Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

В червні 2021 р. [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ КБ «Надра» в особі директора розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Рекрут Світлани Валеріївни, Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Інвест Хаус», приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тараса Володимировича, про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором, стягнення матеріальної та моральної шкоди, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви та заяви про залишення без розгляду частини позовних просив визнати припиненим зобов`язання з повернення кредитних коштів за договором «Автопакет» №06/П/76/2008-840 від 10.01.2008 р. в зв`язку з повним виконанням, стягнути з відповідачів матеріальну шкоду в розмірі 45942,66 грн з кожного, моральну шкоду в розмірі 35000,00 грн з кожного, судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 28.12.2007 р. між ЗАТ «Запорізький автомобілебудівний завод» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу автомобіля - «DB12BO» Чери, виробник ЗАТ «ЗАЗ». 10.01.2008 р. між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір «Автопакет» №06/П/76/208-840, за яким позивачу надано кошти в іноземній валюті в розмірі 6574,00 дол. США, що еквівалентно 53685,50, під 12,4 % річних, з кінцевим строком повернення- до 10.01.2013 р. В якості забезпечення виконання вказаного зобов`язання автомобіль було передано в заставу. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13.08.2012 р. у справі №2-5427/12 стягнуто з відповідача [PERSON] на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА» заборгованість на загальну суму 6 723, 29 дол. США, що еквівалентно -53 685, 50 грн. Виконавчий лист №2-5427/12 від 12.08.2013 р. перебував на виконанні у Відділі ДВС Дарницького районного управління юстиції, 16.07.2015 р. внесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки заборгованість сплачена в повному обсязі. 15.05.2020 р. між ПАТ «КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Інвест Хаус» укладено договір про відступлення прав вимоги №GL2N79276ПВ272, за яким ТОВ «ФК «Інвест Хаус» набуло право вимоги, в тому числі за кредитним договором №06/П/76/208-840. 31.07.2020 р. автомобіль «Chery S11QQ», д.н.з. [NUMBER] , евакуювали без відома позивача на підставі постанови приватного виконавця Варави Р.С. про арешт майна, винесеної в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису. 04.08.2020 р. була проведена оцінка транспортного засобу, а 31.08.2020 р. відбули торги, на яких автомобіль було продано [PERSON] за 38001,00 грн. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28.01.2021 р. у справі №756/12790/20 визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №2634, вчинений 14.07.2020 р. приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» заборгованості за кредитним договором №06/П/76/2008-840 від 10.01.2008 р. в розмірі 207718,24 грн. Позивач повідомляв ТОВ «ФК «Інвест Хаус» про відсутність заборгованості, але вказані вимоги були проігноровані. Звертає увагу, що фактична вартість автомобіля становить 75470,00 грн, на торгах в рамках виконавчого провадження автомобіль було продано за заниженою ціною. Внаслідок дій відповідачів позивач поніс матеріальні збитки в сумі 137827,98 грн, а також моральну шкоду, яку він оцінює в 105000,00 грн. Вказане стало підставою для звернення до суду. У відзиві на позов представник відповідача 1 заперечує щодо задоволення позову, зазначає, що право вимоги за кредитним договором №06/П/76/2008-840 від 10.01.2008 р. перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», судове рішення про стягнення боргу винесено 13.08.2012 р., а заборгованість сплачена в 2015 році, що є підставою для нарахування боргу за період з 13.08.2012 р. до дня фактичного розрахунку. Моральну шкоду вважає необґрунтовано та не підтвердженою належними доказами. У відповіді на відзив зазначає, що жодних доказів наявності заборгованості, яка утворилась з 13.08.2012 р., по 14.07.2015 р. відповідачем не надано. Звертає увагу, що право кредитодавця нараховувати проценти було припинено в зв`язку з пред`явленням вимоги про дострокове повернення коштів. Крім цього, відповідачем пропущено строку позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Представники відповідачів у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Згідно положень ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Ухвалою судді від 05.08.2021 р. відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 08.07.2022 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 28.12.2007 р. між ЗАТ «Запорізький автомобілебудівний завод» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу автомобіля - «DB12BO» Чери, виробник ЗАТ «ЗАЗ». 10 січня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний Банк «Надра»(нове повне найменування банку на підставі змін внесених у статут -ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА») та [PERSON] . був укладений кредитний договір № 06/П/76/2008 840 від 10 січня 2008 року. Як вбачається з умов кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі 6 574, 26 дол. США на придбання автомобіля на строк з 10 січня 2008 року по 10 січня 2013 року, зі сплатою 12, 4% річних. У відповідності до пункту 3.1 кредитного договору для забезпечення належного виконання зобов`язання відповідач передав у заставу автотранспортний засіб: автомобіль марки -CHERY, модель -S11QQ, рік випуску -2007, заводський номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , належить відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13.08.2012 р. у справі №2-5427/12 стягнуто з відповідача [PERSON] на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА» заборгованість за кредитним договором № 06/П/76/2008 840 від 10 січня 2008 року на загальну суму 6 723, 29 дол. США, що еквівалентно -53 685, 50 грн, судовий збір в розмірі 536, 86 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17.12.2014 р. у справі №2-5427/12 визнано поважною причину пропуску строку на пред`явлення виконавчих листів №2-5427/12 від 12.08.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованості в сумі 53 685,50 грн. та судових витрат в розмірі 536,86 грн. до виконання. Поновлено публічному акціонерному товариству комерційний банк «Надра» строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів у цивільній справі №2-5427/12 за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором до трьох місяців з дня набрання зазначеною ухвалою законної сили. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Виконавчий лист №2-5427/12 від 12.08.2013 р. перебував на виконанні у Відділі ДВС Дарницького районного управління юстиції, 16.07.2015 р. внесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки 14.07.2015 р. заборгованість сплачено боржником у повному обсязі в добровільному порядку. Згідно п.8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на час винесення постанови) виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. 09.04.2020 р. відбувся електронний аукціон №UA-TF-2020-04-03-000028-b з продажу кредитного портфелю, який належить ПАТ «КБ «Надра», за яким переможцем торгів став ТОВ «ФК «Інвест Хаус». З інформації про кредитний портфель вбачається включення до нього кредитного договору №06/П/76/2008-840 від 10.01.2008 р., за яким загальний залишок заборгованості (без пені) - 191360,00 грн, залишок по тілу кредиту - 119128,00 грн, залишок по відсотках - 722232,00 грн, залишок по пені та штрафах - 354127,00 грн, залишок заборгованості у валюті кредиту - 7189, дата останнього платежу - 1407.2015 р., сума останнього платежу - 53686,00 грн. В результаті проведеного аукціону, 15.05.2020 р. між ПАТ «КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Інвест Хаус» укладено договір про відступлення прав вимоги №GL2N79276ПВ272, за яким ТОВ «ФК «Інвест Хаус» набуло право вимоги, в тому числі за кредитним договором №06/П/76/208-840. Щодо позовної вимоги про визнання припиненим зобов`язання з повернення кредитних коштів за договором «Автопакет» №06/П/76/2008-840 від 10.01.2008 р. в зв`язку з повним виконанням, варто зазначити наступне. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Пунктом 17 Постанови Пленуму Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК (абз. 1 вказаної постанови). Як на підставу для задоволення даного позову, позивач вказував, що ним погашено у повному обсязі борг перед відповідачем в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-5427/12 від 12.08.2013 р. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 526, 527 ЦК України належним виконанням зобов`язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов`язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності. Відповідно до правових позицій Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 28 березня 2018 року в справа № 14-10цс18, постанові від 04 липня 2018 року в справі № 14-154цс18, в постанові від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16-ц, в постанові від 22 травня 2019 року у справі №761/22801/15-ц, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором. Кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі № 310/11534/13-ц). В силу вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Таким чином, після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Проте, такі вимоги банком до позивача не заявлялись. Як було встановлено, ПАТ «КБ «Надра» реалізувало своє право на дострокове стягнення заборгованості та звернулося з відповідним позовом до суду. З урахуванням вказаних позицій Верховного Суду нарахування визначених умовами кредитного договору процентів та неустойки після реалізації банком права на дострокове повернення заборгованості є незаконним. Обсяг зобов`язань [PERSON] за кредитним договором №06/П/76/2008-840 від 10.01.2008 р. визначений рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13.08.2012 р. у справі №2-5427/12. Вказане рішення суду було виконане [PERSON] у повному обсязі, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження, яка є чинною (доказів протилежного суду не надано.) У зв`язку із затримкою виконання рішення суду про стягнення заборгованості з часу набрання рішенням суду законної сили до моменту повного виконання рішення суду у [PERSON] не виникає будь-яких інших зобов`язань, за договором щодо якого суд вирішив спір. ПАТ «КБ «Надра» мало право порушувати питання про відповідальність боржника за порушення грошового зобов`язання на підставі положень ст. 625 ЦК України. Разом з тим, таке право кредитора виникає в силу Закону, а не договору. До того ж, на час ухвалення рішення з вимогами про стягнення з позичальника сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, кредитор до суду не звертався. Судом також враховано строки позовної давності щодо стягнення сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Оскільки рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13.08.2012 р. у справі №2-5427/12 було виконано 14.07.2015 р., правом на стягнення сум нарахованим за період з 13.08.2012 р. по 14.07.2015 р. кредитор наділений до моменту закінчення строку позовної давності, тобто до 14.07.2018 р., чого в даному випадку зроблено не було. Відтак, зобов`язання за кредитним договором №06/П/76/2008-840 від 10.01.2008 р. є припиненими, а тому є підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання припиненим зобов`язання [PERSON] за кредитним договором від 10.01.2008 року за №06/П/76/2008-840, укладеним між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] . Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачів матеріальної шкоди в розмірі 45942,66 грн з кожного, моральної шкоди в розмірі 35000,00 грн з кожного, варто зазначити наступне. 30.07.2020 р. було відкрито виконавче провадження №62694141 з примусового виконання виконавчого напису №2634, вчиненого 14.07.2020 р. приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» заборгованості за кредитним договором №06/П/76/2008-840 від 10.01.2008 р., укладеним з ПАТ КБ «Надра» за період 15.05.2020 р. по 07.07.2020 р. в розмірі 207718,24 грн та за вчинення вказаного виконавчого напису коштів у розмірі 300,00 грн. Заборгованість за кредитом складається з суми заборгованості за кредитом - 119396,36 грн, суми заборгованості за відсотками - 88021,88 грн та за вчинення виконавчого напису - 300 грн. 04.08.2020 р. винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ТОВ «Оціночний стандарт» для участі у виконавчому провадженні з метою оцінки автомобіля «Chery S11QQ», д.н.з. [NUMBER] . Згідно звіту про оцінку вартості колісно-транспортного засобу від 04.08.2020 ринкова вартість автомобіля «Chery S11QQ», д.н.з. [NUMBER] , станом на 04.08.2020 р. становить 34034,00 грн. Відповідно до акту про проведенні електронні торги від 31.08.2020 р. в рамках виконавчого провадження №62694141 за результатами електронних торгів від 27.08.2020 р. по лоту №437791 з реалізації автомобіля «Chery S11QQ», д.н.з. [NUMBER] , за ціною 38001,00 грн, переможцем став [PERSON] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28.01.2021 р. у справі №756/12790/20 визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №2634, вчинений 14.07.2020 р. приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» заборгованості за кредитним договором №06/П/76/2008-840 від 10.01.2008 р. в розмірі 207718,24 грн. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені статтею 16 ЦК України: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні. Тому, обираючи спосіб захисту позивач повинен (в першу чергу) перевірити, чи не передбачає закон або договір ефективного способу захист. Якщо такий спосіб захисту законом або договором передбачено, - позивач повинен обрати саме такий спосіб. Якщо у такому випадку позивач обрав інший спосіб захисту - суд має відмовити в задоволенні позову, крім випадку, коли з врахуванням положень частини другої статті 5 ЦПК України, дійде висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту спроможний більш ефективно захистити порушені права, свободи чи інтереси особи, але за умови, що такий спосіб захисту є адекватним обставинам справи. В обґрунтування позову позивач посилається на завдання йому шкоди, пов`язаної з вилученням у нього автомобіля в рамках виконавчого провадження на підставі статтей 23, 1166, 1167 ЦК України. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Так, цивільно-правові відносини, які виникають у зв`язку із завданням (та відшкодуванням) майнової та моральної шкоди врегульовані положеннями статей 22, 23, 1166, 1167 ЦК України. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до положень статей 1166 та 1167 ЦК України для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди. Таким чином, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача; г) вина. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає існування презумпції вини заподіювача шкоди, тому якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди, а на позивача покладається обов`язок довести наявність факту заподіяної шкоди та її розмір, протиправний характер поведінки, в результаті якої її завдано, а також наявність причинного зв`язку між діями заподіювача та виникненням шкоди. Так, оспорюваний виконавчий напис вчинений з порушенням вимог закону, що підтверджується рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28.01.2021 р. у справі №756/12790/20. Встановлено, що вилучений на підставі виконавчого напису, який не підлягає виконанню, автомобіль марки «Chery S11QQ», д.н.з. [NUMBER] реалізовано на шляхом продажу на електронних торгах. На момент відкриття виконавчого провадження, вчинення виконавчих дій з реалізації транспортного засобу позивача, виконавчий напис нотаріуса, який знаходився на виконанні був чинним. Матеріалами справи не спростовано факт того, що позивач з моменту вилучення транспортного засобу і до моменту проведення електронних торгів з реалізації транспортного засобу не вчинив жодної дії щодо повідомлення виконавця про бажання оскарження виконавчого напису нотаріуса та не вчинив жодної дії направленої на захист свої власних інтересів. Будь-які дії чи бездіяльність державного виконавця під час виконавчого провадження №62694141 позивачем не оскаржувались, постанови, зокрема, про відкриття виконавчого провадження, призначення суб`єкта оціночної діяльності незаконними не визнавались. При цьому, суд не приймає до уваги оцінку майна- автомобіля Chery S11QQ», д.н.з. [NUMBER] , проведену позивачем згідно звіту про незалежну оцінку від 13.05.2021 р., оскільки за ст. 57 ч.5 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Доказів оскарження оцінки майна, проведеної в рамках виконавчого провадження №62694141, позивачем не надано. Крім цього, позивач звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса лише в листопаді 2020 р., хоча мав можливість вчиняти вказані дії після вилучення транспортного засобу і до моменту проведення електронних торгів, в тому числі шляхом забезпечення позову. Покладення на відповідачів відповідальності за майнову та моральну шкоду за правилами статтей 1166, 1167 ЦК України, які регулюють позадоговірні (деліктні) відносини, на спірні правовідносини не поширюються. Варто також зазначити, що визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, може бути підставою для звернення до суду із позовом щодо дійсності електронних торгів, які призвели до порушення її майнових прав, або стягнення безпідставно отриманих коштів в порядку ст.1212 ЦК України. Так, Верховний Суд у своїй постанові від 23 вересня 2019 по справі № 917/1739/17 дійшов висновку, що саме на позивача покладено обов`язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, а також вказати правові підстави позову, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, при розгляді справи повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, і не застосовує самостійно для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, якщо позивач не обґрунтовує ними свої вимоги з наданням відповідних доказів, і застосування цих норм призводить до зміни предмета позову або обраного способу захисту прав та інтересів. Тобто, на думку суду, виходячи з аксіоми цивільного судочинства jura novit curia - «суд знає закон», при розгляді справи суд дійсно повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, яка проте не може бути застосована судом для вирішення спору по суті за відсутності відповідного клопотання позивача у справі, оскільки інший підхід суду порушив би принцип диспозитивності судового процесу та правомірні очікування як позивача (який звертається саме з певним чином обґрунтованою в правовому аспекті вимогою) так і відповідача (який заперечуючи проти позову наводить доводи саме щодо тих підстав та обґрунтувань, які наводяться позивачем у справі). Разом з тим, зі змісту позовної заяви про стягнення коштів вбачається, що [PERSON] вимога щодо повернення коштів в розмірі як безпідставно набутих на підставі ст. 1212 ЦК України не заявлялась. Можливість застосовування способу захисту у вигляді стягнення безпідставно набутих коштів за продаж автомобіля узгоджується з позицією Верховного Суду в постанові від 08.09.2021 р. у справі №206/2212/18. Крім цього, статтями 23, 1167 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (з наступним змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може проявлятися, зокрема: в моральних переживаннях в зв`язку з порушенням права власності. Як зазначено у п. 9 вказаної Постанови, Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Між тим, до істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2021 року у справі № 766/21131/18 (провадження № 61-18770св19), аналіз положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У вказаній постанові у справі № 766/21131/18 Верховний Суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що звернення до нотаріуса з заявою про видачу виконавчого напису та отримання виконавчого напису є реалізацією прав банку як кредитора отримати від боржника у кредитному зобов`язанні суми заборгованості за кредитним договором, а тому такі дії не можуть бути розцінені як протиправна поведінка банку. З огляду на вищевикладене, для покладення відповідальності на заподіювача моральної шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди. Між тим, позивачем на виконання вказаних вимог законодавства не доведено протиправність поведінки особи, яка завдала позивачу моральної шкоди, не надано суду належних доказів того, що йому було заподіяну моральну шкоду, яку [PERSON] оцінив у розмірі 105000,00 грн., не доведено причинно-наслідковий зв`язок між завданою позивачу шкодою та діями з боку відповідачів, що унеможливлює задоволення позову у цій частині. Сам по собі факт реалізація автомобіля позивача в рамках чинного виконавчого провадження за виконавчим написом, який в подальшому визнано таким, що не підлягає виконанню, не може бути підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки доведенню підлягають саме протиправність поведінки ПАТ КБ «Надра» в особі директора розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Рекрут Світлани Валеріївни, Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Інвест Хаус», приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тараса Володимировича. Однак, цього в даному випадку доведено не було. Крім того, спір між сторонами виник через невиконання договірних зобов`язань, якими не передбачено відшкодування моральної шкоди. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про можливість частково задоволення позову шляхом визнання припиненим зобов`язання [PERSON] за кредитним договором від 10.01.2008 року за №06/П/76/2008-840, укладеним між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] . Згідно ст. 141 ЦПК України потрібно стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» та з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Інвест Хаус» на користь [PERSON] кошти судового збору у розмірі по - 454 грн. 00 коп. з кожного. При цьому, неможливість стягнення з приватного нотаріуса суми судового збору передбачена в постанові Верховного Суду від 14.08.2019 р у справі №519/77/18.

Outcome: partial