Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-28 00:00:00

14 грудня 2021 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, інфляційних втрат та трьох процентів річних. Свої вимоги мотивував тим, що відповідачі є споживачами послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які постачає позивач за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про нарахування та сплату по особовому рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) та рахунку-попередження у відповідачів за період з 01 червня 2015 року по 30 вересня 2021 року виникла заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у відповідача у розмірі 24 143, 46 грн. У зв`язку з чим просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01 червня 2015 року по 30 вересня 2021 року у розмірі 24 143, 46 грн., інфляційні втрати за період з 01 червня 2015 року по 30 вересня 2021 року у розмірі 6 058,14 грн., три проценти річних за період з 01 червня 2015 року по 30 вересня 2021 року у розмірі 2 072,88 грн. та витрати зі сплати судового збору. 22 грудня 2021 року Дніпровським районним судом міста Києва відкрите провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а також витребувано у Державної податкової служби України Головного управління ДПС у м.Києві інформацію щодо ідентифікаційних номерів відповідачів [PERSON] , ( [INFO] , паспорт серія [NUMBER] ), [PERSON] , ( [INFO] , паспорт серія [NUMBER] ), [PERSON] ( [INFO] , паспорт № [NUMBER] ). 25 січня 2022 року (вх. №4457) на виконання вимог ухвали суду від 22 грудня 2021 року Державна податкова служба України Головне управління ДПС у м.Києві надала інформацію щодо ідентифікаційних номерів відповідачів [PERSON] , ( [INFO] , паспорт серія [NUMBER] ), [PERSON] , ( [INFO] , паспорт серія [NUMBER] ), [PERSON] ( [INFO] , паспорт № [NUMBER] ). Положеннями ст.174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 28 липня 2022 року відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подали до суду відзив на позов з викладенням своїх міркувань по суті предмету позову з посиланням на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та просили застосувати строк позовної давності. Виходячи з положень ч.8 ст.279 Цивільного процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Представник позивача Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва» - Майданік В.Ю. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, додатково пояснив, що відповідачі по справі, будучі обізнаними про наявність заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, не здійснили ані повного ані часткового погашення заборгованості, як до дня звернення позивача до суду, так і на момент розгляду справи по суті. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, вважали, що позовні вимоги виходять за межі трирічного строку позовної давності, а тому суму заборгованості, з урахуванням 3% річних та інфляційних витрат, просили перерахувати за період в рамках трьохрічного строку позовної давності, а саме з грудня 2018 року по грудень 2021 року, коли позивач звернувся з позовною заявою до суду. Таким чином, вислухавши учасників цивільного процесу, наведені сторонами доводи та заперечення щодо підстав та предмету позову, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дають підстави для ухвалення судового рішення про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідачі є споживачами послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які постачає позивач за адресою: [ADDRESS] . (а.с.7) Згідно довідки про нарахування та сплату по особовому рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) та рахунку-попередження у відповідачів за період з 01 червня 2015 року по 30 вересня 2021 року виникла заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у відповідача у розмірі 24 143, 46 грн. (а.с.8) Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01 червня 2015 року по 30 вересня 2021 року у розмірі 24 143, 46 грн. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно п.35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.68 Житлового кодексу Української РСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР. Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Статтею 526 Цивільного кодексу України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, судом встановлено, що в межах даного спору Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» правомірно пред`явлено вимоги до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 24 143,46 грн. Вирішуючи питання про розмір стягнення заборгованості за надані житлово - комунальні послуги, суд враховує заяву відповідачів про застосування строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому, перебіг позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Зі змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. В такому разі слід дослідити призначення платежів, квитанції на сплату житлово-комунальних послуг та історію таких оплат і в разі вчинення боржником оплати чергового платежу, встановити чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у Постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-43цс17. Як вбачається з розрахунку суми боргу за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] , позивачем нараховано заборгованість за період з 01 червня 2015 року по 30 вересня 2021 року в розмірі 24 143,46 грн. З огляду на викладене, зважаючи, що позивач звернувся з даним позовом до суду 14 грудня 2021 року (вх.№80695), суд з урахуванням заяви відповідачів про застосування строку позовної давності, вважає вимоги позивача про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01 червня 2016 року по 30 вересня 2021 року на загальну суму 24 143,46 грн., такими, що пред`явлені зі спливом строку позовної давності, установленої нормами статті 257 ЦК України. Враховуючи загальний порядок обрахування строку позовної давності, заборгованість відповідача за послуги з централізованого опалення складає в розмірі 13 339,42 грн (24 143,46 грн -10804,04 грн). Щодо заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] збитків від інфляції в розмірі 6 058,14 грн та 3 % річних у розмірі 2 072,88 грн., суд виходить з такого. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 Цивільного кодексу України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц). За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15). З огляду на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, він на вимогу позивача повинний сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми. Аналогічний висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 14-448цс19-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18) зроблено правовий висновок, що, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Оскільки сума боргу за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій складає 13 339,42 грн, суд розраховує 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання за наступною методикою: (сума боргу) х 3%/365 х (днів прострочення виконання грошового зобов`язання), а тому стягненню з відповідача підлягають 3 % річних в розмірі 1 233, 40 грн. Розмір боргу з урахуванням інфляційної складової обраховується шляхом множення суми боргу на сукупний індекс інфляції за період прострочення боргу. Сукупний індекс інфляції обраховується за формулою ІІ ср. = ІІ1 х ІІ2 ...х ІІХ/100^n, де ІІ1 індекс інфляції за перший місяць заборгованості; ІІ2 індекс інфляції за другий місяць заборгованості; ІІХ індекс інфляції за останній місяць заборгованості; n - кількість місяців заборгованості. За період з 01 вересня 2018 року по 30 вересня 2021 року сукупний індекс інфляції склав: 123,69, а тому інфляційна складова на суму боргу за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 13 339,42 грн за цей період становить 3 160,01 грн. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги наявність заборгованості у відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 13 339,42 грн, позивачем правомірно заявлено вимоги про нарахування сум передбачених статтею 625 ЦК України, тому стягненню підлягають інфляційні втрати в розмірі 3 160,01 грн. та 3 % річних 1 233, 40 грн., за період з 01 вересня 2018 року по 30 вересня 2021 року. Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню частково. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір за подачу позову майнового характеру у розмірі 2 270 грн. 00 коп. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір майнового характеру на користь позивача у розмірі по 757,00 грн. з кожного.

Outcome: partial