Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на: утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 5 тис. грн. щомісячно за останні три роки, а також на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 5 тис.грн. щомісячно, за останні три роки і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 13.02.2002 року уклала шлюб з відповідачем, у якому у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Личаківського районного суду від 07.11.2011 шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач переїхав проживати в іншу область, не цікавиться дітьми, протягом останніх восьми років не надає жодної матеріальної допомоги на їх утримання. Старша дочка досягла повноліття, навчається на заочній формі навчання в університеті. Молодша дочка навчається в школі, відвідує репетиторів з англійської мови та математики. Її мізерних доходів не вистачає для утримання дітей, в той же час відповідач є працездатним, здоровим, іншої сім`ї не створив, на утриманні інших осіб не має, їй відомо про отримання ним доходів, в тому числі за кордоном, а тому вважає, що може сплачувати аліменти у заявленому розмірі. Просить позов задоволити. Ухвалою судді від 23 лютого 2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу термін на надання відзиву на позов. В судовому засіданні позивач підтримала позов з аналогічних підстав, викладених у позовній заяві. Від відповідача 24 червня 2022 року надійшов відзив на позовну заяву. У такому зазначає, що не заперечує свого обов`язку, як батька, утримувати дітей, включаючи сплату аліментів. Однак при прийнятті судом рішення у справі просить врахувати ряд обставин. Зокрема, що немає можливості у заявленому позивачкою розмірі сплачувати аліменти. Окрім того, позивачем не надано суду доказів про матеріальне становище її та дітей. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів за останні три роки, така взагалі нічим не обґрунтована та не підтверджується належними та допустимими доказами. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Встановлено, що сторони перебували у шлюбі із 13.02.2002 та рішенням Личаківського районного шлюбу від 07.11.2011 (а.с. ) їх шлюб розірвано. Як вбачається з матеріалів справи, за час шлюбу у сторін народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. ). На час звернення з позовом в суд, донька [PERSON] досягла повноліття. Позивачем зазначено, що неповнолітня [PERSON] проживає із нею за адресою [ADDRESS] , та перебуває на її повному матеріальному забезпеченні, відповідач жодної участі в матеріальному забезпеченні дітей не приймає. Вказані обставини стороною відповідача жодними доказами не спростовано. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України (надалі СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Законом передбачена рівність такого обов`язку. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із ч.ч.1,2\~ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, згідно із ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як вбачається із п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України, наданих від 15.05.2006р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За таких обставин, оскільки неповнолітня [PERSON] , [INFO] , проживає із матір`ю, і позивач заявила про стягнення із батька на утримання неповнолітньої дитини аліментів у твердій грошовій сумі, а тому суд вважає позовні вимоги в цій частині підставними. В той же час, при визначенні розміру аліментів, суд враховуючи стан здоров`я, матеріальне становище дитини, її потреби, матеріальне становище платника аліментів та виходячи з визначеного законодавством рівного обов`язку батьків щодо утримання малолітньої дитини, мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, приходить до переконання, що достатнім розміром аліментів, який здатний забезпечити дитині належні умови для існування, повноцінного розвитку та належних умов проживання, є сума 3000 грн., які відповідач повинен сплачувати на утримання дитини [PERSON] щомісячно. При цьому, доводи позивача щодо необхідності стягувати із відповідача аліменти в розмірі 5 тис. грн. щомісячно через те, що той працює за кордоном, має можливість матеріально забезпечувати дитину у визначеному розмірі, суд до уваги не приймає, як такі, що не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. А тому позовні вимоги в цій частині слід задовольнити частково. Крім цього, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 908, 00 грн. Що стосується\~позовних вимог\~щодо стягнення\~на утримання\~ [PERSON] \~в розміріпо 5 тис.грн. щомісячно за останні три роки, а також на утримання [PERSON] , [INFO] по 5 тис.грн. за останні три роки, суд зазначає наступне. Так, у відповідності до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Проте, жодних доказів про те, що позивач вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача за період три роки, що передував її зверненню з позовом до суду, і що такі аліменти не могла одержати у зв`язку і ухиленням відповідача від їх сплати, суду не представлено і такі відсутні в матеріалах справи. Усі обґрунтування щодо необхідності стягнення з відповідача аліментів за минулий період аргументуються лише внутрішнім переконанням сторони позивача в частині наявності матеріальної можливості відповідача нести витрати по сплаті аліментів, наявністю у нього належного рівня матеріального забезпечення, що в свою чергу також не підтверджено жодними доказами. За таких обставин, суд не вправі вважати в цій частині позовні вимоги доведеними і відмовляє у їх задоволенні. Водночас, як уже встановлено судом, спільна донька сторін [PERSON] , [INFO] , досягла повноліття [INFO] . Тобто, на час звернення позивача із позовом в суд [PERSON] була повнолітньою та таким чином позивач втратила право на стягнення аліментів на її утримання, як неповнолітньої доньки. Разом з тим, у відповідності до положень ст.199 СК України, передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. У своїй позовній заяві позивач зазначає про те, що спільна повнолітня дочка сторін після досягнення повноліття продовжує навчання, однак жодних доказів на підтвердження вказаних обставин суду не представила, як і не заявила позовних вимог про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання повнолітньої дочки саме з цих підстав. Натомість, її позовні вимоги стосуються стягнення аліментів на утримання [PERSON] за минулий час, що регулюється положеннями ст.191 СК України. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. А тому виходячи із принципу диспозитивності судового процесу, враховуючи, що позивачем не заявлено вимоги про стягнення з відповідача на користь повнолітньої [PERSON] аліментів на її утримання у зв`язку із продовженням навчання і до закінчення такого навчання, або досягнення 23 років, суд розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, вирішує лише питання щодо можливості стягнення на користь позивача на утримання повнолітньої [PERSON] аліментів за попередній період, та в частині правовідносин, щодо наявності підстав стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, своєї оцінки не надає.

Outcome: approved