Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

Позивач звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 3 500 грн щомісячно. Позов обґрунтовує тим, що з 10.07.2009 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27.10.2017. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка після розлучення постійно проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків щодо утримання їх неповнолітньої дитини, матеріально не допомагає хоча його матеріальне становище є достатнім для забезпечення належного утримання дочки. Вважає за можливе для належного рівня життя, фізичного, духовного, морального і соціального розвитку дитини, з урахуванням положень ст. 184 СК України стягнути з відповідача на свою користь на утримання доньки аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3 500 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.09.2021 відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви з додатками відповідачем отримано 09.12.2021. 24.12.2021 від [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить позов задовольнити частково, посилаючись на те, що після розірвання шлюбу він систематично надає матеріальну допомогу на утримання дочки - [PERSON] , [INFO] . Крім того, зазначив, що з 10.07.2019 перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого мають доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідач зазначає, що наразі його дружина перебуває у відпустці до погляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, він на теперішній час не має постійного місця роботи, має нерегулярний дохід, з урахуванням чого просив суд стягувати з нього на користь позивача на утримання їхньої дитини аліменти у розмірі не менше 60% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. У відповіді на відзив, яка надійшла 24.01.2022, [PERSON] заперечувала викладені у відзиві на позовну заяву доводи, посилаючись на те, що у відповідача є можливість сплачувати аліменти у визначеній твердій грошовій сумі, оскільки згідно з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач є засновником (учасником) юридичної особи - ТОВ «Трейдінг Девелопмент», розмір частки у статутному капіталі якого у розмірі 490 000 грн сформований за участю відповідача. Крім того, згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у травні 2020 року відповідач передав належну йому земельну ділянку розміром 2.0 га у довгострокову оренду сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю «Батьківщина». Також зазначає, що відповідачу з 18.03.2020 на праві власності належить автомобіль марки «Volkswagen Jetta». Вказані обставини, а також той факт, що позивач на теперішній час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на її думку свідчить про можливість стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 3 500 грн. 31.01.2022 р. від [PERSON] надійшли додаткові пояснення, у яких вказував на те, що земельна ділянка площею 4,7251 га та автомобіль марки «Volkswagen Jetta», 2012 року випуску належать на праві власності його теперішній дружині - [PERSON] , доходи, отримані від передачі в оренду земельної ділянки площею 4,7251 га та земельної ділянки площею 2 га становлять 13 000 грн 6 046 грн на рік відповідно та використовуються на потреби родини. Стосовно ТОВ «Трейдінг Девелопмент», учасником якого він був до 26.01.2022, зазначив, що товариство було збитковим і він не отримував жодних дивідендів, а придбання автомобіля марки «Volkswagen Jetta», 2013 року випуску, здійснено на заощаджені кошти, а не доходи за 2020 рік. Інших заяв по суті справи не надійшло. Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, сторони з перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27.10.2017 розірвано. Відповідно до свідоцтва про народження відповідач - [PERSON] є батьком, а позивач [PERSON] - матір`ю [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції). Згідно з ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За змістом ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 2,3 ст. 181 СК України). У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього кодексу), або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачується щомісячно. Згідно вимог ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні; на момент розгляду справи, прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років не може бути менший ніж 1309 грн. З`ясувавши обставини, які згідно ст. 182 СК України враховуються при визначенні розміру аліментів, оцінивши матеріальне становище сторін по справі, враховуючи принцип розумності та справедливості, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення та з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі на утримання малолітньої дитини у розмірі 2 618 грн на дитину щомісячно до досягнення нею повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. З урахуванням того, що позивач звільнена від сплати судового збору, то з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у встановленому законодавством розмірі 908 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст. 180, 182, 184, 191 СК України та

Outcome: partial