Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-24 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із позовом до ТОВ «Ремонтно-монтажне спеціалізоване підприємство «Газоочистка» про визнання права власності на 1\\2 частину за кожною на ремонтно механічну майстерню, позначену на технічному плані літерами «А» і «А1-2», загальною площею 968,7 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивачі зазначили наступне. 09.07.2010 року позивачі за договором купівлі-продажу придбали у відповідача нерухоме майно ремонтно-механічну майстерню, позначену на технічному плані літерами «А» і «А1-2», загальною площею 968,7 кв.м, вартістю 41000 грн, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 06.10.2010 року зазначений договір визнано дійсним, доручено Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації зареєструвати право власності на об`єкт нерухомості. З метою оформлення права власності, Позивачі звернулись за державною реєстрацією цього нерухомого майна, але отримали відмову у реєстрації, оскільки судовим рішенням не визнано право власності на нерухоме майно, а визнано лише дійсним договір купівлі-продажу, що змусило позивачів звернутись до суду за рішенням про визнання права власності. У зв`язку з відмовою 11.11.2019 року судом у задоволенні позову про визнання права власності, позивачі звернулись до суду з позовом про визнання права власності на майно за набувальною давністю. Позивачі зазначають що добросовісно заволоділи майном Відповідача, придбавши його у 2010 році та продовжують відкрито безперервно володіти майном протягом 10 років і мають набути право власності на це майно відповідно до ст. 344 ЦК України. Ухвалою судді від 21.12.2021 року позовну заяву залишено без руху, надано 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою від 25.01.2022 року продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви на 10 днів з дня отримання ухвали. 11.02.2022 року від позивачів надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою від 14.02.2022 року позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремонтно-монтажне спеціалізоване підприємство «Газоочистка» про визнання права власності прийнято до розгляду, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. Ухвалою суду від 25.07.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача [PERSON] про виклик свідка. Заяв по суті справи від сторін не надійшло. У судове засідання позивачі не з`явилися, суду подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, проти винесення заочного рішення заперечень не надійшло. Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, про день та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення повісток рекомендованою кореспонденцією, заперечень проти позову не надав. З цих підстав суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з чим фіксування судового процесу не здійснювалося. Суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного висновку. За положенням ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З матеріалів справи вбачається, що 09 липня 2010 року [PERSON] і [PERSON] з одного боку та ТОВ «Ремонтно-монтажне підприємство «Газоочистка» з другого боку уклали договір купівлі-продажу ремонтно-механічної майстерні, позначеної на технічному плані літерами «А» і «А1-2», загальною площею 968,7 кв.м., вартістю 41000 грн., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір нотаріально посвідчений не був. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2010 року ухваленим у справі № 2-7701/2010, визнано дійсним договір купівлі-продажу від 09 липня 2010 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Ремонтно-монтажне підприємство «Газоочистка», про продаж ремонтно-механічної майстерні, позначеної на технічному плані літерами «А» і «А1-2», загальною площею 968,7 кв.м., вартістю 41000 грн., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці 2500 кв.м. Доручено Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації зареєструвати право власності на об`єкт нерухомості ремонтно-механічної майстерні, позначеної на технічному плані літерами «А» і «А1-2», загальною площею 968,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] . Рішенням Ленінського\~районного суду\~м.\~Запоріжжя від\~11\~листопада 2019\~року,\~ ухваленим\~у справі\~№334/8893/16-ц\~залишено без\~задоволення позов\~ [PERSON] \~до Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «Техенергохім»,\~Запорізької міської\~ради,\~третя особа:\~ [PERSON] ,\~про визнання\~права власності,\~в якому\~ вона\~ просила\~визнати за\~нею та [PERSON] в рівних частках право власності на об`єкт нерухомості - ремонтно-механічної майстерні, позначеної на технічному плані літерами «А» і «А1-2», загальною площею 968,7 кв.м., яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , на земельній ділянці 2500 кв.м., на підставі ст. 392 ЦК України. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями ч.ч.1, 4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років або рухомим майном протягом 5 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст.344 ЦК, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст.344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б із ним власник. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Для нерухомого майна тривалість володіння складає 10 років. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Подібні висновки викладені у постанові Великої палати ВС від 14.05.2019 у справі №910/17274/17, а також у постановах Касаційного цивільного суду від 01.08.2018 у справі №201/12550/16-ц, від 27.06.2019 у справі №175/2338/16-ц. У позові зазначено та матеріали цивільної справи містять посилання на те, що заволодіння спірним об`єктом нерухомого майна відбулось на підставі укладеного 09.07.2010 року між [PERSON] і [PERSON] , з однієї сторони, та ТОВ «Ремонтно-монтажне підприємство «Газоочистка», з другої сторони, договору купівлі-продажу нерухомого майна, що є ознаками титульного володіння, а отже унеможливлює застосування інституту набуття права власності за набувальною давністю. За зазначених вище обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову [PERSON] , [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремонтно-монтажне спеціалізоване підприємство «Газоочистка» про визнання права власності та відмовляє в його задоволенні.

Outcome: dismissed