНП у м. Києві надало витяг з Інформаційного порталу Національної поліції України на спецлінію «102», до ГУНП в м. Києві, надійшли наступні повідомлення: 26.10.2021 року о 23.19 год заявник зверталася до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві із заявою відносно [PERSON] та [PERSON] , вказуючи, що [PERSON] перебуває у стані алкогольного сп`яніння чинить сварку, нападає на дитину та заявницю. 27.10.2021 року о 03.17 заявник зверталася до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві із заявою відносно [PERSON] ,, вказуючи, що [PERSON] перебуває у стані алкогольного сп`яніння чинить сварку, нападає на дитину, [PERSON] та заявницю. 25.12.2021 року о 23.46 год заявник зверталася до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві із заявою відносно [PERSON] та [PERSON] , скаржилася, що вони чинять сварку. Матеріали справи містять копію витягу з ЄРДР, кримінальне провадження № 12022105040000916 від 05.05.2022 за ч. 1 ст. 125 КК України, зареєстроване за заявою [PERSON] від 04.05.2022, з якого вбачається, що до Дніпровського УП ГУНП у місті Києві надійшла заява гр. [PERSON] з приводу систематичного завдання останній тілесних ушкоджень зятем - [PERSON] ; тілесні ушкодження в область голови, шиї та всього тіла. На день звернення до суду здійснюється досудове розслідування за вказаним кримінальним провадженням. Судом досліджено (CD-R) диск, наявний у матеріалах справи, на якому містяться фотознімки, які встановлюють, що за наслідками фізичного та психологічного насильства заявник отримала тілесні ушкодження. Відповідно до інформації, наявної в Єдиному державному реєстрі судових рішень [PERSON] та [PERSON] притягалися до відповідальності у справах про адміністративні правопорушення, зокрема, за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 05.02.2020 постановою Дніпровського районного суду м. Києва встановлено: [PERSON] , 01 січня 2020 року, приблизно о 19 годині 30 хвилин, знаходячись за місцем свого проживання в квартирі [ADDRESS] , спровокувала сімейну сварку, тобто вчиняє насильство в сім`ї психологічного характеру. Відповідно до постанови Дніпровського районного суду від 24.11.2021 року (справа № 755/1654/20 24), 24 вересня 2020 року близько 13 години за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] неналежно виконувала батьківськи обов`язки, а саме зловживала алкогольними напоями і залишила малолітнього сина без нагляду, чим порушила вимоги ч. 1 ст. 184 КУпАП. 28.04.2022року, постановою Дніпровського районного суду м. Києва встановлено: згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 23.12.21 серії ГП № 312863 [PERSON] 23.12.2021 о 23:50 хв. перебуваючи за адресою: [ADDRESS] вчинила дрібне хуліганство, тобто адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП, яка саме і передбачає, що дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян утворюють склад цього адміністративного правопорушення. У постанові Дніпровського районного суду м. Києва від 08.06.2022 зазначено, що відповідно до протоколу серії ВАБ № 889511, [PERSON] , [INFO] о 22:00, неналежним чином виконувала покладені на неї батьківські обов`язки відносно своєї малолітньої дитини, а саме: перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Своїми діями [PERSON] вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП. Крім цього, відповідно до протоколу серії ВАБ № 889516 [PERSON] , 29.05.2022 року, неналежним чином виконувала покладені на неї батьківські обов`язки відносно своєї малолітньої дитини, 21.09.2011 року. Своїми діями [PERSON] вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 184 КУпАП. 22.04.2022року постановою Дніпровського районного суду міста Києва (справа № 755/301/22) - встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 570951 від 25.12.2021 року, [PERSON] 25.12.2021 р. близько 22 год. 42 хв. вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно заявника, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Провадження у справі було закрите на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Проте, суд зауважує, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за закінченням строків накладення стягнення не є реабілітуючою підставою, тобто, не означає відсутність події чи складу правопорушення. Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень зазначена постанова в апеляційному порядку не оскаржувалась та набрала законної сили, а отже, в силу вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України є обов`язковими для врахування судом під час розгляду даної справи. Судом також досліджено рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02.04.2019 року, з якого вбачається, що [PERSON] було позбавлено батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина та зазначені характерезуючі відомості про [PERSON] , зокрема, він був неодноразово засуджений, останній раз вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09.12.2014 року за ст. 187 ч. 2 КК України до 7 (семи) років та 6 (шість) місяців позбавлення волі (справа №156/6481/14-к); відбуваючи покарання у ДУ «Маневицька виправна колонія (№42)», характеризувався негативно, до дисциплінарної відповідальності притягувався вісім разів. У відповідності до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Верховний Суд України у постанові від 12.04.2022, по справі 753/4405/20, зауважив, що під час вирішення питань про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, якими формами домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. У п. 9 ч. 1 статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждало!' особи. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждало! особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (East/West Alliance Limited v. Ukraine, № 19336/04, § 166-168, від 23 січня 2014 року). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право: втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними; - якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів; - втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права кривдника на житло, співвласником якого він не є, з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. Положеннями Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Ч. 2 ст. З Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти), рідні брати і сестри, інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука). Ч. 2,3,4ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Враховуючи встановлені при розгляді справи обставини щодо вчинення відносно заявниці домашнього насильства, особу [PERSON] , який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, суд приходить до висновку, що ймовірність продовження вчинення домашнього насильства відносно заявниці є високою, що може створювати загрозу її життю та здоров`ю. На переконання суду захист життя і здоров`я заявниці, які у відповідності до ст. 3 Конституції України визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, має превалює над створенням перешкод у проживанні [PERSON] у квартирі, в якій він не зареєстрований та яка не належить йому на праві власності. Суд також враховує вік заявниці (74 роки), стан здоров`я та відсутність матеріальної можливості винаймати інше житло. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Згідно зі ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 р. у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від корм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». Враховуючи наведені заявником фактичні та правові підстави в сукупності з доданими до заяви доказами, суд вважає, що наявні обґрунтовані ризики продовження вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно заявника, а тому приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог та необхідність видачі обмежувального припису відносно [PERSON] на строк 6 місяців із встановленням заходів тимчасового обмеження його прав, передбачених ч.2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Outcome: approved