Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

У грудні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 115834 грн. 70 коп. Обґрунтовано позов тим, що 27 січня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0357/82/0322972, відповідно до умов якого кредитор надав відповідачу грошові кошти, а відповідач зобов`язалась повернути наданий кредит у повному обсязі та сплатити проценти за його користування. 27 грудня 2018 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» укладено договір № 114/68 про відступлення права вимоги, за умовами якого право вимоги за кредитним договором № 014/0357/82/0322972 від 27.01.2014, укладеним між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп». Відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка відповідачем у добровільному порядку не погашена. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 грудня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження розміру заборгованості відповідача за невиконаним кредитним зобов`язанням та доказів переходу права вимоги. Також у відзиві зазначено, що у період з 31.01.2017 по 29.09.2021 [PERSON] проходила військову службу за контрактом, що підтверджується довідкою Чернігівського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України, а тому нарахування відсотків за користування кредитом та пені за період проходження нею військової служби є неправомірним. Крім того, представник відповідача вказала, що розрахунок заборгованості за тілом кредиту та відсотками за кредитним договором № 014/0357/82/0322972 позивачем проведено за період з 01.01.2019 по 01.01.2021, тоді як термін дії договору до 27.01.2020. Проте, ст. 258 ЦК України визначено, що для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) строк позовної давності становить один рік. Також представник відповідача зазначила, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.10.2021 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса від 20.04.2021, за яким стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» заборгованість в розмірі 44640 грн. 73 коп. Представник позивача відповідь на відзив не подав. У судове засідання представник позивача не з`явився, просив справу розглянути без його участі за наявними матеріалами справи. Відповідач та її представник - адвокат Огородник Ю.О. у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи по суті повідомлені завчасно та належним чином, подали до суду відзив на позовну заяву. Згідно із частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 27 січня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0357/82/0322972 за умовами якого Банк надав відповідачу кредит у сумі 37574 грн. 09 коп., строком кредиту на 72 місяців, а саме до 27 січня 2020 року, зі сплатою процентів за користування кредитом 38,3% річних, а відповідач зобов`язалась повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом шляхом сплати щомісячного ануїтетного платежу 27 числа кожного календарного місяця згідно Графіку погашення кредиту. (а.с. 10-18). Відповідно до п. 3.1 Кредитного договору, позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів щомісячно ануїтетними платежами відповідно до умов договору. Як вбачається з додатку № 1 до договору про надання банківських послуг та послуг в сфері страхування № 014/0357/82/0322972 від 27.01.2014, між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було погоджено графік погашення кредитної заборгованості та сплати страхових платежів, що підтверджується підписами сторін (а.с. 16-17). Також, згідно додатку № 2 до договору про надання банківських послуг та послуг в сфері страхування № 014/0357/82/0322972 від 27.01.2014, між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було погоджено розрахунок загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки, у тому числі форму погашення кредиту, строк, на який надається кредит, процентну ставку, суму щомісячного платежу, види комісії, дату останнього погашення кредиту (а.с. 18). 27 грудня 2018 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» укладено договір № 114/68 про відступлення права вимоги, за умовами якого, як зазначає позивач у своєму позові, право вимоги за кредитним договором № 014/0357/82/0322972 від 27.01.2014, укладеним між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» (а.с. 24-28, 29). Відповідно до умов договору, ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» сплатило АТ «Райффайзен Банк Аваль» грошові кошти (ціну відступлення), як це передбачено умовами договору, що підтверджується копією платіжного доручення (а.с. 30). 29 березня 2021 року на адресу відповідача, яка зазначена у кредитному договорі, позивачем надсилалась повідомлення-вимога про погашення кредитної заборгованості в загальній сумі 98297 грн. 90 коп., яка включає розмір заборгованості за тілом кредиту - 34638 грн. 31 коп., розмір заборгованості за відсотками - 10002 грн. 42 коп. та розмір заборгованості за пенею в сумі 53657 грн. 17 коп. на зазначений у вимозі рахунок позивача у строк в 5 (п`ять днів) з моменту отримання даної вимоги та роз`яснено можливість примусового стягнення заборгованості (а.с. 21-22, 23). Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо наявності заборгованості відповідача в розмірі 115834 грн. 70 коп., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу по кредиту - 34638 грн. 31 коп.; сума заборгованості за відсотками - 10002 грн. 42 коп.; сума пені - 53657 грн. 17 коп.; інфляційні збитки (у відповідності до ст. 625 ЦК України) - 12454 грн. 34 коп.; три відсотки річних (у відповідності до ст. 625 ЦК України) - 5082 грн. 46 коп., ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» обґрунтовує виключно договором відступлення прав вимог та розрахунком заборгованості, які у свою чергу не містять інформації про нарахування саме такої суми, її складових, даних про внесення відповідачем платежів та строку розрахунку заборгованості, а фактично є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може бути доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Крім того, з позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що заборгованість стягується за кредитним договором від 27 січня 2014 року, проте позивачем до позовної заяви наданий розрахунок заборгованості за кредитним договором від 10 квітня 2012 року (а.с. 31). За клопотанням представника відповідача, ухвалою суду від 08.06.2022 було витребувано у ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» деталізовану виписку про рух коштів за кредитним договором № 014/0357/82/0322972 від 27.01.2014, укладеним між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] ; інформацію про те, чи нараховувались відсотки на заборгованість за вказаним вище кредитним договором в період проходження [PERSON] військової служби з 31.01.2017 по 29.09.2021, якщо нараховувались, то яка сума нарахованих відсотків та розмір процентної ставки; інформацію про дату останнього платежу за кредитним договором № 014/0357/82/0322972 від 27.01.2014 та інформацію про те, на яку суму заборгованості та за який період було нараховано пеню, а також розмір відсоткової ставки, за якою вона була нарахована. Також, за клопотанням представника позивача було продовжено строк для надання запитуваних в ухвалі суду від 08.06.2022 документів та інформації. Проте, вимоги ухвали суду позивачем виконані не були, витребувані докази та інформація суду не надана. Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та п. 2.1.1 Постанови НБУ «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України» від 30.12.1998 № 566, оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Проте, ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» не надало суду первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та інше), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку, є правильними, враховуючи ще й ту обставину, що відповідач у період з 31.01.2017 по 29.09.2021 [PERSON] проходила військову службу за контрактом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що розмір заборгованості за кредитним договором № 014/0357/82/0322972 від 27.01.2014, укладеним між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] не підтверджений належними та допустимими доказами. Також, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, щодо переходу права вимоги від АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп», зокрема відсутні додатки до договору про відступлення прав вимоги № 114/68 від 27.12.2018 та реєстр договорів права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами, а саме в частині переходу права вимоги за кредитним договором № 014/0357/82/0322972 від 27.01.2014, укладеним між АТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] , оскільки доданий до позовної заяви Витяг з реєстру боржників № 114/68 від 27.12.2018, який міститься на а.с. 29, не містить підписів представників сторін відповідно Договору відступлення права вимоги № 114/68 від 27.12.2018, а завірений лише підписом представника позивача. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За встановлених обставин та у зв`язку із відсутністю належних, допустимих, достатніх і достовірних доказів на підтвердження вимог позивача, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Щодо застосування строку позовної давності, про який заявлено відповідачем у відзиві на позовну заяву, суд зазначає наступне. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Відповідно до матеріалів справи неможливо встановити коли та в якому розмірі відповідач сплачувала кошти за кредитним договором. Крім того, відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгованості, зокрема пені, відсотків за Договором та 3% річних, останнім здійснено розрахунок заборгованості виходячи з суми заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 34638 грн. 31 коп., однак не доведено факту наявності заборгованості відповідача за кредитним договором саме в такому розмірі. Таким чином, оскільки суд не вбачає підстав для задоволення позову через відсутність доказів обґрунтованості позовних вимог, а тому застосування строку позовної давності в даному випадку виключається. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed