Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

АТ «Українська залізниця», в особі філії «Енергозбут» АТ «Українська залізниця», звернулося в суд з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування представник позивач посилається на те, що між ДГТО «Львівська залізниця» та [PERSON] 21.01.2009 укладено договір № 14-121 про користування електричною енергією. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 25.06.2014 № 200 підприємства, установи, організації, залізничного транспорту загального користування, реорганізовано шляхом злиття та створення, публічного акціонерного товариства, 100 відсотків акцій якого закріплюється у державній власності на базі Укрзалізниці. Відповідно до пункту 2 Статуту публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету від 02.09.2015 № 735, товариство утворено як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюється за державною власністю на базі Укрзалізниці, а також підприємств, установ, організацій, залізничного транспорту загального користування, які реорганізовано шляхом злиття, згідно з додатком № 1 до постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 25.06.2014 № 200. Згідно із зазначеним додатком № 1 до складу ПАТ «Укрзалізниця» увійшло і ДТГО «Львівська залізниця», яке реорганізовано у філію. Відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 31.10.2018 № 938 змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство «Українська залізниця». Таким чином, АТ «Укрзалізниця» є правонаступником усіх прав та обов`язків за договором № 14-121 про користування електричною енергією від 04.10.2007. Згідно з п. 1 договору позивач взяв на себе зобов`язання надійно постачати боржникам електричну енергію у необхідних їм обсягах відповідно до обумовленої потужності, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а боржник зобов`язався оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами у терміни, передбачені договором. Відповідно до п. 16 договору оплата за електричну енергію здійснюється відповідно до показань приладу обліку до 10 числа наступного місяця. Працівниками АТ «Укрзалізниця» у травні 2018 року проведено зняття показів приладів обліку та зафіксовано покази засобу обліку за адресою: [ADDRESS] . На підставі отриманої інформації та з урахуванням попередніх показів визначено вартість спожитої електроенергії на загальну суму 6116,30 грн. Споживачу виписано рахунок за травень 2018 року. В червні 2018 року споживач використав електроенергії на 55,80 грн., а у липні 2018 року на 19,80 грн. Для оплати вказаних сум споживачу виписані рахунки. Вартість спожитої електроенергії у розмірі 6191,90 грн. (6116,30 грн. + 55,80 грн. + 19,80 грн.) боржники повинні були оплатити до 10.08.2018. Всупереч умовам договору та вимогам законодавства, оплату за спожиту електричну енергію здійснено не було, що призвело до виникнення заборгованості. З метою стягнення вказаної заборгованості, АТ «Укрзалізниця» звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за електроенергію. Згідно з ухвалою суду від 24.10.2018 у справі № 308/7341/18, у задоволенні заяви про видачу судового наказу відмовлено (додаток 7). Як вбачається з ухвали суду, підставою для відмови стало зняття з реєстрації [PERSON] як померлої. Згідно з наявною інформацією з адресної картки, [PERSON] померла [INFO] . Іншими зареєстрованими за даною адресою особами були [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Вказує, що, реєстрація місця проживання це спосіб повідомлення держави про місце проживання особи, встановлення офіційної адреси. Відповідно до п. 3 Правил користування електричною енергією для населення, що діяли на час виникнення спірних правовідносин, договір про користування електричною енергією (далі договір) вважається продовженим на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не заявила про розірвання договору або про внесення до нього змін. Відповідачі, зареєстровані за адресою, куди здійснювалося постачання електричної енергії згідно з договором, після смерті підписанта договору, не зверталися до позивача із заявою щодо даної обставини та, відповідно не заявили про необхідність укладення нового договору, продовжили користуватися електроенергією на підставі існуючого договору. Таким чином, з 02.06.2016 споживачами електричної енергії стали [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Посилаючись на положення ч. 1 ст. 540 ЦК України представник позивача зазначає, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були боржниками за поставлену електроенергію згідно з договором № 14-121 у рівних частках. Беручи до уваги період виникнення заборгованості, позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з вказаних осіб. Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області 06.10.2020 постановив ухвалу у справі № 308/9636/20 про відмову в задоволенні вказаної заяви, зазначивши, серед іншого, що [PERSON] знятий з реєстраційного обліку 13.02.2018 як померлий. Оскільки [PERSON] та [PERSON] у період виникнення заборгованості проживали у приміщенні, куди здійснювалося постачання електричної енергії, отже є її споживачем та зобов`язані оплатити вартість поставленої електричної енергії у розмірі 4127,30 грн. у рівних частинах, тобто кожен по 2063,65 грн. Згідно з наведеним у позові розрахунком: 6191,90 грн. (розмір заборгованості) / 3(кількість зареєстрованих осіб у період виникнення заборгованості) = 2063,65 грн. Всупереч умовам договору та вимогам чинного законодавства відповідачі дотепер не здійснили оплату за використану електроенергію у розмірі 4127,30 грн. у рівних частках, тобто по 2063,65 грн. Мотивуючи позив положеннями ст. ст. 526, 625 ЦК України представник позивача зауважує, що боржники повинні сплатити АТ «Укрзалізниця» заборгованість з урахуванням інфляційних втрат 544,80 грн. в рівних частинах, тобто кожен по 272,40 грн. та 3 % річних 278,50 грн. в рівних частинах, тобто кожен по 139,25 грн. Згідно з наведеним у позові розрахунком: 3 % річних: 4127,30 грн. х 3 % : 365 х 821 (дні заборгованості з 01.09.2018 до 31.12.2020) = 278,50 грн.; інфляційні втрати: 4127,30 грн. х 1,132 (зведений індекс інфляції вересень 2018 року жовтень 2020 року) 4127,30 грн. = 544,80 грн. На підставі викладеного, представник позивача просить суд: стягнути з [PERSON] на користь АТ «Українська залізниця», в особі філії «Енергозбут» АТ «Українська залізниця», заборгованість у розмірі 2475,30 грн., з яких: за постачання електричної енергії 2063,65 грн., 3 % річних 139,25 грн., інфляційні втрати 272,40 грн. та судові витрати; стягнути [PERSON] на користь АТ «Українська залізниця», в особі філії «Енергозбут» АТ «Українська залізниця», заборгованість у розмірі 2475,30 грн., з яких: за постачання електричної енергії 2063,65 грн., 3 % річних 139,25 грн., інфляційні втрати 272,40 грн. та судові витрати. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.04.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даною позовною заявою. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, при цьому надіслав до суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу без його участі. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, хоча про час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином шляхом надіслання судових повісток про виклик до суду рекомендованими поштовими відправленнями, відзив на позовну заяву не подано, про причини неявки не повідомлено, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. За правилами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 21.01.2009 між ДГТО «Львівська залізниця», правонаступником якого є АТ «Укрзалізниця», та [PERSON] було укладено договір №14-121 про користування електричною енергією. Згідно з п. п. 2) п. 2.8 Положення про філію «Енергозбут» філія має право від імені товариства представляти його інтереси в будь-яких органах державної влади та місцевого самоврядування, відносинах з державними і приватними нотаріусами, підприємствами, установами, організаціями будь-якого типу та організаційно-правової форми, фізичними особами, а також у судах в межах своїх повноважень, передбачених статутом товариства та цим Положенням. У травні 2018 року працівниками АТ «Укрзалізниця» проведено зняття показів приладів обліку та зафіксовано покази засобу обліку за адресою: [ADDRESS] . На підставі отриманої інформації та з урахуванням попередніх показів визначено вартість спожитої електроенергії на загальну суму 6116,30 грн. За травень 2018 року споживачу [PERSON] було виписано рахунок. В червні 2018 року споживачем використано електроенергії на 55,80 грн., а у липні 2018 року на 19,80 грн., про що виписано відповідні рахунки для оплати цих сум споживачу [PERSON] . Загальна вартість спожитої електроенергії, яку боржник повинен був оплатити до 10.08.2018, складає 6191,90 грн. (6116,30 грн. + 55,80 грн. + 19,80 грн.). Оплату за спожиту електричну енергію здійснено не було. АТ «Українська залізниця», в особі філії «Енергозбут» АТ «Українська залізниця», до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області було подано заяву про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за електричну енергію. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.10.2018 (справа № 308/7341/18) у задоволенні вказаної заяви про видачу судового наказу відмовлено у зв`язку із зняттям з реєстрації [PERSON] як померлої. Відповідно до інформації з адресної картки домоуправління МКБ «Тиса» за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] померла [INFO] та іншими зареєстрованими за цією адресою особами є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно з п. 4 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207, громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Відповідно до п. п. 4 п.18 Правил реєстрації місця проживання особи на підставі документів, що підтверджують право на проживання в житлі, ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників). Пунктом 3 Правил користування електричною енергією з населення, що діяли на час виникнення спірних правовідносин, договір про користування електричною енергією вважається продовженим на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не заявила про розірвання договору або про внесення до нього змін. Виходячи з наведених матеріалів справи, відповідачі, що зареєстровані за адресою, куди здійснювалося постачання електричної енергії згідно з договором, після смерті [PERSON] , не зверталися до позивача із заявою щодо даної обставини та відповідно не заявили про необхідність укладення нового договору, продовжили користуватися електроенергією на підставі існуючого договору. Тобто з 02.06.2016 споживачами електричної енергії стали [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . АТ «Українська залізниця», в особі філії «Енергозбут» АТ «Українська залізниця», до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області було подано заяву про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованості за електричну енергію. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.10.2020 (справа № 308/9636/20) у задоволенні вказаної заяви про видачу судового наказу відмовлено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України. Крім того, суддею у даній ухвалі зазначено, що згідно з відомостями відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУ ДМС України в Закарпатській області [PERSON] знятий з реєстраційного обліку 13.02.2018 з адреси: [ADDRESS] , як померлий, а [PERSON] з 12.04.2019 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 540 ЦК України, якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. За наведених обставин, оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] у період виникнення заборгованості проживали у приміщенні, куди здійснювалося постачання електричної енергії, то відповідно є її споживачами, а відтак зобов`язані оплатити вартість поставленої електричної енергії у розмірі 4127,30 грн. у рівних частинах, тобто кожен по 2063,65 грн. (6191,90 грн. (розмір заборгованості) / 3 (кількість зареєстрованих осіб у період виникнення заборгованості) = 2063,65 грн.) Оплату за використану електроенергію у вказаному розмірі відповідачами не здійснено. Згідно з проведеним розрахунком заборгованості відповідачами допущено заборгованість з урахуванням інфляційних втрат 544,80 грн. в рівних частинах, тобто у кожного по 272,40 грн., та 3 % річних 278,50 грн. в рівних частинах, тобто у кожного по 139,25 грн. (3 % річних: 4127,30 грн. х 3 % : 365 х 821 (дні заборгованості з 01.09.2018 до 31.12.2020) = 278,50 грн.; інфляційні втрати: 4127,30 грн. х 1,132 (зведений індекс інфляції вересень 2018 року - жовтень 2020 року) 4127,30 грн. = 544,80 грн.). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. За змістом ст. ст. 67, 68 ЖУ України, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (різновидом яких є електроенергія). Відповідно до ч. 3 ст. 510 ЦК України, якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, з аналізу наведених правових норм вбачається, що споживач, який отримує послугу з електропостачання, зобов`язаний оплачувати цю послугу. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора згідно з цивільно-правового договору є грошовим зобов`язанням. Виходячи з цього, правовідносини, в яких замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання комунальних послуг, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якій кореспондує право вимоги кредитора про оплату наданих послуг. За змістом ст. ст. 11-16, 526, 611 ЦК України цивільно-правові зобов`язання виникають, зокрема, із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства і повинні належно виконуватися. Згідно зі 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтями 13, 76, 80, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України). Враховуючи наведене, суд вважає, що позовну заяву слід задовольнити та стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «Українська залізниця», в особі філії «Енергозбут» АТ «Українська залізниця», заборгованість з кожного у розмірі 2475,30 грн., з яких: за постачання електричної енергії 2063,65 грн., 3 % річних 139,25 грн., інфляційні втрати 272,40 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати в розмірі 2270 грн. сплаченого судового збору, а саме з кожного по 1135 грн.

Outcome: approved