Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я в наслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, посилаючись на те, що перебувала у трудових відносинах з Криворізьким металургійним заводом ім. Леніна, правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на посаді ваговика, однак 15.02.1991р. з вини підприємства з позивачем на підприємстві стався нещасний випадок. Внаслідок нещасного випадку, позивачеві встановлено діагноз: забій м`яких тканин поперекової області, перелом крижів, забій крижів і куприка. Позивач зазначає, що на час настання нещасного випадку на виробництві, виготовлення та складання акту форми Н-5 законодавством не було передбачено. Крім того, акт форми Н-1 про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом від 17.02.1991 р., позивачем було втрачено, а її представником направлено адвокатський запит, але відповіді на запит не було надано, через це разом із позовною заяву подано клопотання про витребування доказів. У зв`язку з заподіяною шкодою, позивач 04.05.1998р. вперше пройшла огляд ВТЕК, де їй було встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 40% з наступним переоглядом 01.02.1999р. Внаслідок отриманих травм позивач позбавлена можливості реалізувати свої звички та бажання, тривалий процес лікування позбавляє її можливості вести повноцінний свосіб життя, постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Вважає винним у втраті працездатності відповідача. В зв`язку з цим, вона звернулася до суду з відповідним позовом та просить у відшкодування моральної шкоди стягнути на її користь з відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» 200 000 гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб. Ухвалою суду від 10.06.2022 року вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. \~ \~ \~ \~ В судове засідання сторони не викликалися, клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Суд проводить судове засідання без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Відповідач ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг", отримавши копію позовної заяви з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву. \~ \~ \~ \~ Так, у відзиві, поданому в строки та за встановленими правилами, відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що позивачем не доведений факт спричинення шкоди з сторони відповідача, якими саме неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача заподіяно шкоду. Відповідач зазначає, що Позивач при пред`явленні позову про стягнення моральної шкоди має довести в чому полягає завдана шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю Відповідача її заподіяно, з яких міркувань виходив Позивач визначаючи розмір шкоди, та якими доказами він це підтверджує. Позивач оцінив свої моральні страждання в розмірі, що становить 200 000,00 грн. зокрема простить стягнути з ПАТ «АМКР» 200 000,00 грн. що є жодним чином не аргументовано та необґрунтовано, сума завищена та не відповідає тяжкості та характеру шкоди, про наявність якої стверджує позивач. Вказана сума позовних вимог абсолютно не відповідає вимогам розумності та справедливості, обставини свідчать про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] . Відповідь на відзив ні позивачем, ні його представником до суду не подавалась. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці, на ім`я [PERSON] вказано, що 14.08.1978р. її прийнято до Криворізького металургійного комбінату у ваговий цех на посаду ваговика, ваги складу холодного чугуна, 30.06.1998 р. її звільнено у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я ст. 40 п.2 КЗпП України, що підтверджується копію трудової книжки (а.с. 10-11). Відповідно до п.11 Акту №24/1 нещасного випадку на виробництві від 17.02.1991р., [PERSON] отримала травми під час виконання нею трудових обов`язків, а саме Позивач слідувала на роботу по встановленому адміністрацією цеху маршруту слідування на роботу та з роботи. Вийшовши із пішоходного тунелю 3-ї ділянки, направилась до центральної пішоходної доріжки. Пройшовши метрів 10, підсковзнулася, втратила рівновагу та впала, заподіявши забій копчика. Пішохідна доріжка була покрита льодом, не посипана посипальним матеріалом. Освітлення штучне, відповідає сан.нормам. Обута була в чоботи на низьком каблуку (а.с.23-25). Відповідно до п. 11.1. акту про нещасний випадок причиною нещасного випадку стало: незадовільне утримання пішохідної доріжки. Згідно з п. 13. акту про нещасний випадок начальник доменного цеху № 1 [PERSON] допустив порушення пункту 2.10 «Загальних правил безпеки для підприємств і організацій металургійної промисловості» Згідно з розділом «Діагноз на листку непрацездатності» Позивачу встановлено наступний діагноз: забій м`яких тканин поперекової області, перелом крижів, забій крижів і куприка. У зв`язку із заподіянням шкоди Позивач 04.05.1998р. вперше пройшла огляд ВТЕК, де їй було встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 40% з наступним переоглядом 01.02.1999р., що підтверджується випискою з акту огляду ВТЕК від 04.05.1998р. серії ДНА-01 №070101. (а.с.12). 19.01.1999р. Позивач повторно пройшла огляд ВТЕК, де їй було встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 40% з наступним переоглядом 01.02.2000р., що підтверджується випискою з акту огляду ВТЕК від 19.01.1999р. серії ДНА-01 №108660. (а.с.12). 25.01.2000р. Позивач повторно пройшла огляд ВТЕК, де їй було встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 40% з наступним переоглядом 01.02.2001р., що підтверджується випискою з акту огляду ВТЕК від 25.01.2000р. серії ДНА-01 №189026. (а.с.13). 30.01.2001р. Позивач поторно пройшла огляд ЛТЕК, де їй було встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 40% безстроково, що підтверджується випискою з огляду ЛТЕК від 30.01.2001р. серії ДНА-01 №227390. (а.с.13). Статтею 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до Закону України «Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці. Крім того, статтею 46\~Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Згідно з частиною першою статті 58\~Конституції \~України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012). Відповідно до статті 5\~ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Події, які породили цивільне право [PERSON] на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з указаним позовом, мали місце до 01.01.2004р., тобто до набрання чинності ЦК України, тому з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року. Згідно зі статтею 440-1\~ЦК Української\~РСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Необхідною умовою виникнення зобов`язання з відшкодування моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1\~ЦК Української\~РСР не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Стаття 440-1\~ЦК Української\~РСР не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1\~ЦК Української\~РСР фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні. У статті 440-1\~ЦК Української\~РСР виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК Української РСР, в силу якого заподіяння шкоди признається протиправним, якщо особа не була уповноважена на її заподіяння. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1\~ЦК Української\~РСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Вказаний висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 210/3110/16-ц (провадження № 61-4983св18), який суд враховує при вирішенні цієї справи. У постановах Верховного суду України від 16 травня 2012 року у справі № 6-27цс12, від 24 грудня 2014 року у справі № 6-188цс14, від 18 березня 2015 року у справі № 6-24цс15 викладено правову позицію, згідно з якою правила відшкодування шкоди, в тому числі моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом, визначаються днем первинного встановлення МСЕК стійкої втрати працездатності, а не днем безпосередньо нещасного випадку на виробництві. З огляду на викладене при вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди [PERSON] , суд застосовує законодавство, яке діяло станом на день первинного встановлення МСЕК стійкої втрати працездатності позивачу. Такі правові висновки викладено і в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 210/2104/16-ц; від 5 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц. Крім того, оскільки позивачу первинно висновком ВТЕК встановлено 40 % втрати професійної працездатності у 1998 році, тобто встановлено наявність пошкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, суд приходить до висновку, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені Постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року. У відповідності до положень пункту 11 цих Правил моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Таким чином, згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил). Відповідно до ст.\~3\~Закону України\~"Про\~оплату праці" мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8\~Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості. Такий підхід цілком узгоджується з положенням ст.\~83\~ЦК Української\~РСР про те, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимоги, які випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом. Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України № 6-156цс14, № 6-188цс14 та № 6-207цс14 від 24 грудня 2014 року. Згідно статті 8\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2022\~рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на час розгляду справи становить 6500 гривен, тобто мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який відповідає 100% стійкої втрати працездатності, дорівнює 32500,00 грн., а максимальний - 1300000,00 грн. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Отже,\~саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Відповідно до статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всім доказам, якими суд керувався при вирішенні позову. Відповідач не скористався обов`язком доведення відсутності своєї вини, та не надав до суду доказів, які б доводили відсутність вини підприємства. Відповідно до Закону України\~«Про охорону\~праці» та ст. 153 КЗпП України, саме на власника підприємства покладається обов`язок щодо створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Крім того судом встановлено, що Криворізький металургійний комбінат «Криворіжсталь» ім. В.І. Леніна реорганізовано в Криворізький державний металургійний комбінат «Криворіжсталь». 08.10.1996р. Криворізький державний металургійний комбінат «Криворіжсталь» реорганізований в Криворізький державний гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь». Відповідно до Наказу Міністерства промислової політики України № 166 від 07.04.2004 "Про створення ВАТ "Криворіжсталь" створено Відкрите акціонерне товариство "Криворізький гірничо-металургійний комбінат "Криворіжсталь" шляхом перетворення Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату "Криворіжсталь". Відкрите акціонерне товариство «Криворізький гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь» з 12.01.2006р. перетворено на Відкрите акціонерне товариство «Міттал Стіл Кривий Ріг». Відкрите акціонерне товариство «Криворізький гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь» з 14.06.2007 р. перетворено на Відкрите акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг». Відкрите акціонерне товариство «АрселоМіттал Кривий Ріг» перетворено на Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг». Тому, суд вважає, що Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» є належним відповідачем, що також не спростовується відповідачем. З письмових матеріалів справи достовірно встановлено, що відповідачем не було достатньо створено безпечні умови праці, а тому він також несе відповідальність, включаючи і компенсації за заподіяну позивачу моральну шкоду. Відповідачем не доводився факт відшкодування ним позивачу моральної шкоди. З огляду на вищезазначене, суд погоджується з твердженнями позивача про те, що відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу. Акт, складений за фактом нещасного випадку на виробництві, підприємством Відповідача не оскаржувався, жодних доповнень або зауважень окремо до Акту не було зазначено. Відповідач не скористався обов`язком доведення відсутності своєї вини, та не надав до суду доказів, які б доводили відсутність вини підприємства. Доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди спростовуються тим, що факт заподіяння такої шкоди у зв`язку з отриманням нею травми встановлений матеріалами справи. Посилання представника відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» у відзиві на те, що позивачем не доведено в чому полягає завдана шкода саме Відповідачем, якими неправомірними діями Відповідача її заподіяно, не приймаються до уваги, оскільки згідно п.11.2. Акту про нещасний випадок на виробництві визнано причини нещасного випадку на виробництві, а саме: незадовільне утримання пішохідної доріжки, а згідно п. 13 акту начальник доменного цеху № 1 [PERSON] допустив порушення пункту 2.10 «Загальних правил безпеки для підприємств і організацій металургійної промисловості». З письмових матеріалів справи встановлено, що позивач переносить моральні страждання, оскільки позбавлена можливості реалізувати свої звички та бажання, тривалий процес лікування позбавляє можливості її вести повноцінний спосіб життя, необхідність у постійному лікуванні, що призводить до важкістю самопочутя, які Позивач мав до моменту отримання травми та втрати професійної працездатності. Позивач переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя. Все це негативно позначається на її душевному та фізичному стані. При визначенні розміру відшкодування, суд враховує роз`яснення, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", згідно чого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. 5 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23\~ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач. Так, обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує, характер та обсяг її душевних та фізичних страждань, тривалість трудових відносин між сторонами, а так само і тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані втратою професійної працездатності та до моменту звернення до суду, відсоток втрати працездатності у розмірі 40%, той факт, що позивач отримав каліцтво при виконанні трудових обовязків і встановлена в цьому вина відповідача, і вважає за можливе стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, грошові кошти в сумі 140 000,00 гривень. При зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176\~ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Позивач подав позов про стягнення про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 761/11472/15-ц. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.1 ч.1 ст.\~4\~Закону України\~«Про судовий\~збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Відтак, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», пропорційно до задоволених вимог, суд стягує з відповідача з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» в дохід держави судовий збір в сумі 1400 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial