Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-27 00:00:00

02 травня 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про звільнення від стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, у зв`язку зі зміною обстановки. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до судового наказу № 569/8167/21 від 25.05.2021 року, виданого Рівненським міським судом Рівненської області з нього стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј заробітку (доходу) на дитину, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткового мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.04.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. На даний час неповнолітня донька проживає разом з його молодшою сестрою, [PERSON] , [INFO] в Королівстві Данії, на виїзд якої є моя з відповідачкою спільна нотаріально посвідчена заява про згоду від 24.02.2022 року. Згідно відмітки у закордонному паспорті [PERSON] , остання взята на консульський облік в Посольстві України в Королівстві Данії з 24.04.2022 року по 20.04.2024 року. Таким чином, їх спільна дитина [PERSON] з 20.04.2022 року не проживає з матір`ю і тим самим не перебуває на її утриманні, вважає, що отримані відповідачкою аліменти використовуються не за цільовим призначенням, а тому просить суд звільнити його, як платника аліментів від цього обов`язку. 11 травня 2022 року ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження у справі. В судовому засіданні позивач вимоги щодо припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, підтримав в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання, призначене на 01 червня 2022 року не з`явилася подала клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із перебуванням на лікарняному, що унеможливило укласти угоду з адвокатом. Розгляд справи відкладений на 17.06.2022 року. Відповідачка в судове засідання 17 червня 2022 року не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена заздалегідь та належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Розгляд справи відкладений на 18.07.2022 року. В судове засідання, призначене на 18.07.2022 року відповідач не з`явилася, проте представником було подане клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що договір про надання правової допомоги з позивачкою був укладений лише 15.07.2022 року і в неї було обмаль часу на ознайомлення з матеріалами справи, для написання відзиву. Розгляд справи відкладений на 28.07.2022 року. 28.07.2022 відповідачка та її представник в судове засідання не з`явилися, проте представник відповідача адвокат Семенюк З.М. подала клопотання вх. № 3184/22 від 28.07.2022 про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням на лікарняному. В свою чергу, безпосередньо до вказано клопотання жодних доказів перебування на лікарняному представником відповідача надано не було. Так, ч. 1 ст. 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. На підставі ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. У той же час, згідно із ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. З огляду на викладене мотивування, суд зазначає, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про день, місце та час розгляду справи повідомлялася належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. В судові засідання призначені на 16.06.2022 року та18.07.2022 представником третьої особи були подані клопотання про розгляд справи без участі представника відділу ДВС. Відтак, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторони відповідача та представника відділу ДВС. Суд, заслухавши учасників процесу, покази свідків, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, приходить до такого висновку. Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду від 12 червня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 17 жовтня 1998 року у Рівненському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Рівненській області, про що було зроблено відповідний актовий запис № 1253 - розірвано.Доньку - [PERSON] , [INFO] залишено на проживання з матір`ю. Відповідно до судового наказу № 569/8167/21 від 25.05.2021 року, виданого Рівненським міським судом Рівненської області з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј заробітку (доходу) на дитину, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткового мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.04.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи вбачається, що дитина сторін, [PERSON] , [INFO] на підставі спільної нотаріально посвідченої заяви стопін про згоду від 24.02.2022 року у супроводі її старшої сестри, [PERSON] , [INFO] тимчасово виїхала в якості біженки до Королівства Данії і на даний час проживає у рідної тітки (молодшої сестри позивача) [PERSON] , [INFO] . Згідно відмітки у закордонному паспорті [PERSON] , остання взята на консульський облік в Посольстві України в Королівстві Данії з 24.04.2022 року по 20.04.2024 року. Позивач вважає, що їх спільна дитина [PERSON] не проживає з матір`ю і тим самим не перебуває на її утриманні, а відтак отримані відповідачкою аліменти використовуються не за цільовим призначенням, а тому просить суд звільнити його як платника аліментів від цього обов`язку. Проте, відповідно до ч. 1ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що кожен з батьків зобов`язаний брати участь в утриманні своїх дітей. Один з батьків, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний, зокрема, на підставі рішення суду, сплачувати аліменти на її утримання. Одержувачем таких аліментів, як правило, є особа з якою проживає дитина (другий і батьків, опікун або піклувальник, тощо). Тобто припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2ст. 18СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (звільнення від стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником та чи той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи вбачається, що дитина сторін, [PERSON] , [INFO] на підставі спільної нотаріально посвідченої заяви стопін про згоду від 24.02.2022 року у супроводі її старшої сестри, [PERSON] , [INFO] тимчасово виїхала в якості біженки до Королівства Данії і на даний час проживає у рідної тітки (молодшої сестри позивача) [PERSON] , [INFO] . Згідно відмітки у закордонному паспорті [PERSON] , остання взята на консульський облік в Посольстві України в Королівстві Данії з 24.04.2022 року по 20.04.2024 року. Позивач вважає, що їх спільна дитина [PERSON] з моменту виїзду за кордон не проживає з матір`ю і тим самим не перебуває на її утриманні, а відтак отримані відповідачкою аліменти використовуються не за цільовим призначенням, а тому просить суд звільнити його як платника аліментів від цього обов`язку. Крім того, допитана у судовому засіданні в режимі відеоконференції в якості свідка [PERSON] підтвердила, що [PERSON] , починаючи з 03.03.2022 року і по даний час проживає разом з нею в Королівстві Данії та перебуває на повному її утриманні. Стосовно передачі коштів відповідачкою для [PERSON] їй невідомо про таке. Повідомила також, що відповідачка виявила намір забрати дитину в Україну до початку навчального року. Допитана у судовому засіданні в режимі відеоконференції в якості свідка [PERSON] вказала на те, що є дочкою сторін по справі і на даний час проживає у Королівстві Данії у своєї тітки, батькової рідної сестри. Вказала, що у Королівстві Данія відвідує різні гуртки та їй там подобається, однак хоче до України, оскільки сумує за батьками. Допитана у судовому засіданні в режимі відеоконференції в якості свідка [PERSON] вказала на те, що є рідною сестрою [PERSON] , з якою дійсно виїхала в Королівство Данії та проживає разом з нею в рідної сестри батька. Вказала, що на її особистий картковий рахунок відповідачкою перераховувалися кошти на утримання її та меншої сестри, [PERSON] , а саме: [INFO] - 3000 грн., 05.07.2022 - 4000 грн., 18.07.2022 - 3500 грн. та 5000 грн., однак їй невідомо походження цих коштів. Також зазначила, що перед виїздом в Королівство Данії батько дав їй особисто кошти в розмірі 500 Євро та 500 дол. США на перші необхідні потреби. Про намір матері повернути [PERSON] в Україну знає. Вказала, що на даний час працює, а враховуючи, що виїзд [PERSON] можливий лише у її супроводі, тому повернення їх до України залежить від обставин на роботі. Відповідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Як встановлено дитина проживає на даний час в Королівстві Данія, на виїзд якої позивачем була надана нотаріально посвідчена згода, однак позивачем відповідно до судового наказу Рівненського міського суду від 25.05.2021 року продовжуються стягуватися аліменти на користь відповідачки на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] . Між тим, суд звертає увагу суду, що сплачені аліменти є власністю дитини, але їх одержувач має право розпоряджатися ними виключно на потреби дитини і в її інтересах. При цьому платник аліментів зберігає право здійснювати контроль за цільовим використанням аліментів, що забезпечує дотримання найкращих інтересів дитини. Витрачання аліментів за цільовим призначенням означає, що той із батьків (або інші особа, відповідно до ст. 179 СК, на ім`я якого вони виплачуються, зобов`язаний спрямовувати їх на забезпечення потреб дитини у харчування, одязі, в охороні здоров`я, отриманні освіти та на створення гідних умов життя дитині. Необхідність контролю за цільовим використанням аліментних платежів виникає, як правило, тоді, коли їх розмір є доволі значним. Згідно із ч. 1,2 ст. 186 Сімейного кодексу України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Згідно з ст. 186 Цивільного кодексу України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування. Дане положення кореспондує змісту правила ст. 19 СК про участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів. Орган опіки та піклування повинен відреагувати на кожну заяву платника аліментів про проведення такого контролю. Даний контроль полягає в інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. Згідно з ч. 3 ст. 19 Сімейного кодексу України звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. Тобто обов`язок перевіряти цільове витрачання аліментів покладений на орган опіки та піклування, проте правом на звернення до суду заявник може скористатися і без попереднього звернення до органів опіки та піклування, особисто зібравши необхідні докази, які підтверджують нецільове використання аліментних платежів. Разом з тим, статтею 19 Сімейного кодексу України передбачена участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів. Згідно Порядку здійснення органом опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину, затвердженим Наказом Міністерства соціальної політики України від 15.11.2018 року № 1713, контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюють органи опіки та піклування шляхом проведення інспекційних відвідувань одержувача аліментів. Безпосереднє проведення інспекційного відвідування покладається на службу у справах дітей відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі її утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання одержувача аліментів із залученням (за потреби) інших посадових осіб суб`єктів соціальної роботи із сім`ями, дітьми та молоддю (психолог, соціальний педагог, фахівець із соціальної роботи). Кількість посадових осіб, що проводять інспекційне відвідування, не може бути меншою ніж дві особи. Підставою для проведення інспекційного відвідування одержувача аліментів є заява платника аліментів, подана до районної, районної у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі її утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання одержувача аліментів або до відповідної служби у справах дітей. Для підтвердження сплати аліментів разом із заявою платник аліментів обов`язково подає розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за останні 12 місяців, виданий відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, а також відомості про місце проживання отримувача аліментів. У разі повторного впродовж року звернення платника аліментів із заявою про проведення інспекційного відвідування подається розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період, що минув з дати проведення попереднього інспекційного відвідування. Наявність заборгованості зі сплати аліментів є підставою для відмови платнику аліментів у проведенні інспекційного відвідування одержувача аліментів. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: dismissed