Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-21 00:00:00

27.03.2020 р. [PERSON] звернулася до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] , третя особа Лиманська районна державна адміністрація Одеської області, про позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , та стягнення аліментів на її утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 8406,67 грн.. В обгрунтування позову [PERSON] вказала на те, що 07.08.2019 р. між сторонами розірвано шлюб, а з червня 2019 р. [PERSON] припинив будь-яке спілкування з нашою дитиною та взагалі обірвав з ними зв`язок . Участь у матеріальному забезпеченні дитини [PERSON] не брав за час сумісного життя та не бере на сьогоднішній день оскільки на час подружнього життя він ніколи не мав постійного заробітку та роботи. Життям доньки відповідач не цікавиться, не телефонує, не намагається займатися вихованням дитини, не цікавиться станом здоровя, інтересами та успіхами дитини, жодного разу не з`явився в навчальні заклади та по місцю мешкання дитини. Дитина болісно сприймала розлучення батьків, оскільки [PERSON] залишив сім`ю майже без статків, а доньку без уваги та спілкування. 08.11.2019 р. позивач уклала шлюб з [PERSON] та вони проживають однією сім`єю і саме з цього часу донька психологічно стабілізувалася, [PERSON] замінив їй батька участю у її житті, та має на меті усиновити доньку. Щодо стягнення аліментів, то сума витрат на належне утримання доньки щомісячно складає 16813,34 грн. на місяць, яка складається витрат на харчування -7628,34 грн., 1500 грн. вартості комунальних послуг, навчання -3150 грн, особиста гігієна -335 грн. медичне забезпечення -780 грн., на одяг -1800 грн., гармонійний розвиток (походи до театру, кіно, концерти, мобільний зв`язок, кишенькові витрати необхідні для спілкування з друзями. Тому з огляду на вказані витрати з відповідача позивач просить стягнути 8406,67 грн. У відповідача у власності є нерухоме майно, він працездатний, тому може сплачувати аліменти. 22.04.2020 р. суддею Комінтернівського районного суду Одеської області справу надіслано за підсудністю до Суворовського районного суду м.Одеси. 20.07.2020 року справа надійшла до суду. 24.07.2020 р. суддею Суворовського районного суду м.Одеси Бабаковим В.П. було відкрито провадження у справі. 23.02.2021 р. у зв`язку з звільненням у відставку судді [PERSON] здійснено повторний автоматизований розподіл справи та суддею Середою І.В. прийнято справу до провадження та призначено підготовче засідання. 01.04.2021 р. закрито підготовче провадження та призначено у справі судовий розгляд. Сторони в засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи в її відсутності, позов просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, заяв про відкладення розгляду справи, відзиву на адресу суду не надходило. При цьому суд звертає увагу, що протягом всього часу розгляду справи виклик відповідач здійснювався як за зареєстрованою адресою проживання так і за фактичною адресою проживання, також було здійснено виклик і за допомогою оголошення на сайті судової влади. Отже, відповідач вважається повідомленим належним чином про дату, місце та час судового засідання відповідно до вимог ч.8 ст.128 ЦПК України. Представник третьої особи звернувся з заявою про розгляд справи в їх відсутності та надав висновок органу опіки та піклування. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до положень ст.280-282 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з такого. Судом встановлено, що сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 07.04.2008 року Фонтанською сільською радою Комінтернівського району Одеської області . Згідно з характеристиками [PERSON] , складеними директором Дитячої школи естетичного виховання смт.Чорноморське Лиманського району [PERSON] , та директором МЗОШ №26 [PERSON] , класним керівником [PERSON] , дівчинка болісно переживала розлучення батьків. Відчувала себе покинутою і не потрібною батькові, протягом навчального процесу не було помічено відвідування батьком занять дитини, він не бере участі у вихованні, не цікавиться успіхами у її навчанні, не бере участі у позашкільному житті і розвитку. Мати приділяє багато уваги навчанню дитини. За змістом характеристики [PERSON] , складеної викладачем вокалу та директором школи професійної підготовки вокалістів "Sing it", дівчинка навчається в школі з 2019 р, викладач спілкувалася з мамою [PERSON] та [PERSON] , з батьком дитини вона не знайомі. До школи її привозять мама з відчимом і підтримують на всіх конкурсах. Згідно з характеристикою дитини, складеної директором Савранської ДШМ [PERSON] навчалася у 2018-2019 р. за спеціальностями фортепіано, сольний спів та образотворче мистецтво. На початку 2018 -2019 р. відбулося знайомство з батьком [PERSON] , але подальшої участі в школі не відбувалося. 07.08.2019 р. Білгород-Дністровським районним судом м.Одеси було розірвано шлюб між сторонами та здійснено поділ спільного майна , справа №495/6472/19. 08.11.2019 р. позивач уклала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище на « [PERSON] ». Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Згідно висновку від 27.10.2020 р. №02-18/01/2037 орган опіки та піклування Лиманської районної державної адміністрації Одеської області вважає доцільним позбавити батьківських прав При цьому, суд звертає увагу на те, що і на засідання органу опіки та піклування відповідач також не з`явився, була заслухана дитина, яка також повідомила, що батько не приймає участі у її вихованні та житті, не цікавиться її навчанням та здоров`ям. Згідно з нормами ч.1 та 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Нормами ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно зположеннями ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За нормами частин 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ст. 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст.13 ЦПК України) . Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Виходячи із змісту ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено прожитковий мінімум: для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Отже, враховуючи вказані норми законодавством визначено мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину на час розгляду справи для дітей віком від 6 до 18 років дорівнює 2744 грн. Приймаючи до уваги відсутність доказів того, що відповідач не може надавати доньці матеріальну допомогу, з урахуванням щоденних потреб у забезпеченні дитини, а також враховуючи прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років, вимоги ст. 182 Сімейного Кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність стягувати з відповідача аліменти у розмірі 5000 грн.. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що доводи позивача по заявленому розміру не знайшли свого підтвердження належними доказами про витрати на дитину, тому були враховані при визначенні розміру аліментів. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько може бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За роз`ясненнями, що містяться в п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Таким чином, виходячи з встановлених фактів, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що є підстави для позбавлення батьківських прав відповідача відносно доньки, оскільки він не приймає участі у її виховані, не спілкується з нею, не цікавиться її життям, не приділяє уваги її розвитку. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір за вимоги щодо стягнення аліментів у розмірі 1681,6 грн. (840,80 х2 ).

Outcome: partial