Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-11 00:00:00

У грудні 2020 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила договір укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», право вимоги за яким перейшло Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт капітал» визнати недійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що між позивачкою та TOB "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" було укладено договір № 4695643 від 15.04.2019 року, відповідно до якого [PERSON] було отримано позику. Між TOB "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та ТОВ "ФК "ПРОФІТ КАПІТАЛ" було укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ "ПРОФІТ КАПІТАЛ" отримало право вимоги за кредитним договором № 4695643 від 15.04.2019 року, укладеним між [PERSON] та TOB "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ". Однак, ознайомившись зі змістом договору № 4695643 від 15.04.2019 року позивачка вважає, що він є недійсним, оскільки їй було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно - телекомунікаційної системи. Позивачкою даний договір не було підписано. Копія Договору № 4695643 від 15.04.2019 року про надання позики на умовах фінансового кредиту, підготовлений робітниками ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» - не містить жодних правових підстав та не може слугувати доказом безспірності укладення договору позики, оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було порушено порядок укладання між сторонами договору. Стверджує, що при укладанні договору було порушено ряд норм, встановлених Закону України «Про захист прав споживачів», а тому є всі підстави для визнання його судом недійсним в цілому. Позивачка в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала заяву відповідно до якої підтримали дану позовну заяву та просили її задовольнити, розгляд справи просила проводити без її участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше директором відповідача надано заяву відповідно до якої просив відмовити в задоволенні позовної заяви, розгляд справи проводити без його участі. Також, в своїх поясненнях представник відповідача вказав, що згідно Реєстру прав вимог №107 від 15.10.2020 року до Договору факторингу №10072020 від 10.07.2020 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийняв права вимоги до [PERSON] за Договором позики №4695643 від 15.04.2019 року. Відповідач вказує, що підписавши Договір Позичальник підтвердив, що вивчив умови Договору та правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, а їх зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладення цього Договору йому були зрозумілі. Позичальник на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов позики та в подальшому прийняв надані Товариством грошові кошти. Тобто, Договір був укладений і підписаний сторонами у відповідності з умовами Закону. Предметом справи №205/9896/21 є недійсність договору №4695643 від 15.04.2019 року, укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Таким чином, умовами Договору факторингу №10072020 від 10.07.2020 року та ст. 519 ЦК України недійсність правочину, за яким виникло право вимоги, є зоною відповідальності Первісного кредитора. Тобто, Договір позики №4695643 був укладений 15.04.2019 року, а відповідно моментом його недійсності у разі визнання його судом недійсним буде 15.04.2019 року. Належними сторонами в цивільній справі є особи, відносно яких є дані про те, що вони можуть бути суб`єктами спірних матеріальних правовідносин. Саме, положенням ч. 1 ст. 236 ЦК України законодавець визначив недійсність правочину, за яким передано право вимоги - є зоною відповідальності Первісного кредитора, яким в даному випадку Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив обставини справи та дійшов до таких висновків. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1,3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинено в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому чи електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразок відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно з ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Судом встановлено, що між [PERSON] та TOB "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" було укладено договір № 4695643 від 15.04.2019 року, відповідно до якого [PERSON] отримала позику. 10.07.2020 року між TOB "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та ТОВ "ФК "ПРОФІТ КАПІТАЛ" було укладено Договір про відступлення права вимоги №10072020, відповідно до якого ТОВ "ПРОФІТ КАПІТАЛ" отримало право вимоги за кредитним договором № 4695643 від 15.04.2019 року, укладеним між [PERSON] та TOB "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" (а.с. 42). Як встановлено судом, та не оспорюються сторонами, оспорюваний договір було укладено в електронній формі та підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Проте, вказаний договір сторони не надали. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивачка в своєму позові просить визнати недійсним кредитний договір позики № 4695643 від 15.04.2019 року. Термін Електронний підпис одноразовим ідентифікатором задекларовано у ч. 3-4 пункту 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію». Факт оформлення заявки на отримання кредитних коштів, яку оформило позивач, є акцептом на укладення кредитного договору (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). В обґрунтування позову позивачка посилається на порушення відповідачем вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно зі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. У статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» також зазначено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Переконливих та істотних доводів щодо несправедливості умов договору, існування суттєвого дисбалансу між договірними правами і обов`язками сторін на шкоду споживачеві, позивачкою не наведено. Під час вивчення матеріалів справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов договору вимогам законодавства та про несправедливість його умов, а доводи позивачки ґрунтуються виключно на її поясненнях в позовній заяві, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання договору недійсним з підстав, передбачених ст.203, 215, 230 ЦК України та ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту, проте реалізація вказаного права споживача і припинення дії кредитного договору можлива при дотриманні споживачем трьох умов, передбачених законом, а саме: подача письмового повідомлення кредитодавцю про відмову від кредитного договору в строки, встановлені законом; одночасного/разом з відкликанням згоди/ повернення виданого кредиту або отриманого товару по договору; сплати нарахованих процентів, які були нараховані банком за весь час користування грошовими коштами. Проте, позивачка правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом чотирнадцяти днів не скористалася. Позивачкою не доведено, а матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору вимогам законодавства. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За таких обставин, вбачається, що вимоги позивачки є безпідставні та необґрунтовані. Окрім цього, як встановлено вище, [PERSON] було укладено договір № 4695643 від 15.04.2019 року саме з TOB "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ". Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до діючого процесуального законодавства позивач визначає підстави, предмет та учасників позову. Частинами 1, 2 ст. 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справ. Відповідно до положень ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. За змістом ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. З огляду на вищенаведене суд вважає, що на даний час, відповідач по справі є неналежним. Позивачка в судові засідання не з`являлася, клопотання про залучення співвідповідача або заміну неналежного відповідача під час розгляду справи нею заявлено не було, відповідних уточнень до позовної заяви не надано, що в свою чергу виключає можливість задоволення позову пред`явленого до неналежного відповідача. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 17.04.2018 (справа № 523/9076/16-ц, провадження 14-61цс18 від 17.04.2018 року) дійшла наступних висновків: «Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача». Таким чином, визначення відповідача, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. За таких обставин, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів та пояснень сторін, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки не підлягають задоволенню, оскільки пред`явлені до неналежного відповідача. Зважаючи на те, що позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову та в задоволенні позовних вимог їй відмовлено повністю, то судовий збір відповідно компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідно до положень статті 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed