Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-20 00:00:00

У вересні 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання такими, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Мотивуючи позовні вимоги позивач вказує, що вони є власником кварти [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 19 вересня 2007 року та договором дарування частини квартири від 2 березня 2010 року. Проте, у вказаній квартирі значиться зареєстрованим відповідач [PERSON] . З кінця 2010 року [PERSON] не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей у квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться, покинув її добровільно, жодного зв`язку з позивачем не підтримує. У зв`язку з цим, позивач обмежена у здійсненні свого права власності на квартиру, сплачуючи комунальні платежі з урахуванням проживання відповідача. Тому, позивач звернулася з цим позовом до суду. Ухвалою суду від 08.10.2021 у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 29). Повідомленням суду від 13.10.2021 учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження, яким одночасно сторонам роз`яснено їх процесуальні права на подання відповідних заяв по суті справи у встановлені строки (а.с. 30). Засвідчена належним чином копія ухвали про відкриття провадження у справі від 08.10.2021 разом з копією позовної заяви з додатками надсилалися судом на адресу відповідача. Згідно з відмітками поштових відділень судова повістка повернулася на адресу суду з неврученням за закінченням терміну зберігання, що у розумінні ч. 1 ст. 131 ЦПК України судова повістка на ім`я відповідача [PERSON] вважається доставленою. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від відповідача до суду не надходили. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи в порядку заочного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. Судом встановлено, що позивач є власником кварти [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 19 вересня 2007 року та договором дарування частини квартири від 2 березня 2010 року (а.с. 6-9). Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , відповідач [PERSON] зареєстрований за даною адресою з 13.04.2010 року (а.с. 28). Згідно із актом ЖЕД «ПЕЧЕРСЬКЖИТЛО» від 3 серпня 2021 року вбачається, що відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає (а.с. 21). Відповідно до змісту ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 16 ЦК України, визначено, що кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, ще не суперечать закону. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном. Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (ст. 396 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При цьому, суд враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 17.10.2018 у справі № 521/17805/16-ц, відповідно до якої згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, норма статті 391 ЦК України не передбачає можливості визнавати особу такою, що втратила право на житлову площу. Також Верховний Суд роз`яснив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги повністю та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Рішення про визнання особи такою, що втратила користування житловим приміщенням, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є підставою для зняття з реєстрації місця проживання. Судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 908 грн. (а.с. 4) відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved