Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в особі законного представника [PERSON] , [PERSON] в особі законного представника [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та звернення стягнення на майно. Обґрунтовуючи позов посилається на те, що 23 травня 2018 року між ним та [PERSON] в письмовій формі укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого позичальник отримав від нього в позику грошові кошти в сумі 65\~250 000 грн., що за згодою сторін на момент укладення договору становило суму еквівалентну 2\~500 000 доларам США. На вимогу обох сторін вказаний договір був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі. Сторони договорі встановили обов`язок позичальника повернути позикодавцю таку ж саму суму грошових коштів не пізніше 20 липня 2018 року. Однак, позичальник порушив взяті за договором позики зобов`язання та не приступив до виконання умов договору, а [INFO] позичальник помер. Після смерті позичальника Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу, та із заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON] , як законний представник своїх малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] мати спадкодавця; [PERSON] дружина спадкодавця. Діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] до нотаріальної контори подали заяви про відмову від спадщини на користь дружини спадкодавця [PERSON] . Свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Отже, спадкоємцями після [PERSON] , який помер [INFO] , є відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які прийняли спадщину. Позивачем було подано претензію кредитора за договором позики до спадкоємців [PERSON] . Однак, сума позичених спадкодавцем за договором позики від 23.05.2018 року коштів так і залишилась неповернутою його спадкоємцями, у зв`язку з тим, що позивач змушений звернутися за захистом своїх прав в суд із цим позовом. Просив стягнути с відповідачів, як спадкоємців після смерті [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики грошових коштів від 23 травня 2018 року за реєстровим №19 в розмірі 125000 доларів США з [PERSON] , 416 666,66 доларів США з [PERSON] 416 666,66 доларів США, з [PERSON] 416 666,66 доларів США, [PERSON] 416 666,66 доларів США, в межах вартості отримання у спадщину майна. В рахунок задоволення вимог позивача про стягнення з відповідачів вказаних сум за договором позики грошових коштів від 23.05.2018 року за реєстровим №19, в межах вартості отриманого у спадщину майна, просив звернути стягнення на майно, що входить до спадкової маси (24 транспортних засобів, земельну ділянку, комплекс, асфальтобетонний завод, що знаходяться в с.Супрунівка Полтавського району). Також просив стягнути з відповідачів понесені ним та документально підтверджені судові витрати. Ухвалою судді від 18.02.2022 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, провадження у зазначеній справі відкрито та призначено підготовче засідання (а.с.81, 82). Ухвалою суду від 18.05.2022\~року закрито підготовче провадження та вказану справу призначено до судового розгляду по суті(а.с.105). Представник позивача адвокат Караченцев Ю.Л. направив до суду заяву про розгляд справу без його участі та без участі позивача, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідачі, законні представники відповідачів належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суду не повідомили, відзиви на позов не надали. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі ст.ст.280, 281 ЦПК України. За ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши наявні у справі докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що 23.05.2018 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] в письмовій формі укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого позичальник отримав від нього в позику грошові кошти в сумі 65\~250 000 грн., що за згодою сторін на момент укладення договору становило суму еквівалентну 2\~500 000 доларам США. На вимогу обох сторін вказаний договір був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі. Сторони договорі встановили обов`язок позичальника повернути позикодавцю таку ж саму суму грошових коштів не пізніше 20 липня 2018 року. Однак, позичальник порушив взяті за договором позики зобов`язання та не приступив до виконання умов договору, а [INFO] позичальник помер. Після смерті позичальника Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу (а.с.3). Згідно інформації про осіб, які прийняли спадщину, наданої листом П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори від 23.03.2021 року/П №758/01-16, в матеріалах спадкової справи №382/2018 знаходяться: - заява, зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №1036 від 23.06.2018 року від [PERSON] , як законного представника своїх малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які мешкали на момент подачі заяви за адресою: [ADDRESS] про прийняття спадщини; - заява, зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №1108 від 07.07.2018 року від [PERSON] матері спадкодавця, яка мешкала на момент подачі заяви за адресою: [ADDRESS] про прийняття спадщини; - заява, зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №1108 від 07.07.2018 року від [PERSON] матері спадкодавця, яка мешкала на момент подачі заяви за адресою: [ADDRESS] про прийняття спадщини; - заява, зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №1191 від 18.07.2018 року від [PERSON] сина спадкодавця, який мешкав на момент подачі заяви за адресою: [ADDRESS] про відмову від спадщини на користь дружини спадкодавця [PERSON] ; - заява, зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №1193 від 18.07.2018 року від [PERSON] дочки спадкодавця, який мешкав на момент подачі заяви за адресою: [ADDRESS] про відмову від спадщини на косить дружини спадкодавця [PERSON] ; - заява, зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №3035 від 13.12.2018 року від [PERSON] дружини спадкодавця, яка мешкала на момент подачі заяви за адресою: [ADDRESS] про прийняття спадщини (а.с.10-12). Цим же листом П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори повідомлено, що свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Отже, спадкоємцями після [PERSON] , який помер [INFO] , є відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які прийняли спадщину. Положеннями ч.1 ст.1282 ЦК України передбачено обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора повністю, в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. 17.12.2018 року позивачем було подано претензію кредитора за договором позики від 23.05.2018 року до спадкоємців [PERSON] . Вказана претензія була зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ Восьмої Харківської державної нотаріальної контори за №3061 від 17.12.2018 року. У зв`язку з належним поданням позивачем претензій кредитора до спадкоємців за обов`язками спадкодавця з повернення боргу за договором позики, відповідачі є такими, що належним чином повідомлені позивачем про необхідність виконання їх зобов`язань у повному обсязі. Сума позичених спадкодавцем за договором позики від 23.05.2018 року коштів залишилась неповернутою його спадкоємцями. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього кодексу. Частинами 1 та 2 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно положень ч.1 ст.202 ЦК України, правочин, є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 526 ч.1 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст.627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Положеннями ч.1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Приписами ч.ч.1, 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своїми ознаками договір позики є реальним, платним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 02.07.2014 року у справі №6-79цс14 та від 24.02.2016 року у справі №6-50цс16, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №464/3790/16-ц. Згідно з ч.1 ст.510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Відповідно до ч.1 ст.608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Разом з тим, ст.1219 ЦК містить перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщини. Зокрема, не входять до складу спадщини: 1)\~особисті немайнові\~права;\~2) право\~на участь\~у товариствах\~та право\~членства в\~об`єднаннях\~громадян,\~якщо інше\~не встановлено\~законом або\~їх установчими\~документами; 3)\~право на\~відшкодування шкоди,\~завданої каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров`я; 4)\~права на\~аліменти,\~пенсію,\~допомогу або\~інші виплати,\~встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця. Отже, за загальним правилом смерть фізичної особи сторони зобов`язання не припиняє зобов`язального правовідношення, оскільки майнові права та обов`язки померлого входять до складу спадщини та переходять до його спадкоємців. Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки на нового боржника. Отже, спірні правовідносини з повернення отриманих в позику коштів допускають правонаступництво. Разом з тим, чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Так, ч.ч.1 та 3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). З урахуванням зазначених положень Цивільного кодексу України, фактичними та юридичними правонаступниками боржника по справі є його спадкоємці, які прийняли спадщину (тобто, звернулися до нотаріуса з відповідною заявою). Відповідно до ч.1 ст.1251 ЦК України, право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч.3 ст.1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, відповідачі є такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] (боржника), подавши до нотаріальної контори відповідні заяви. Спадщина належить їм з часу відкриття спадщини в наступних частках: [PERSON] 1/6 частка; [PERSON] 1/6 частка; [PERSON] 1/6 частка; [PERSON] 3/6 частки. Отже, відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України, на частку у спадщині [PERSON] припадає 1/6 частка за договором позики грошових коштів від 23.05.20-18 року, що становить 416 666,66 доларів США (2\~500 000 доларів США/6?1); на частку у спадщині [PERSON] 1,6 частка боргу за договором позики грошових коштів від 23.05.2018 року, що становить 416\~666,66 доларів США (2\~500 000 доларів США/6?1); на частку у спадщині [PERSON] 1,6 частка боргу за договором позики грошових коштів від 23.05.2018 року, що становить 416\~666,66 доларів США (2\~500 000 доларів США/6?1); на частку у спадщині [PERSON] 3/6 часток боргу за договором позики грошових коштів від 23.05.2018 року, що становить 1\~250 000 доларів США (1\~250\~000 доларів США/6?3). У цивільному кодексі України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкодавців. Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи. Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржник повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим о відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. Прийнявши спадщину від померлого позичальника, його спадкоємці отримали певні права та погодились отримати певні обов`язки померлого, які виникли, в тому числі з договору позики від 23.05.2018 року. Верховний Суд у постанові від 25.04.2018 року у справі №545/3265/13-ц зробив висновок, що застосування правила ст.1282 ЦК України не виключає можливості застосування альтернативного способу захисту, зокрема пункту 5 ч.2 ст.16 ЦК України про примусове виконання обов`язку в натурі. Відповідно до структури Цивільного кодексу України кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд. При цьому, положеннями ст.99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Згідно ст.192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до чинного законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій терарії України. Однак, заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Тлумачення абз.1 ч.1 ст.1046 ЦК України, абз.1 ч.1 ст.1049 ЦК України дозволяє стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики і іноземній валюті. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18), відповідно до якої, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів в іноземній валюті, яка отримана у позику. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч.1 ст.1046 ЦК України, а також ч.1 ст.1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. В договорі позики грошових коштів від 23.05.2018 року сторони визначили еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (доларах США). Враховуючи наведене, позовні вимоги позивача полягають в стягненні з відповідачів на його користь заборгованості за договором позики грошових коштів від 23.05.2018 року саме в іноземній валюті в розмірі 2\~500\~000 доларів США. Для визначення ціни позову суд бере до уваги розрахунок гривневого еквіваленту заборгованості відповідачів на дату звернення позивача з цим позовом до суду, наданий позивачем, як результат від множення її розміру в іноземній валюті (доларах США) на офіційний курс Національного банку України цієї валюти в українських гривнях (згідно офіційного сайту Національного банку України): 2\~500\~000 доларів США ? 27,1929 грн. = 67\~982\~250 грн. 00 коп. Слід звернути увагу на те, що відповідачами, представниками відповідачів наданий позивачем розрахунок заборгованості не спростований, а також в ході розгляду справи відповідачами, представниками відповідачів не доведено недійсність укладеного між сторонами правочину, як і не доведено належне виконання спадкодавцем або спадкоємцями умов договору. Враховуючи викладене, а також оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за договором позики грошових коштів є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Суд також задовольняє вимоги про звернення стягнення в рахунок задоволення вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] 1\~250\~000 доларів США, з [PERSON] 416\~666, 66 доларів США, [PERSON] 416\~666, 66 доларів США та [PERSON] 416\~666, 66 доларів США, за договором позики грошових коштів від 23.05.2018 року за реєстровим №19, в межах вартості отриманого у спадщину майна, що входить до спадкової маси. Питання щодо судових витрат слід вирішити відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved