Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Нікопольський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), про визнання батьківства. В обґрунтування своїх вимог посилається на наступні обставини. З жовтня 2012 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , спільно проживав з нею однією родиною та вів спільне господарство, мав спільний бюджет. Під час спільного проживання з відповідачкою, [INFO] , у них народився син [PERSON] . Однак, спільне життя між ними не склалося, що призвело до того, що він змушений був разом з сином переїхати проживати до своїх батьків за адресою: [ADDRESS] , де і проживає по сьогоднішній день. Дитина перебуває на повному його утриманні. При цьому, позивач зазначає, що реєстрація дитини була здійснена у відповідності до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України та в графі батько зазначено - [PERSON] . Відповідачка не приймає участі у вихованні та утриманні сина, мешкає окремо від дитини, натомість, він піклується про свого сина, забезпечує його матеріально, контролює його навчання у школі, постійно спілкується з вчителями, систематично відвідує батьківські збори. Дитина охоче спілкується з ним, любить та визнає його своїм батьком. У зв`язку з вищевикладеними обставинами, змушений звернутися до суду та просить визнати його батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який народився у місті Нікополі Дніпропетровської області. Зобов`язати Нікопольський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) внести відповідні зміни до актового запису № 276 від 20 березня 2013 року у Книзі реєстрації актів громадян про народження [INFO] [PERSON] , зробленого Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та вказати батьком дитини [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Нікополя Дніпропетровської області, громадянина України (паспорт громадянина України № [NUMBER] , виданий 13 червня 2014 року Нікопольським РВ ГУ ДМС України у Дніпропетровській області), змінити прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] » та видати нове свідоцтво про народження на ім`я [PERSON] , [INFO] . А також стягнути на його користь судовий збір, який був сплачений про подачі позову до суду. Позивач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з`явився, від нього на адресу суду надійшла заява, в якій він просить суд розгляд справи проводити за його відсутності, на задоволенні позову наполягав (а.с.23). Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, в судове засідання не з`явилася та будь-які заяви чи клопотання на адресу суду не надала. Конверт, який був направлений за адресою її місця проживання та перебування, повернувся з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.19). Представник третьої особи Нікопольського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) - в судове засідання не прибув, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.21). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно вимог ст.121 Сімейного кодексу України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст.122\~та\~125\~цього\~Кодексу. За змістом ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до ч.1\~ст.126 СК України,\~походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно зі ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.134 СК України,\~ на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Як встановлено судом, [INFO] народився [PERSON] (а.с.4). Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народжень, відповідно до ст.ст.126, 133, 135 СК України, відомості про батька в актовий запис про народження дитини було зазначено на підставі ч.1 ст.135 СК України (за заявою матері [PERSON] ) (а.с.5). Згідно з ч.3 ст.12\~та ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.76 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі\~ ст.77 ЦПК України,\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до вимог\~ст.79 ЦПК України,\~ достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі\~ст. 80 ЦПК України,\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 6\~ст.81\~ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, в тому числі, звіту тесту ДНК на батьківство, [PERSON] , дійсно, є біологічним батьком [PERSON] і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак в осіб, що не мають родинних зв`язків, і за результатами даної експертизи складає не менше 99,9999 % (а.с.7). Таким чином, беручи до уваги висновок (звіт), у суду не викликає сумнівів той факт, що [PERSON] є батьком дитини [PERSON] , а тому позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved