Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача ТзОВ «Фінансова компанія «Дінеро», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округ Бригіда\~В.\~О., Приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Пирога\~С.\~С., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов обґрунтовує тим, що 02 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О. вчинено виконавчий напис № 47644 про звернення стягнення з [PERSON] в користь ТзОВ «Фінансова компанія «Дінеро» на підставі кредитного договору №АG659359 від 09 липня 2019 року заборгованості в розмірі 20\~807,00 гривень. Вказаний виконавчий напис нотаріуса пред`явлено до примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу Волинської області Пирозі С. С. Позивач зазначає, що вона не погоджується з виконавчим написом нотаріуса та вважає його таким, що не підлягає виконанню. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не пересвідчився, що між сторонами укладено кредитний договір та кредитодавцем виконано його умови, не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Крім того, позивач зазначає, що вона не має жодних зобов`язань перед відповідачем, оскільки кредитний договір, на підставі якого вчинено спірний виконавчий напис нотаріуса, в силу ст. 1055 Цивільного кодексу України є нікчемним. Також позивач зазначає, що оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса був вчинений на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, що свідчить про відсутність правових підстав для вчинення виконавчого напису нотаріуса на такому договорі. На підставі наведеного позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригідою\~В. О., реєстраційний номер виконавчого напису 47644, від 02 грудня 2021 року про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та здійснити розподіл судових витрат. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 лютого 2022 року забезпечено позов шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 68668391, відкритому приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Пирогою С. С. на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О., вчиненого 02 грудня 2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Дінеро» кредитної заборгованості. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 лютого 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) учасників справи. Станом на 07 липня 2022 року відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надійшов. Позивач в судове засідання не з`явилася, попередньо подала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити. Представник відповідача ТзОВ «Фінансова компанія «Дінеро» в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, зокрема, шляхом направлення судової повістки на офіційну електронну адресу відповідача. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В. О. в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Пирога С. С. в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак представник відповідача не з`явився в судове засідання, відзиву на позов не подав та враховуючи, що позивач не заперечує щодо заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Суд установив, що 02 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 47644, про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Дінеро» заборгованості за кредитним договором №АG659359 від 09 липня 2019 року. Зі змісту вказаного виконавчого напису нотаріуса вбачається, що сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором становить 20\~807,00 гривень, період, за яким проводиться стягнення з 17 березня 2020 року по 23 жовтня 2021 року (а. с. 14). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги\~С.\~С. від 16 лютого 2022 року відкрито виконавче провадження № 68668391 щодо примусового виконання спірного виконавчого напису нотаріуса (а.с. 11). Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до частини першої статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат»). У частинах першій, другій статті 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц, провадження № 14-557цс19). Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів (далі по тексту - Перелік), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Одночасно суд зважує на ту обставину, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеної в силі ухвалою вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині: зокрема, пункт 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Такий висновок викладено в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17. Оскаржений позивачем виконавчий напис вчинений нотаріусом 02 грудня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався нотаріально посвідчених договорів. Судом встановлено, що позивач не визнає заборгованості, вказаної у виконавчому написі нотаріуса. Підтвердження того, що позивач отримувала вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання за кредитним договором від стягувача до видачі виконавчого напису суду не надано. В розпорядженні суду відсутні відомості про те, що спірний виконавчий напис вчинений нотаріусом саме на нотаріально посвідченому кредитному договорі. Крім цього, з наданих суду документів неможливо встановити чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису позивач мала безспірну заборгованість перед відповідачем. У постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750св20) Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Вказане також зазначено у постанові Верховного суду від 10 листопада 2021 року, справа №758/14854/20. Враховуючи те, що відповідач відзиву на позовну заяву не подав, то в розпорядженні суду відсутні відомості про направлення кредитором боржнику (позивачу) письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором і про отримання вказаної вимоги позивачем за тридцять днів до вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса. При вирішенні цього спору суд виходить з позиції достатності доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, як це передбачено ст.80 ЦПК України. Підсумовуючи наведене, визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі позову та заяви про забезпечення позову. Отже, з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачений судовий збір в сумі 1488,60 гривень (992,40 гривень +496,20 гривень).

Outcome: approved