Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-10 00:00:00

У лютому 2021 року позивач ПАТ «ТАСКОМБАНК» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 19.02.2019 між ТОВ «ФК «ЦФР» правонаступником якого є АТ «ТАСКОМБАНК» було укладено кредитний договір у вигляді заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» (на підставі заяви [PERSON] за №9503601911) відповідно до якого, [PERSON] встановлено кредитний ліміт у розмірі 137\~200, 00 грн. строком на 36 місяців зі сплатою процентів у розмірі 72,77 річних. З огляду на те, що відповідач не виконує умови договору, позивач вимушений звернутись до суду з вимогою про стягнення заборгованості, яка станом на 25.01.2021 становить 150\~240,83 грн. та складається з: 102\~138,77 грн. заборгованість по тілу кредиту; 7,04 грн. заборгованість за відсотками; 47\~488,61 грн. заборгованість по комісії; 206,41 грн. пеня нарахована на суму простроченої заборгованості; 400,00 грн. штраф за період з 25.01.2020 по 25.01.2021. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кондрашова І.А. від 12.03.2021 відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Представник позивача надав заяву, відповідно до якої просив провести розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї зі сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Судом було встановлено зареєстроване місце проживання відповідача. На його адресу судом було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позову разом з доданими матеріалами, а також запропоновано відповідачу подати заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження та відзив на позовну заяву. Будь-яких заяв, клопотань, відзиву від [PERSON] не надходило. Отже, оскільки до суду не надійшло клопотання відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін та проведенням судового засідання, суд, враховуючи ціну позову, категорію та складність справи, характер і обсяг доказів, дійшов висновку про розгляд спору за наявними у справі матеріалами (доказами), без проведення судового засідання. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Як встановлено судом, 19.02.2019 між ТОВ «ФК «ЦФР» правонаступником якого є АТ «ТАСКОМБАНК» (договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016) було укладено кредитний договір у вигляді заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» (на підставі заяви [PERSON] за №9503601911) відповідно до якого, [PERSON] встановлено кредитний ліміт у розмірі 137\~200, 00 грн. строком на 36 місяців зі сплатою процентів у розмірі 72,77 річних. Паспортом кредиту визначено розмір пені яка нараховується за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів та неустойки яка нараховується у разі тривалого прострочення позичальником зобовязань за кредитним договором. Відповідно до розрахунку, заборгованість [PERSON] перед АТ «ТАСКОМБАНК» станом на 25.01.2021 становить 150\~240,83 грн. та складається з: 102\~138,77 грн. заборгованість по тілу кредиту; 7,04 грн. заборгованість за відсотками; 47\~488,61 грн. заборгованість по комісії; 206,41 грн. пеня нарахована на суму простроченої заборгованості; 400,00 грн. штраф за період з 25.01.2020 по 25.01.2021. Згідно з ч.1,2 ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною 1статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 638 ЦК України\~передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за його використання. На підставі\~ст.1056-1 ЦК України\~процентна ставка може бути фіксованою або змінною. Тип процентної ставки визначається договором. Згідно зі\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1\~ст.530 ЦК України\~якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із\~ст.610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. За положеннями ст. 549 ЦК України,\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Статтею 612 ЦК України\~передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім того, ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~встановлено, що у разі якщо за договором позичальник зобов`язувався повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення: заборгованості по тілу кредита; заборгованості за відсотками; пені нарахованої на суму простроченої заборгованості; штрафу за період з 25.01.2020 по 25.01.2021 підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення комісії, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Положеннями абзацу 3 частини четвертої\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів", кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга, це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі N 6-2071цс16. Також Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі N 6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168,банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі N 708/195/19. З огляду на те, що наявний в матеріалах справи паспорт кредиту, заява про приєднання та заява на отримання кредиту не містять положень про механізм нарахування комісії і її розміру та приймаючи до уваги, що встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, заявлена вимога про стягнення комісії як складової заборгованості не підлягає задоволенню. Також суд акцентує увагу про відсутність обґрунтування у позові розміру комісію яку позивач просить стягнути з відповідача. Отже, позов належить задовольнити частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 1\~552,49 грн. належить стягнути з відповідача. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 253-267, 526, 530, 536, 654, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial