Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що позивач є власником квартири, в якій зареєстрований відповідач, котрий є братом позивача. Відповідача більше 16 років проживає на території Російської Федерації, тому є підстави для визнання його таким, що втратив право користування квартирою. Ухвалою суду від 08.02.2022 провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 31.03.2022. З метою належного сповіщення відповідача підготовче засідання призначене на 31.03.2022 було відкладено на 19.05.2022. У зв`язку з неявкою учасників справи у підготовче засідання 19.05.2022, розгляд справи відкладено на 06.07.2022. У підготовче засідання 06.07.2022 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися належним чином. До суду 24.06.2022 надійшла заява [PERSON] , згідно якої вказує, що він вибув у 2005 році з квартири, має постійне місце проживання та реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Проти позовних вимог відповідач не заперечує та просить провести розгляд справи за його відсутності. Таким чином, така заява відповідача по суті є визнанням позовних вимог. Представник позивача [PERSON] подав до суду 05.07.2022 заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , про що свідчить свідоцтво про право власності на житло та розпорядження органу приватизації (а.с.8-9). Згідно довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради відомості №Л1-337347-ф/л в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Згідно з ч. 1 ст. 29\~ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст. 3\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в України» реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Оскільки власністю відповідача і місцем перебування або проживання зазначена квартира не становить, він має бути знятий з реєстраційного обліку за цією адресою. Згідно ст. 7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в України» однією з підстав зняття особи з реєстрації є рішення суду про втрату права на користування житловим приміщенням, а отже, визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є підставою для знання його з реєстрації в квартирі. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Зі змісту ст. 72\~ЖК України вбачається, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідач, який не проживає за вказаною адресою, втратив право на користування квартирою, внаслідок його відсутності без поважних причин понад 2 років. Законодавець у ч. 1 ст. 16\~ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. В силу ч. 1 ст. 321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги, фактично в квартирі не проживає більше 16 років, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved