Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-14 00:00:00

26.07.2021 року [PERSON] звернулась до суду до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, у якому просив встановити факт постійного проживання у гуртожитку з грудня 1986 року по 10.04.2000 року за адресою [ADDRESS] . Позовну заяву обґрунтовує наступним чином. Позивач постійно з 11.04.2000 року по теперішній час проживає та зареєстрований у гуртожитку сімейного типу за адресою: [ADDRESS] . Зазначена кімната знаходиться у комунальній власності Дніпровської міської влади та підпадає під дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». З метою скористатись своїм правом на приватизацію, звернулась до відділу приватизації Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, однак в процесі консультації було роз`яснено, що до органу приватизації подається документ, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду та таким документом є довідка з попередніх місць проживання після 1992 року. Позивач не має іншої можливості надати підтвердження з попередніх місць проживання після 1992 року з наступних підстав. У серпні 1986 року позивач приїхав до м. Дніпропетровська. 12.12.1986 року працевлаштувався на роботу до Дніпропетровського шинного заводу, назву якого в подальшому змінено на ВАТ «Дніпрошина». У зв`язку із роботою, позивачу було надано місце у відомчому гуртожитку за адресою [ADDRESS] , де позивач був зареєстрований та проживав у період з грудня 1986 року по 10.04.2000 року, до часу отримання ордеру на кімнату 45 гуртожитку сімейного типу по [ADDRESS] . На теперішній час будинок по [ADDRESS] реконструйовано у житловий будинок. ВАТ «Дніпрошина» у 2013 році визнано банкрутом та ліквідовано. Архів щодо проживаючих у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , нікому не передавався. Отже отримати довідку про місце проживання та реєстрації позивач не має можливості, що унеможливлює надання повного пакету документів для приватизації кімнати. 02.12.2019 року позивач звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, однак ухвалою суду від 23.11.2020 року заяву залишено без розгляду та рекомендовано вирішувати питання в порядку позовного провадження. Ухвалою суду від 30.07.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Ухвалою суду від 23.11.2021 року залучено територіальну громаду м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, як співвідповідача по справі та відділ обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради як третю особу без самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем Дніпровською місткою радою надано відзив на позовну заяву, у якому просить суд розглянути справу відповідно до вимог чинного законодавства. Зазначає, що вирішуючи питання щодо встановлення юридичного факту проживання у гуртожитку слід виходити з того, що у відповідності до норм чинного законодавства єдиною підставою для вселення є ордер, виданий відповідною адміністрацією підприємства, установи організації на підставі рішення про надання житлової площі в гуртожитку. Трудова книжка є лише підтвердженням працевлаштування, але жодним чином не підтверджує проживання у гуртожитку. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Зазначила іншим способом встановити вказаний факт позивач не має можливості, а його встановлення необхідно для надання документів для приватизації. Представник відповідачів заперечувала проти задоволення позову. Третя особа, явку свого представника у судове засідання не забезпечила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 12.12.1986 року був прийнятий на роботу у Дніпропетровський шинний завод. Згідно копії трудової книжки позивача [NUMBER] він працював на вказаному підприємстві до 04.02.2013 року. На підставі ордеру від 14.03.2000 року № 2133 А позивач вселився до до кімнати [ADDRESS] . Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання позивач з 11.04.2000 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно відповіді Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 26.11.2019 року № 14/5-13063, картотека з питань реєстрації осіб за адресою: [ADDRESS] в розпорядження Департаменту не передана. Надати інформацію про первинну реєстрацію [PERSON] за вказаною адресою не вбачається за можливе. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] пояснили, що позивач до переселення у 2000 році угуртожиток за адресою: [ADDRESS] , проживав у чоловічому гуртожитку розташованому за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до\~ст. 29 ЦК України\~місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до\~ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»\~дія цього\~Закону\~поширюється на громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Згідно зі\~ст. 8 Житлового кодексу\~Української PCP громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового Фонду. Згідно ч.1\~ст. 4 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», громадяни та члени їх сімей, на яких поширюється дія цього\~Закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього\~Закону\~за рішенням місцевої ради. Відповідно до\~ст. 1 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», сфера дії цього\~Закону\~поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. За\~ст. 1 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»\~визначено, що проживання у гуртожитку протягом тривалого часу - проживання у гуртожитку постійно сукупно п`ять і більше років. Процедура приватизації регулюється Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим\~наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396\~(далі - Положення), яке визначає порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян. Пунктом 18 цього Положення передбачено необхідний перелік документів для приватизації державного житлового фонду, які громадянин надає до органу приватизації. Зокрема, громадянином подається документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонд. Згідно пункту 20 цього Положення документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка(и), видана(і) органом приватизації за попереднім(и) місцем(ями) проживання (після 1992 року), щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду (крім території проведення антитерористичної операції та тимчасово окупованої території). Як встановлено судом, позивач у 1986 року був прийнятий на роботу у Дніпропетровський шинний завод та отримав кімнату у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку із отриманням паспорта у вигляді ID картки 10.04.2019 року та відсутності у розпорядженні Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради картотеки з питань реєстрації осіб за адресою: [ADDRESS] , не може підтвердити факт проживання за вказаною адресою. Ураховуючи те, що факт проживання позивача за вказаною адресою підтверджується належними і допустимими доказами, а також те, що його встановлення безпосередньо впливає на можливість реалізувати право позивача на приватизацію жилого приміщення, позовна заява підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Представник позивача у судовому засіданні просила покласти судові витрати на позивача, оскільки відповідачі фактично не порушували його права, спір виник, у зв`язку із тим, що заяву про встановлення факту подану у порядку окремого провадження залишено без розгляду, а отже іншим чином, окрім як шляхом пред`явлення позову [PERSON] позбавлений можливості встановити факт, що має юридичне значення. Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. За вказаних обставин, враховуючи пояснення учасників справи, суд вважає за необхідне покласти судові витрати на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved