Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

У березні 2022 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Аланд" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обгрунтування позовних вимог вказує, що позивачу стало відомо про відкриття щодо неї виконавчого провадження постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименко Р.В. За допомогою автоматизованої системи було отримано наступні документи: копія заяви про примусове виконання рішення, копія кредитного договору Z71.196.72261 від 16.11.2016 року, укладеного між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , копія виконавчого напису №3173 від 20.01.2021 року вчиненого приватним нотаріусом житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про звернення стягнення з позивача грошових коштів на користь ТОВ ФК «Аланд». Зазначає, що відповідач не є стороною кредитного договору, доказів переходу права вимоги від кредитора до ТОВ «ФК «Аланд» позивачу надані не були і у матеріалах виконавчого провадження відсутні. Кредитором за договором Z71.196.72261 від 16.11.2016 року, як зазначено у виконавчому написі виступає АТ «Ідея Банк». Згідно з виконавчим написом, АТ «Ідея Банк», на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитним договором 12/85 від 26.11.2020 року відступило свої права та обов`язки ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», а останнє в свою чергу на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 04/12/2020_ФА від 04.12.20202 року відступило свої права та обов`язки ТОВ « ФК`Аланд». Проте, позивач ставить під сумнів таку заміну кредитора у зобов`язанні, оскільки його, як боржника за кредитним договором, не було повідомлено про це. Вважає, що виконавчий напис, не відповідає вимогам до п. 5.1 та п.5.2 Глави 16 Розділу 2 Наказу Міністерства Юстиції Укрваїни від 22.0.2012 № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», а саме виконавчий напис викладений на окремому аркуші і не прикріплений до документа, що встановлює заборгованість. Вказує, що в документах виконавчого провадження відсутня належним чином засвідчена копія оригіналу нотаріально посвідченого договору Z71.196.72261 від 16.11.2016 року, який бибув належним доказом наявності заборгованості. У виконавчому написі мова йде про стягнення заборгованості за кредитним догвором Z71.196.72261 від 16.11.2016 року, яка складається із заборгованості за сумую кредиту - 29999, 00 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами та комісією - 54090, 75 грн. Кредитний договір Z71.196.72261, за яким було вчинено виконавчий напис був укладений у простій письмовій формі 16.11.2016 року. Виконавчий напис за вказаним вище договором був вчинений 21.01.2021 року, зважаючи, що з моменту підписання кредитного договору до моменту вчинення виконавчого напису пройшло майже 5 років, а тому позивач стверджує про сплив позовної давності. У зв`язку з викладеним позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис нотаріуса, вчинений 20.01.2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. зареєстрований в реєстрі за № 3173 про стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованості в розмірі 84 089, 75 грн.. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.03.2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу та третім особам подати відзив на позовну заяву, позивачу роз`яснено право подати відповідь на відзив, та відповідачу та третім особам право на подання заперечень на відповідь на відзив. Станом на дату розгляду справи на адресу суду відзиву від відповідача те третіх осіб не надходило. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідача та/або позивач до суду не подавали. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.11.2016 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Z71.196.72261, відповідно до якого позивачу було надано кредит у розмірі 29999,00 грн., строк 60 місяців, зі сплатою річної змінюваної процентною ставкою в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 5,50% (а.с. 20-23). 20.01.2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. було винесено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №3137 про звернення стягнення з громадянина України, якою є [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором Z71.196.72261 від 16.11.2016 року, укладеним з Акціонерним товариством «Ідея Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 12/85 від 26.11.2020 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 04/12/2020_ФА від 04.12.2020 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Іаланд» за вказаним кредитним договором за період з 04.12.2020 року по 11.12.2020 року у розмірі 84 089,75 грн., а також за вчинення цького виконавчого напису стягненню з позивача підлягають 500грн., загальна сума, що підлягає стягненню за даним виконавчим написом становить 84 589, 76 грн. (а.с.23). 05.02.2021 року вих. №1710 заява стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» про примусове виконання рішення, зі змістом відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису. (а.с.19). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»), у тому числі, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 цього Закону визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст. 50 Закону України «Про нотаріат»). Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості у позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Зі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» випливає, що відповідне право стягувача, за захистом якого він звертається до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати безспірна заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю або в частині розміру заборгованості, або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, проте такі вимоги банком не заявлялися. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а наданий нотаріусу кредитний договір не посвідчений нотаріально, отже не міг бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом 20.01.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі N 826/20084/14. З матеріалів справи вбачається, що договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису не був посвідчений нотаріально, а тому суд вважає, що з врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин наявні правові підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису та подання стягувачем неналежних документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Зазначена позиція підтверджується зокрема Постановою ВС КЦС від 15.04.2020 р. по справі № 158/2157/17. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відтак, за висновками суду, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та порядок вчинення нотаріальних дій. Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved