Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вимогою про стягнення аліментів з відповідача у розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, оскільки їх спільна з відповідачем дитина є інвалідом 1 групи та потребує постійного стороннього догляду. Станом на дату позовної заяви відповідач жодним чином не підтримує свою дитину, тому позивач вимушена звернутись до суду. У зв`язку з неявкою відповідача у судове засідання розгляд справи неодноразово відкладався. Відповідач повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції та публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. 21.09.2021 у відповідь на запит суду від відділу облік та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області надійшла відповідь про відсутність місця реєстрації відповідача. Про розгляд справи, призначеної на 12.07.2022 відповідач повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. В матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення з відміткою про вручення судової повістки. 12.07.2022 відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Позивач в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи міститься заява позивача про розгляд справи без її участі. На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ухвалою суду від 20.12.2021 відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] у сторін у шлюбі народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с. 5). У подальшому, 18.09.2006 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 19.02.2008) (а.с. 6). Як встановлено матеріалами справи, спільна з відповідачем дочка є інвалідом 1 групи з дитинства (посвідчення серія [NUMBER] , довідка до акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 03.10.2017) (а.с. 8). Дитина [PERSON] , [INFO] , отримує соціальну допомогу, що підтверджується довідками Баришівського підрозділу Управління соціального захисту населення, які міститься в матеріалах справи (а.с. 9 -10). Дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю та перебуває повністю на її утриманні (довідка виконавчого комітету Баришівської селищної ради №286 від 12.08.2021 (а.с. 11) та Акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї (а.с. 12 - 13)). Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.1 1.1989 р. (яку ратифіковано Україною 27.02.1991 p.), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ч. 1. ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 Сімейного кодексу України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Суд наголошує на тому, що відповідно до статті 198 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. За нормою ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі статтею 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина з одного з батьків суд повинен взяти до уваги можливість надання утримання й другим з батьків і врахувати стан здоров`я та матеріальне становище як дочки (сина), так і платника аліментів, інших дітей чи непрацездатних батьків, дружини, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (статті 182, 200 СК України). Таким чином, розмір відповідних аліментів визначається з урахуванням обставин, зазначених у статті 82 Сімейного кодексу України, а саме: стану здоров`я та матеріального становища дитини; стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів; наявності у платника аліментів інших дітей, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно зі статтею 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Так, в судовому засіданні встановлений та доведений доказами той факт, що повнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні, батько дитини повністю визнав позовні вимоги, тому, враховуючи матеріальний стан сторін та те, що дитина є інвалідом з дитинства та потребує постійного стороннього догляду, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved