Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-10 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У лютому 2022 році [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. Позовна заява мотивована тим, що з 20 січня 2017 року по 28 квітня 2021 року позивач працював у Приватному підприємстві «Консалтингова фірма «Прометей» на посаді машиніста холодильних установок. 28 квітня 2021 року був звільнений з роботи на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. На день звільнення відповідач заборгував йому за період з березня по квітень 2021 року включно заробітну плату у розмірі 35680,91 грн. Враховуючи те, що відповідач заборгованість по заробітній платі не виплатив, у день звільнення не провів з ним повний розрахунок, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 35680,91 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 234358,77 грн. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 15 лютого 2022 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін, судове засідання призначено на 14 березня 2022 року, витребувано докази. 14 березня 2022 року судове засідання у справі не відбулося у зв`язку із зміною територіальної підсудності судової справи, вказану справу направлено за підсудністю до Березанського міського суду Київської області. 18 травня 2022 року до Менського районного суду Чернігівської області згідно з розпорядженням Голови Верховного Суду №27/0/9-22 від 04 травня 2022 року з Березанського міського суду Київської області надійшли матеріали вказаної цивільної справи. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 20 травня 2022 року судове засідання у справі призначено на 06 червня 2022 року, яке зв`язку з неявкою відповідача, щодо якого відсутні відомості про врученням йому повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, було відкладено на 29 червня 2022 року. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 29 червня 2022 року за клопотанням представника позивача судове засідання у справі відкладено на 11 липня 2022 року. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив позовну заяву задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача Приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей», будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи з його обов`язковою участю, відзиву на позовну заяву суду не надав, у зв`язку з чим, з урахуванням думки представника позивача, було постановлено провести заочний розгляд справи. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 20 січня 2017 року перебував у трудових відносинах з приватним підприємством «Консалтингова фірма «Прометей» в особі філії «Менський сир» та працював на посаді машиніста холодильних установок, що обслуговує аміачні холодильні установки 5 розрядку. 28 квітня 2021 року [PERSON] був звільнений з роботи на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача (арк.с.7-9) Згідно з довідкою форми ОК-5 від 21 січня 2021 року, виданою Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області, [PERSON] у березні 2021 року відповідачем було нараховано заробітну плату у розмірі 8938,46 грн, у квітні 26742,45 грн - страхові внески за вказаний період не сплачувались (арк.с.21-23). Отже, сукупний розмір нарахованої відповідачем заробітної плати позивачу за період з березня 2021 року по квітень 2021 року складає 35680, 91 грн. V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ч.1 та ч.5 ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Згідно із частиною 1 статті 115 КЗпП України та статтею 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до положень частини 1 статі 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляду і вирішення цивільних прав з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом. Згідно із ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Вирішуючи спір щодо розміру належних позивачу, як звільненому працівникові сум, суд враховує докази про нараховану та невиплачену відповідачем заробітну плату позивачу. Дослідивши матеріали справи, зокрема, довідку форми ОК-5, судом встановлено, що загальний розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати ПП «Консалтингова фірма «Прометей» перед позивачем за період з 01 березня 2021 року по 28 квітня 2021 року (по день звільнення) складає 35680, 91 грн, який визначений без утримання податків і зборів. Враховуючи викладене, ту обставину, що на час розгляду справи відповідачем, як роботодавцем, повного розрахунку по заробітній платі з позивачем не проведено, докази на підтвердження спростування доводів позивача відповідач суду не надав, суд дійшов висновку, про задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей» на користь [PERSON] 35680, 91 грн заробітної плати, яка визначена без утримання податків і зборів. На виконання вимог п.2 ч.1 та ч.2 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць в розмірі 26742,45 грн. Вирішуючи спір щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд дійшов наступного висновку. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлена статтею 117 КЗпП, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Середній заробіток, який має бути сплачений працівникові власником, обчислюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року N 100. Пунктом 8 вказаного Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з пунктом 3 розділу ІІІ Постанови КМУ від 05 лютого 1995 року № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступний після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З огляду на викладене, враховуючи ту обставину, що станом на 28 квітня 2021 року (день звільнення) відповідач не виплатив позивачу всі належні йому суми, суд дійшов висновку, що відповідач повинен виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки, за таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток по день постановлення рішення, оскільки відповідач, як роботодавець, не надав доказів щодо здійснення повного розрахунку з позивачем, та не довів відсутність в цьому своєї вини. Разом з тим, враховуючи положення пункту 8 вказаного Порядку № 100, суд не погоджується з доводами позивача в частині обчислення середньої заробітної плати та стягнення її з відповідача на його користь у розмірі 234358,77 грн з послідуючим перерахуванням вказаного розміру по день розгляду справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач був звільнений з роботи 28 квітня 2021 року, тому при обчисленні середньоденної (годинної) заробітної плати враховуються нараховані позивачу виплати та фактично відпрацьовані позивачем робочі дні (години) у лютому та березні 2021 року. Згідно з інформацією, викладеною у довідці форми ОК-5, у лютому та у березні 2021 року [PERSON] було нараховано заробітну плату в загальному розмірі 16805, 08 грн Оскільки відповідачем не виконані вимоги ухвали суду в частині витребування доказів, не надано суду відомостей про фактично відпрацьовані позивачем робочі дні (години) у лютому та у березні 2021 року, суд при обчисленні середньоденної заробітної плати виходить із загальної кількості робочих днів у лютому та у березні 2021 року. Отже, у лютому 2021 року кількість робочих днів становить 20 днів, у березні цього ж року кількість робочих днів становить 22 дні. Таким чином,\~середньоденна заробітна\~плата [PERSON] \~складає 400,12 грн ( (16805,08 грн : 42 дні= 400,12 грн). Час затримки\~проведення повного\~розрахунку за\~період з\~29\~квітня 2021\~року по\~11\~липня 2022\~року,\~з урахуваннямЗакону України\~від 15.03.2022\~№2136-IX\~«Про організацію\~трудових відносин\~в умовах\~воєнного стану»,становить 302 робочі дні. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 120836,24 грн (400,12 грн х302 днів = 120836,24 грн). З огляду на викладене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 120836,24 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який визначений без утримання податків і зборів. Податки, збори та відрахування для покриття заборгованості працівника перед підприємством із сум заробітної плати та середнього заробітку підлягають нарахуванню відповідачем при виконанні судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми заробітної плати, із суми середнього заробітку при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена позивачу сума середнього заробітку зменшиться на суму податків і зборів. Суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідача середнього заробітку в розмірі 234358,77 грн, оскільки визначений позивачем у такому розмірі середній заробітку за спірний період не знайшов свого підтвердження дослідженими судом доказами. Враховуючи положення ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягнення судовий збір в розмірі 992,40 грн. Кеpуючись статтями 47, 115, 116, 117, 233 КЗпП України, статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280, 284, 430 ЦПК Укpаїни, суд

Outcome: partial