Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, відповідно до якої позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Вимоги обґрунтовує тим, що 28.10.2020 р. між позивачем та [PERSON] , було укладено шлюб. Від спільного життя у подружжя є донька - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з Відповідачем не склалося. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.02.2019 р., шлюб - розірвано, з того часу відповідач не бачив дитину ні разу. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Тобто створились умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку Відповідача. Дитина знаходиться на повному моєму утриманні. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення Відповідача до своїх батьківських обов`язків. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, позивач вважає за необхідне вирішити про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Ухвалою суду від 20.01.2022 р. цивільну справу за вказаною позовною заявою, прийнято до провадження судді Варнавської Л.О. Розгляд справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження. 19.01.2022 року відповідач [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав (а.с.15-16). 21.06.2022 року представником органу опіки та піклування РА ЗМР по Комунарському району Петренко Г.Ф. надано Акт обстеження житлових умов. Ухвалою суду від 22.06.2022 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Крім того зазначеною ухвалою зобов`язано районну адміністрацію Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування надати письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] . 13.07.2022 року РА ЗМР по Комунарському району надано висновок щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, просила суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове не з`явився, 19.01.2022 року на адресу суду надав заяву відповідно до якої останній не заперечує проти позбавлення його батьківський прав (а.с.15). Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без участі представника, не заперечують щодо позбавлення батьківський прав, просять ухвалити рішення з урахуванням інтересів дитини. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.10). Шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] було розірвано на підставі заочного рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 12.02.2019 року (а.с.9, зворот) Згідно довідки про місце реєстрацію місця проживання особи, дитина [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 21.11.2019 року, що відповідає адреси реєстрації її матері - [PERSON] . Згідно інформації наданої директором ДНЗ (дитячий садок) № 219 «Сонячний зайчик» ЗМР вбачається, що [PERSON] відвідує ДНЗ з 2018 року. За час відвідування, батько дитини - [PERSON] дошкільний заклад не відвідував, зв`язок з вихователями та адміністрацією ДНЗ не підтримував. Розумовим, фізичним, психологічним розвитком дитини не цікавився. (а.с.12). Окрім того, батько дитини жодного разу не звертався із дитиною до лікаря - педіатра КНП «ЦПМСД № 6». У разі хвороби дитини, до лікарів зверталась мати дитини (а.с.13). Згідно акту обстеження умов місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] вбачається, що для виховання і розвитку дитини створено належні умови, у дитини є окрема кімната, об лаштована всім необхідним для відпочинку, розвитку, навчання. Стосунки у сім?ї доброзичливі. Дівчинка відповідає прихильністю до матері, розвинута відповідно до віку, доглянута. Зі слів матері дитину батько понад три роки, не приходив, не дзвонив, не вітав зі святами (а.с. 28). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як міжнародні договори, так і національне законодавство в питаннях виховання дітей направлені на забезпечення найвищих інтересів дітей. У статтях 8, 9, 20 Конвенції про права дитини вживається термін „найкращі" інтереси дитини, а у ст. 3 зобов`язано усі державні та приватні установи, які займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні та законодавчі органи у всіх діях щодо дітей приділяти першочергову увагу „як найкращому забезпеченню інтересів дитини". У частині 2 ст. 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей записано: „предметом цієї Конвенції є підтримка - у найвищих інтересах дітей - їхніх прав...". Стандарти Ради Європи у галузі прав людини виходять із того, що спілкування батька та дитини є ключовим моментом сімейного життя, що розуміється як зв`язок між близькими родичами. Батьківські права щодо дітей визнаються і захищаються ст..8 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України №789 від 27.02.1991 р.. Сімейне життя, як розуміється в договірних країнах, охоплює широкий спектр прав батьків, пов`язаних з турботою і опікою над їх неповнолітніми дітьми. Згідно зі ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст.12 Закону України Про охорону дитинства виховання в сім`ї є першоосновою в розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Зокрема, нею передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточені. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-учасниці дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства»). Із роз`яснень, наданих в п.п.15 та 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 від 19.12.2008 року) вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У матеріалах справи наявний висновок органу опіки та піклування по Комунарському району як органу опіки та піклування від 13.07.2022 року № 919/01-37/19.04 відповідно до якого встановлено, що батько [PERSON] разом з донькою не мешкає з 2019 року, з цього часу батько дитину не бачив жодного разу. Малолітня [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю за адресою [ADDRESS] . Житлово-побутові умови добрі. У дитини є все необхідне для відпочинку та розвитку. Матір опікується дитиною, її розвитком, станом здоров`я, матеріально утримує. Відповідно до довідки дошкільного навчального закладу (ясла-садок) «Сонячний зайчик» від 26.11.2021 №096/01-21 за час відвідування [PERSON] закладу, батько [PERSON] не відвідував виховні заходи, батьківські збори. Не цікавився розумовим, психологічним розвитком дитини, зв`язок з вихователями та адміністрацією не підтримував. Відповідно до інформації КНП «ЦПМСД №6» на прийомі у лікаря дитина була у супроводі матері, батько [PERSON] на прийом до лікаря з дитиною не з`являвся. Все це свідчить про умисне ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини, в інтересах дитини, на підставі ст. ст. 19, 150, 155, 164 Сімейного кодексу України вважаємо доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , [INFO] . На спростування викладеного відповідачем не надано належних та допустимих доказів. Більш того відповідачем [PERSON] надана заява відповідно до якої останній не заперечує проти позбавлення його батьківський прав. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та свідомого нехтування своїми обов`язками відносно власної дитини. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факту ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини, яке виражається у тому, що він не відвідує дитину, не цікавиться її життям та розвитком, не забезпечує необхідне харчування, медичним доглядом, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення в дуже важливий для формування її особистості вік; не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі і не може бути для дитини прикладом та авторитетом; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умови для отримання нею освіти. Відповідач не розуміє батьківського обов`язку, не виявляє ніяких батьківських почуттів, не займався та не займається вихованням та утриманням доньки, не замислюється про долю дитини, її майбутнє. Тому, оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про застосування крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] у відношенні його малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , оскільки останній тривалий час не виконує своїх батьківських обов`язків та свідомо відмовився від такого права.

Outcome: approved