Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-21 00:00:00

Концерн «МТМ» в особі представника Білоуса Д.С. звернувся до суду з позовом до [PERSON] \~про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з листопада 2020 року по квітень 2021 року позивач надав відповідачу послуги з централізованого опалення нежитлового приміщення ІХ та сходова клітина І (Літ. А-3) по [ADDRESS] , на загальну суму 43\~368,40 грн., яку відповідачем сплачено не було. Також зазначено, що на адресу відповідача неодноразово було направлено претензії стосовно вказаної заборгованості, але вказані претензії були залишені без уваги. У зв`язку з чим просить суд, стягнути з [PERSON] борг у розмірі 43\~368,40 грн., суму інфляційних втрат 2\~360,53 грн., 3% річних 1\~216,16 грн. та судовий збір у\~розмірі 2\~481,00 грн. Відповідач [PERSON] в особі представника адвоката Нємної Т.І. позовні вимоги не визнала з тих підстав, що відповідач володіє частиною вищезазначеного нежилого приміщення площею 193,9 кв.м та сходовими клітинами площею 19,4 кв.м. У той же час, позивач нараховує заборгованість на площу 291,6 кв.м., що є загальною площею приміщення. Дані про проведення перерахунків суду не надані. Дані обставини також були встановлені рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2021 у цивільній справі № 335/5036/20, що набрало законної сили, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості, але за інший період. Крім того, зазначала, що опалювальний період 2020/2021 розпочато з 02.11.2020. Проте, тепло надається не одночасно по всім об`єктам міста. Акту на підтвердження дати початку подачі тепла на будинок [ADDRESS] не надано. Також з позовної заяви не видно, за якою Методикою проводилось нарахування. Докази фактичного отримання відповідачем послуг також відсутні. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Судом проведено такі процесуальні дії у цій справі. Ухвалою від 03.03.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в спрощеному порядку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін, встановлено строки для подання заяв по суті справи (а.с. 45). Копію ухвали разом із копією позовної заяви з додатками було направлено відповідачу рекомендованим листом із повідомленням, проте конверт повернувся на адресу суду з відміткою відділення зв`язку «за закінченням терміну зберігання». 14.06.2022 представник відповідача [PERSON] ознайомилась з матеріалами справи (а.с. 52). 22.06.2022 до суду надійшов відзив представника відповідача на позов. Інші заяви по суті справи не надходили. Ухвалою суду від 24.06.2022 розгляд справи призначено у судовому засіданні з викликом учасників справи на 22.07.2022 на 11:00 год. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з підстав, що викладені в ньому. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, направила до суду свого представника. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила в задоволенні позову відмовити з підстав, що викладені у відзиві. Заслухавши учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Відповідно до інформаційної довідки з\~Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 16714772 від 22.05.2019, загальна площа об`єкту нежитлового приміщення IX, літ. А-3, у будинку [ADDRESS] складає 291,6 кв.м. Відповідачу [PERSON] на підставі договору дарування від 12.07.2017 належить 67/100 зазначеного приміщення, а також сходові клітини І, підвалу А-3 у будинку [ADDRESS] (а.с. 910, 1112, 13, 14). Отже, відповідач є власником частини вказаного нежитлового приміщення, якій відповідає площа 193,9 кв.м., а також власником сходових клітин площею 19,4 кв.м (а.с. 1112). Договір між сторонами про надання послуг не укладався, у зв`язку із ігноруванням даної пропозиції відповідачем, проте Концерн «Міські теплові мережі» надавав відповідачеві як споживачу за вказаною адресою послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а відповідач такі послуги прийняла, від їх отримання не відмовлялась. Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не\~звільняється від\~оплати житлово-комунальних\~послуг,\~отриманих ним\~до укладення\~відповідного договору. Таким чином, чинне законодавство передбачає обов`язок споживача оплатити вартість тільки тієї теплової енергії, яка ним була спожита. Отже, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Верховний Суд погоджується з висновком про те, що відсутність укладеного договору не звільняє відповідача від обов`язку оплачувати надані йому послуги. Поряд із цим вказаний обов`язок виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг. Отже, питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного її вирішення. Відповідна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15. Згідно із наданим представником позивача розрахунком, за період з листопада 2020 р. по квітень 2021 р. позивач здійснив постачання теплової енергії відповідачеві на загальну суму 43\~368,40 грн. Відповідач протягом цього періоду оплату за надані послуги не здійснювала (а.с. 35). На вказану заборгованість позивач нарахував інфляційні втрати в сумі 2\~360,53 грн. та 3% річних в сумі 1\~216,16 грн. (а.с. 36, 37). Відповідач із розміром вказаної заборгованості не погоджується, оскільки під час її розрахунку позивачем застосовано невірний розмір площі приміщення, власником якого є відповідач. Так, в матеріалах справи наявний акт від 20.01.2021, складений за участі відповідального фахівця Концерну «МТМ» [PERSON] , з якого вбачається, що площа нежитлового приміщення складає 193,9 кв.м. та сходової клітини 19,4 кв.м. загалом 193,9 + 19,4 = 213,30 кв.м. (а.с. 17). Разом із тим, розрахунок вартості послуги з централізованого опалення проведено позивачем виходячи із площі 311,00 кв.м (а.с. 2122). Також зазначена площа врахована при визначені позивачем розміру заборгованості, що підтвердив представник позивача у судовому засіданні. Отже, площа приміщення 311,00 кв.м., яка відповідно до пояснень представника позивача була використана для проведення нарахувань за послугу з теплопостачання, є безпідставно завищеною та не відповідає дійсним обставинам справи. Аналогічні обставини були встановлені рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2021 у цивільній справі № 335/5036/20, 2/335/209/2021 за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з листопада 2017 р. по квітень 2019 р., яке набрало законної сили 27.04.2021. У той же час, у розрахунку заборгованості позивачем не зазначено методики проведення нарахувань, а також не вказано вартості теплової енергії за 1 Гкал та не наведено інших відомостей, на підставі яких суд міг би розрахувати розмір заборгованості до сплати за спірний період. Крім того, у якості доказів фактичного обсягу наданих послуг Концерном «Міські теплові мережі» надано лише акти та рахунки. Інших доказів підтвердження факту надання послуг та їх обсягів до матеріалів справи не надано. Також судом встановлено, що опалювальний сезон 2020/2021 відповідно до рішення Запорізької міської ради від 28.10.2020 розпочато з 02.11.2020. Однак жодного документу, який би підтверджував дату початку подачі тепла на будинок [ADDRESS] на початку опалювального періоду позивачем не надано. Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6\~ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відтак, представником позивача не доведено обставин, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог, та не надано суду належних, достатніх і достовірних доказів щодо підстав для проведення нарахування заборгованості відповідачу за теплову енергію в сумі 43\~368,40 грн., поставлену у приміщення\~IX літ. А-3 в будинку [ADDRESS] , площею 193,9 кв.м. та 19,4 кв.м. сходових клітин,\~а також на підтвердження факту постачання теплової енергії відповідачу у спірний період. Тому суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості, а також втрат від інфляції та 3% річних, які є похідними від них, у зв`язку із чим у позові Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed