Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-21 00:00:00

У лютому 2022 року представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 02 грудня 2010 року у розмірі 40244,57 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 02 грудня 2010 року [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» зі завою б/н, з метою отримання банківських послуг. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», тарифами, які викладені на банківському сайті, складають між сторонами кредитний договір. Шляхом підписання заяви позичальник підтвердила, що була повністю проінформована про умови кредитування, які були надані їй у письмовій формі. Ознайомившись з умовами обслуговування кредитних карток, після підписання споживчого кредиту [PERSON] 03 листопада 2012 року отримала карту Універсальна з кредитним лімітом. В порушення умов зазначеного договору відповідач належним чином не виконала своїх зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 25 січня 2022 року утворилася заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 40244,57 грн., яку представник позивача просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк», а також судові витрати. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 лютого 2022 року справу передано головуючому судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24 травня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду. Від представника відповідача - адвоката Мельникової І.Г. на адресу суду 06 липня 2022 року надійшов відзив, в якому представник вказувала, що 02.12.2010 року під час оформлення зарплатної карти [PERSON] було підписано анкету-заяву про Приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, при цьому кредитні кошти у той день відповідач не отримувала. Паспорт споживчого кредиту було підписано відповідачем 05.10.2021 року. З цих підстав вважають посилання позивача на умови та правила, що розміщені на офіційному сайті, згідно яких починаючи з 181 дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту є безпідставними, а заявлена банком сума вимог до стягнення процентів по простроченій заборгованості є необґрунтованою. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву, в якій просив відкласти розгляд справи у зв`язку з необхідністю додаткового часу для подання доказів та пояснень по справі. Як вбачається, з чеку Укрпошти, на адресу позивача 04.07.2022 року було направлено копію відзиву з додатками. Таким чином строк для подання відповіді на відзив закінчився, з огляду на що, суд вважає, що клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи для подання доказів та пояснень по справі не підлягає задоволенню. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом надіслання поштової кореспонденції, за зареєстрованим місцем проживання, яка повернута на адресу суду без вручення з позначкою «відповідач відсутній за вказаною адресою». Також відповідач сповіщалася шляхом надіслання смс- повідомлення на номер телефонного зв`язку. З довідки від 13 червня 2022 року вбачається, що смс - повідомлення доставлено адресату. Окрім того, відповідач сповіщався про час та місце розгляду справи шляхом оголошення на офіційному сайті судової влади. У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади. З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом. Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на те, що матеріали справи містять позицію сторін, що викладена у поданих ними письмових документах, правом безпосередньої участі в розгляді справи сторони не скористалися, суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі представника позивача, відповідача та її представника. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, а також враховуючи поданий представником сторони відповідача відзив, суд враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що позов АТ КБ «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 02 грудня 2010 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 22). 05 жовтня 2021 року сторонами підписано паспорт споживчого кредитування (а.с. 23-23-27). Позивачем надано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток (а.с. 28). Витяг з Умов і Правил надання банківських послуг (далі, - Умови), Правил користування платіжною карткою та Тарифів (а.с. 29-60). Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» надано виписку по рахунку відкритому на ім`я відповідача [PERSON] із зазначенням операції, дати її проведення, номера картки та суми валютування й залишку на картці (а.с. 14-19). За наданим позивачем АТ КБ «ПриватБанк» розрахунком заборгованості, станом на 25 січня 2022 року у [PERSON] утворилася заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 40244,57 грн., з яких: 36987,15 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3257,42 грн.- заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 5-13). З довідки АТ КБ «ПриватБанк» видно, що 03.11.2012 року, 18.11.2014 року, 09.11.2017, 05.10.2021 року [PERSON] було відкрито карткові рахунки та видано кредитні карти. При цьому в день підписання сторонами паспорту споживчого кредиту 05 жовтня 2021 року відбувся старт карткового рахунку та видано кредитну карту № 5363…..7786 з терміном дії 08/2024 (а.с. 21). Між сторонами виник спір стосовно належного виконання [PERSON] взятих на себе кредитних зобов`язань. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України - письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Звертаючись до суду, на підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил, яка підписана сторонами; розрахунок заборгованості за кредитним договором; витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; витяг з Умов та Правил надання банківських послуг. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Суд вважає слушними заперечення сторони відповідача щодо неправомірності нарахування відсотків. Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Виходячи з правового аналізу вказаних норм, Витяг з тарифів обслуговування кредитних карток, витяг з Умов надання банківських послуг, які надані позивачем, в обґрунтування заявленого позову, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки Умови та тарифи не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника. Як видно з тексту анкети-заяви від 02 грудня 2010 року, яка підписана позичальником, вона не містить відомості щодо погодженого між сторонами розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами та порядку їх нарахування, а також не підписано позичальником тарифи, що подані позивачем (а.с. 22). Отже, відсоткова ставка за користування кредитними коштами з досліджених доказів, а саме паспорту споживчого кредиту від 05.10.2021 року, погоджена між сторонами з цієї дати. Тому суд приходить до висновку про відмову АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості по відсоткам що виникли до 05 жовтня 2021 року, за недоведеністю. Перевіривши розрахунок заборгованості наданий представником позивача, суд не може погодитися із сумою грошових коштів, які позивач просить суд стягнути, оскільки у період з 01.06.2021 року по 05.10.2021 року без правових підстав відбулось списання відсотків за використання кредитного ліміту за ставкою 3,4 у загальному розмірі 6385,74 грн. З огляду на погашення позичальником кредитної заборгованості у жовтні, листопаді 2021 року та спрямування цих коштів на погашення заборгованості за відсотками, що утворились до 05 жовтня 2021 року. Тому загальний розмір боргу який підлягає стягненню має бути обрахований наступним чином: 40244,57-6385,74=33858,83 в сумі фактично використаних коштів, з урахуванням висновку суду щодо неправомірності нарахування відсотків у сумі 6385, 74 грн. Надання банком [PERSON] кредитних коштів шляхом встановлення користування для кредитного ліміту підтверджується наданою позивачем випискою по рахунку відкритою на ім`я відповідача, з якої видно, що позичальник користувалася кредитним коштами, здійснювала їх погашення. Станом на 01.10.2020 року заборгованість повністю відсутня й утворилась з 22.03.2021 року через несвоєчасність повернення використаних коштів. На підставі досліджених доказів, суд приходить до висновку, що заборгованість за тілом кредиту знайшло своє документальне підтвердження, тому підлягає стягненню з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 33858,83 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується положенням ст. 141 ЦПК України. З урахуванням ціни позову, згідно ст. 141 ЦПК України, суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 2087,33 грн (33858,83 грн / 40244,57 грн х 2481,00 грн = 2087,33 грн). На підставі викладеного та

Outcome: partial