Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-11 00:00:00

У грудні 2019 року представник позивача АТ « Альфа-Банк» - Мальцева А.В. звурнулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить: - зняти з реєстрації громадян: [PERSON] та [PERSON] з двокімнатної квартири, 53.50 кв.м., житловою площею 30, 00 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування двокімнатої квартири, 53.50 кв.м., житловою площею 30, 00 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ;- стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору. Позов обгрунтовано тим, що згідно ст. 37 Закону Укрваїни «Про іпотеку» право власності на двокімнатну квартиру, 53.50 кв.м., житловою площею 30, 00 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] було переєстровано на АТ «Альфа-Банк». Зазначено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.08.2019 року № 178802346 було зареєстровано право власності АТ «Альфа-Банк» на двокімнатну квартиру, 53.50 кв.м., житловою площею 30, 00 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . АТ «Альфа-банк» є власником вказаної спірної квартири. Вважає, що відповідачі втратили право користування вказаною квартирою на підставі ст. 317 ЦК України. Згідно довідки про склад сім`ї, двокімнатна квартира, 53.50 кв.м., житловою площею 30, 00 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , власником якої є позивач, зареєстровані [PERSON] , [PERSON] . Позивач звертався до відповідача з вимогою звільнити житлове приміщення, намагався врегулювати питання в досудовому порядку, зокрема було надіслано вимогу про добровільне висилення. Проте, незважаючи на відсутність будь яких правових пістав для проживання у квартирі, колишній власник продовжує користуватися нею та відмовляється добровільно виселятися. Такі дії створюють перешкоди у здійсненні законних прав власника, який не може вільно користуватись та розпоряджатись нерухомим майном. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17.12.2019 року провадження по справі відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18.02.2020 року було здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено дату підготовчого судового засідання. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Представник позивача АТ «Альфа-Банк» - Тищенко К.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, з підстав викладених в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату та місце судового розгляду повідомлена належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином. 11.07.2022 року подав до канцелярії суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з поданням позовної заяви найближчим часом до суду. Учасники судового процесу мають можливість скористатись своїми правами, а саме: прибути до суду; або, надавши всі докази до суду, звернутись до суду з заявою про розгляд справи без їх участі; або подати заяву про проведення судового засідання в режимі відео-конференції за допомогою будь-яких технічних засобів, зокрема власних. Враховуючи те, що справа розглядається судом з грудня 2019 року, суд вважає за можливе відмовити в задоволенні клопотання відповідача про відкладення судового засідання та розглянути справу. Вислухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між Акціонерним Комерційним банком «Тас-Комерцбанк» (далі Іпотекодержатель) в особі заступника директора Печерського відділення АКБ «Тас-Комерцбанк» з корпоративного бізнесу Майстренка Д.В. з однієх сторони та [PERSON] з другої сторони, які є майновими поручителями за виконання [PERSON] було укладено іпотечний договір, в якому зазначено, що згідно з кредитним договором №2621/1006/88-098 від 20.10.2006 року Іпотеркодержатель надав [PERSON] крети у вигляді кредитної лінії, що поновлюється в сумі 25 000, 00 доларів США (а.с.3). На забезпечення виконання основного зобов`язання Іпокодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю належне йому майно на праві власності: квартиру під номером [ADDRESS] (п. 2 цього договору). Відповідно до п.12.3.1. цього договору, задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог Іпокотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті а. 12.3. договору, договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки. При цьому, важається, що предмет іпотеки набувається у власніть Іпотекодержателя за ціною, що буде визначена на підставі висновку незалежного експерта-субєкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом субєкта оціночної діяльності. При цьому сторони домовляються, що кандидатура незалежного експерта-субєкта оціночної діяльності визначається Іпотекодержателем. При оцінці предмету застави незалежний експерт повинен використовувати всі методи оцінки, які будуть передбачені діючим законодавством. Якщо фактичний розмір заборгованості позичальника за осовним зобовязанням, менший за вартість, вказану у висновку незалежного експерта-субєкта оціночної діяльності, Іпотекодержатель перераховує різницю на поточний рахунок Іподекодавців протягом 60 банківських днів з моменту набуття у власність предмета іпотеки. Сторони, з розумінням змісту статті 37 Закону України «Про іпотеку» свідчать, що право Іпотекодержателя зареєструвати право вланості на предмет іпотеки на підставі положень цього підпунку п. 12.3. цього договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій Іпотекодавців, а рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене Іпотекодавцями в судовому порядку лише у випадку, якщо він доведе, що повністю виконав основне зобов`язання. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 27.08.2019 року, двокімнатна квартира, 53.50 кв.м., житловою площею 30, 00 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить АТ «Альфа-Банк». (а.с.6-7) Підставою виникнення права власності АТ «Альфа-Банк» зазначено : - повідомлення, серія та номер БН, видавник АТ «Укрсоцбанк» ; - договір про внесення змін та доповнень №2, серія та номер 18510, виданий 03.12.2009 року, видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В. ; - правочин про внесення змін до договору іпотеки, серія та номер 1700, виданий 15.03.2007 року, видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В.; - іпотечний договір, серія та номер 7663, виданий 20.10.2006 року, видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В. Вирішуючи питання по суті, суд бере до уваги, що дане право власності позивача є чинним та відповідачами оскаржено не було. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що відповідачі продовжують користуватися квартирою та відмовляються добровільно виселятися з квартири, чим створюють перешкоди у здійсненні законних прав власника. Дійсно судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що станом на момент розгляду справи відповідачі зареєстровані в квартирі за адресою: [ADDRESS] . 28.11.2019 року на адресу реєстрації відповідачів Банком була направлена вимога про добровільне виселення зі спірної квартири, однак, вказана вимога була проігнорована. Згідно п. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Судом приймається до уваги той факт, що спірна квартира на даний час знаходиться у власності АТ «Альфа-Банк», а відповідачі займають спірне приміщення без достатніх правових підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. З огляду на вказане, суд вважає що вимоги позивача в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. Що стосується вимог в частині зняття відповідачів з реєстраційного обліку місця проживання в квартирі, суд зазначає наступне. Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Закон України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. (Вказані вище правові позиції викладені в Постанові Верховного Суду України №6-57 від 16.01.2012 року). Аналізуючи вище викладені норми закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, відповідно, є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов`язувати реєстраційни органи вчинити ці дії немає потреби.

Outcome: partial