Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-24 00:00:00

29.12.2021 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із вказаним позовом та, враховуючи уточнення, остаточно просив суд: стягнути з відповідача на користь позивача недораховану заробітну плату за період з 10.10.2020 по дату винесення рішення по справі, виходячи з розміру середньої заробітної плати 1786,65 грн.; зобов`язати відповідача нараховувати та виплачувати позивачу до закінчення військової служби, згідно вимогами ст. 119 КЗпП з розміру середньоденної заробітної плати в період з 01.02.2022 по 23.08.2022 (на майбутнє), що складає загальну суму 250131,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31.10.2019 по справі №761/33804/19 за позовом [PERSON] до Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, наказом від 02.12.2019 №1984-п від 25.07.2019 позивача поновлено на посаду заступника ректора з адміністративно-господарської роботи Національного медичного університету імені О.О. Богомольця. Наказом Міністра оборони України від 23.08.2019 №85р з позивачем був укладений контракт про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу строком на 1 рік, прийнято на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу, зараховано до списку особового складу ЗС України, у порядку переатестації присвоєно військове звання «полковник». При цьому, наказом відповідача від 2.12.2019 №1985-п з 23.08.2019 по 23.08.2020 позивача звільнено від виконання обов`язків заступника ректора з адміністративно-господарської роботи на час проходження військової служби в особовий період. Гарантовано збереження на час проходження служби за позивачем робочого місця та заробітної плати відповідно до ст.119 КЗпП України. Однак, позивач зазначає, що йому всупереч вказаної норми ст.119 КЗпП України та Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995, відповідачем виплачується середньоденна заробітна плата із розрахунку 769,03 грн. Однак, заробітна плата відповідача за два останні місяці фактично відпрацьованих днів, тобто за квітень-травень 2019 становить 75039,41 грн., що підтверджується довідкою №120/5-557 від 07.08.2019. Тому з врахуванням 42 відпрацьованих робочих днів до тимчасової втрати працездатності, а в даному випадку це квітень-травень 2019 року, середньоденна заробітна плата позивача складає 1786,65 грн. Вказаний розмір середньоденного заробітку підтверджено також рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у цивільній справі №761/33804/19 від 31.10.2019, яке залишено без змін Київським апеляційним судом, яким позивача було поновлено на роботі та стягнуто із вказаного розрахунку середній розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу. Крім того, позивачем вказано, що він звертався з позовними вимогами про стягнення недорахованої заробітної плати за період з 01.11.2019 року по 30.06.2020 року та рішення Шевченківського районного суду м. Києва у справі №761/20276/20 від 09.10.2020 його позовні вимоги були задоволені. За вказаних обставин, позивач звернувся до суду із даним позовом та просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Ухвалою від 21.01.2022 позов залишено без руху, а після усунення недоліків позову відповідною ухвалою суду від 04.02.2022 відкрито провадження у справі за вказаним позовом, а розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 21.06.2022 року залишено без задоволення заяву представника відповідача Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця - адвоката Олейнікової Т.В. про відвід головуючого судді Пономаренко Н.В. у вказаній цивільній справі. 17.06.2022 року до суду надійшов відзив в якому відповідач, заперечуючи проти позову, зазначив, що дійсно, 28.01.2020 Постановою Київського апеляційного суду у справі №761/33804/19 апеляційну скаргу Національного медичного університету імені О.О. Богомольця залишено без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31.10.2019 залишено без змін та поновлено [PERSON] на посаді заступника ректора з адміністративно-господарської роботи Національного медичного університету імені О.О. Богомольця та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.08.2019 по 31.10.2019 включно в сумі 89332,50 грн. без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів. При цьому, у відзиві окремо звернуто увагу та ту обставину, що у вищевказаній справі суд прийняв до уваги надану позивачем довідку від 07.08.2019, яку він отримав у відповідача, однак, в ній не було зазначено мету отримання та в її рахунок увійшли одноразові премії, які не увійшли до суми вираховування середнього заробітку, тому відповідач вважає, що судом при вирішенні спору про поновлення позивача на роботі в справі №761/33804/19 було помилково вираховано і зазначено, що середньоденний заробіток позивача складає 1786,65 грн., що призвело до неправильного вирахування судом суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Зазначає, що відповідач виконав рішення суду про поновлення на роботі та виплаті вказаної суми, однак вподальшому бухгалтерська служба відповідача вже нараховувала та виплачувала позивачу із розрахунку 769,03 грн. в день, із розрахунку за травень-червень 2019 року. При цьому зазначає, що під час розгляду справи № 761/20276/20 про стягнення недорахованої середньої заробітної плати [PERSON] за час проходження військової служби з 01.11.2019 по 09.10.2020 року, суди брали для вирахування суму середнього заробітку, що визначена в описовій частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва у справі №761/33804/19, проте, наразі спір стосується іншого періоду. Крім того, відповідачем вказано, що в жодній резолютивній частині рішення, не визначений середньоденний заробіток [PERSON] , а тому посилання під час вирішення справи на рішення судів по справі №761/33804/19 та №761/20276/20 буде порушення сталої практики Верховного Суду (а.с. 107-115). Позивач у судове засіданні не з`явився, до суду подав заяву у якій просив суд розгляду справу без його участі. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі та надала розрахунок стягнення суми заробітної плати позивача із розрахунку 1786,65 грн. в день за період, починаючи із 10.10.2020 по 30.06.2022. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві. Вислухавши пояснення сторін дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. За змістом ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, перевіряючи обставини справи, судом встановлено, рішенням Шевченківського районного суду у м. Києві від 09.10.2020 року у справі №761/20276/20 задоволено частково позов [PERSON] до Національного медичного університету імені О.О. Богомольця про стягнення недорахованої заробітної плати та стягнуто із Національного медичного університету імені О.О. Богомольця на користь [PERSON] недораховану заробітну плату за період з 01.11.2019 по 09.10.2020 в розмірі 215381,98 грн. (а.с. 47-51). Вказане рішення залишено в силі постановою Київського апеляційного суду від 06.05.2021 року та постановою Верховного Суду від 04.11.2021 року (а.с. 52-71). Вказаним рішення встановлено, що на виконання Шевченківського районного суду м. Києва від 31.10.2019 по справі №761/33804/19 за позовом [PERSON] до Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, наказом від 02.12.2019 №1984-п від 25.07.2019 позивача поновлено на посаду заступника ректора з адміністративно-господарської роботи Національного медичного університету імені О.О. Богомольця. Наказом Національного медичного університету імені О.О. Богомольця від 02.12.2019 №1985-п від 02.12.2019 [PERSON] звільнено від виконання обов`язків заступника ректора з адміністративно-господарської роботи Національного медичного університету імені О.О. Богомольця з 23.08.2019 по 23.08.2020 на час проходження військової служби в особовий період. Гарантовано збереження на час проходження військової служби у зв`язку із призовом на військову службу осіб офіцерського складу Збройних Сил України за [PERSON] робоче місце та заробітну плату, згідно ст. 119 КЗпП України. Відповідно до ч.3 ст. 119 КЗпП України встановлено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Зазначене свідчить про те, що проходження позивача на військовій службі відбувався під час дії особливого періоду, а відтак на нього поширювалися гарантії та пільги, визначені ст. 119 КЗпП України, в тому числі збереження місця роботи (посади) та середнього заробітку на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форм власності. Аналіз частини 3 статті 119 КЗпП свідчить, що обов`язок з виплати працівникові середнього заробітку за час проходження ним військової служби покладається на підприємство, установу, організацію або іншого роботодавця, з яким працівник перебуває у трудових відносинах на час проходження військової служби. Проти вказаного сторони не заперечували. Відповідно до вимог ч. 5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Так, на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31.10.2019 по справі №761/33804/19 за позовом [PERSON] до Національного медичного університету імені О.О. Богомольця про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яким позов було задоволено, - наказом від 02.12.2019 №1984-п від 25.07.2019 позивача поновлено з 25 липня 2019 року на посаду заступника ректора з адміністративно-господарської роботи Національного медичного університету імені О.О. Богомольця. Вказаним рішенням встановлено, що середньоденний заробіток позивача становить (42831,60 грн. + 32207,81 грн.) : 42 дні = 1786,65 грн. (а.с.12). В даному рішенні суду зазначено, що при обчисленні розміру заробітної плати за час вимушеного прогулу суд виходить з п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, та розрахованого на підставі наданої позивачем довідки про доходи від 07.08.2019, яка була видана йому відповідачем - Національним медичним університетом ім. Богомольця. Постановою Київського апеляційного суду від 28.01.2020 вищевказане рішення суду першої інстанції залишено без змін. При цьому, зі змісту вказаної постанови вбачається, що інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить. Зокрема, питання щодо неправильного розрахунку середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу стороною відповідача оскаржено не було (а.с.16-21). Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що в силу вимог ч.5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені вищевказаним рішенням щодо розрахунку середньоденного заробітку позивача за той самий період, що і є предметом розгляду у вказаній справі в розмірі 1786,65 грн, - не підлягають доказуванню в даній цивільній справі, оскільки встановлені судовим рішенням від 31.10.2019 в справі №761/33804/19 за позовом [PERSON] до Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, яке було перевірено судом апеляційної інстанції, наразі набрало законної сили і виконано. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц зазначено, що преюдиційність, це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. З огляду на склад учасників справи № 761/33804/19 за позовом [PERSON] до НМУ про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, ухвалене 31 жовтня 2019 року за результатами її розгляду Шевченківським районним судом м. Києва рішення, яким встановлено розмір середньоденної заробітної плати позивача, має преюдиційне значення у розглядуваній справі. Фактично намагаючись у розглядуваній справі довести необхідність по іншому обчислювати розмір середньої заробітної плати позивача, НМУ ставить під сумнів правильність висновків судів у рішеннях, які набрали законної сили в справі № 761/33804/19. Натомість, у разі, якщо НМУ не був згодний із судовими рішеннями у справі № 761/33804/19 також в частині нарахування середньої заробітної плати позивача із розрахунку даних довідки, яку надав відповідач, він мав можливість оскаржувати їх в установленому законом порядку. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що посилання відповідача на недостовірність даних, які викладені в довідці про доходи позивача від 07.08.2019 і на підставі якої попереднім рішенням суду від 31.10.2019 в справі №761/33804/19 були проведені розрахунки щодо середньоденного заробітку позивача в розмірі 1786,65 грн., - не підтверджено жодним доказом. Пояснення сторони відповідача про розбіжність у зазначених сумах нарахованої позивачу заробітної плати у вказаних довідках тією обставиною, що під час того, як [PERSON] отримував в НМУ імені О.О. Богомольця вищезазначену довідку про доходи від 07.08.2019, ним не було зазначено мети отримання останньої, у зв`язку із чим, в розрахунки, що включилися в довідку про доходи, увійшли одноразові премії, тощо, що не входить до суми нарахування середнього заробітку, - за вказаних вище обставин, не може бути покладено в основу даного рішення як підстава для перерахунку середньоденного заробітку позивача за однаковий період, оскільки наявне вищевказане рішення суду із встановленою сумою середньоденного заробітку позивача в розмірі 1786,65 грн. Пунктом 2 Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. У п.5 Постанови №100 зазначається, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Крім того, постановою Київського апеляційного суду від 06.05.2021 року справі №761/20276/20 встановлено, що: пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Враховуючи, що подія, з якою пов`язані спірні виплати, сталася 23 серпня 2019 року - видано наказ МОУ про укладення з [PERSON] контракту про проходження військової служби в Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу, то останніми двома календарними місяцями, що передують місяцю, в якому відбулась вказана подія, є липень та червень 2019 року. Відповідно до вищевстановлених обставин справи, протягом останніх двох календарних місяців - червня та липня 2019 року [PERSON] не працював, оскільки з 06 червня 2019 року був тимчасово непрацездатним та перебував на лікарняному. Таким чином, відповідно до абзацу 4 пункту 2 зазначеного Порядку, «попередніми двома місяцями», виходячи з виплат за які обчислюється середня заробітна плата позивача, є квітень та травень 2019 року. Відповідно до вимог ч. 5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. При цьому, у постанові від 25.01.2018 року у справі №501/2482/15 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що відповідно до пунктів 5,8 Порядку №100 нарахування середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу проводиться, виходячи із заробітної плати за два останні повні місця роботи, які передували місяцю звільння. Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 29.04.2020 року у справі№810/3246/16 від 26.08.2020 року у справі №501/2316/15. З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача, викладені у відзиві, про необхідність враховувати виплати за травень та червень 2019 року, оскільки у даному випадку вимоги абзацу 3 п. 2 Порядку не виконуються: [PERSON] не працював протягом останніх повних двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Враховуючи викладене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що розрахунок середнього заробітку у справі №761/33804/19 є помилковим та не може бути прийнятим до уваги. Встановлено, що позивач просить суд стягнути на його користь середній заробіток з 10.10.2020 по 30.06.2022 в розмірі 422 312,30 грн. Враховуючи, що середньоденний заробіток [PERSON] складає 1786,65 грн., а кількість відпрацьованих робочих днів - 433, тому, з вирахуванням отриманої ним заробітної плати за вказаний період із розрахунку 769,03 грн. (травень 2021 - 1786,65 грн.) (433х769,03 (травень 2021 - 1786,65 грн.) = 351 307,15 грн.), до сплати позивачу підлягає недорахована заробітна плата в розмірі : (433 х 1786,65) - 351 307,15 грн. = 422 312,30 грн., а тому суд задовольняє вказані позовні вимоги в цій частині. Однак, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача нараховувати та виплачувати позивачу заробітну плату із вказаного розрахунку 1786,65 грн. в день до закінчення військової служби, згідно вимогами ст. 119 КЗпП з розміру середньоденної заробітної плати в період з 01.02.2022 по 23.08.2022, що складає загальну суму 250131,00 грн., - оскільки відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, тобто судовому захисту не підлягає право, яке ще не порушено, тому позовні вимоги заявлені на майбутнє задоволенню не підлягають. За правилами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що позивача згідно до п.1 та п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 6334,68 грн. (1,5 % від суми задоволених позовних вимог). На підставі викладеного,

Outcome: partial