Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-07 00:00:00

18.05.2022 року позивачі звернулися до Ємільчинського районного суду з позовом до АТ «Страхова компанія «Країна», в якому просили стягнути з відповідача на користь: [PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього сина [PERSON] , 188000 грн. страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, 24000 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого, 9000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу; [PERSON] 24000 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого, 9000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу. Вимоги мотивують тим, що 28.07.2021 року біля 02 години 10 хвилин [PERSON] в смт Ємільчине, керуючи транспортним засобом «SHAOLIN SKG», р. н. [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який від отриманих травм загинув. За даним фактом СУ ГУНП в Житомирській області до ЄРДР 28.07.2021 року за №12021060540000082 було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Позивачі зазначають, що стався страховий випадок і страховик здійснює відшкодування моральної шкоди та страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника. 28.10.2021 року на адресу відповідача в інтересах [PERSON] , [PERSON] була направлена заява про виплату страхового відшкодування з документами, які відповідач отримав 01.11.2021 року. Листом від 01.11.2021 року відповідач повідомив про прийняття рішення про припинення розгляду заяви до часу набрання рішенням у кримінальній справі законної сили. Позивачі з таким рішенням страховика не погоджуються та вважають його безпідставним, оскільки внаслідок ДТП загинула третя особа - пішохід, цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу «SHAOLIN SKG», р. н. [NUMBER] , в силу вимог ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, настає незалежно від вини. Представник позивача зазначив, що шкода по втраті годувальника, яка підлягає стягненню з відповідача на користь малолітньої дитини [PERSON] становить 216 тис. грн. - мінімальний гарантований загальний розмір страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника. Відповідно до п.1 Розпорядження Нацкомфінпослуг від 09.04.2019 року №538 «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на дату ДТП розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, було встановлено у розмірі 260000 грн. на одного потерпілого. Особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю [PERSON] , є його батько [PERSON] , мати - [PERSON] , син - [PERSON] . Загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 72000 грн., тобто по 24000 грн. на кожну особу. Представник позивача провів розрахунок заборгованості завданої шкоди, встановивши, що 188000 грн. це сума відшкодування шкоди пов`язаної із втратою годувальника, належної [PERSON] в межах ліміту страхової суми (260000 - 72000 = 188000). 24000 грн. - частка страхового відшкодування моральної шкоди, що належить матері загиблого у ДТП - [PERSON] , яка не входить до числа позивачів. Загальна сума розміру страхових відшкодувань, що належить позивачам в межах ліміту страхового відшкодування, становить 236000 грн. (188000 + 48000 = 236000). Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог до АТ «СК «Країна» у повному обсязі, зазначивши, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. На даний час цивільно-правова відповідальність [PERSON] не настала, оскільки станом на день надання відзиву на позовну заяву відсутнє рішення суду про визнання останнього винним у вчиненні вказаної вище ДТП. Зважаючи на те, що ДТП сталася у нічний час доби на автодорозі, не обладнаній освітлювальними приладами, з урахуванням того, що потерпілі велосипедисти рухалися у попутному напрямку з водієм [PERSON] , наслідком розслідуванням компетентними органами ДТП може стати встановлення спільної відповідальності учасників ДТП. До моменту об`єктивного та повного з`ясування всіх обставин настання ДТП та до моменту винесення рішення суду, яким би було встановлено вину [PERSON] та/або [PERSON] в настанні ДТП, яка сталася 28.07.2021 року, в АТ «СК «Країна» не може, відповідно до Закону, наступити обов`язок виплати страхового відшкодування. Представник відповідача вважає, що звернення представника позивачів із даним позовом до суду є передчасним, оскільки матеріали справи не містять доказів настання обставин, з якими чинне законодавство, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави на те, що права позивача порушено. Вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Представник позивачів наводить розрахунок суми страхового відшкодування, яку він просить стягнути із Товариства, але взагалі не надає документи на підтвердження заявлених вимог: документи про перебування малолітнього сина [PERSON] на утриманні загиблого батька; не надано документи про розмір пенсій, наданих утриманцям внаслідок втрати годувальника. Представник відповідача звертає увагу суду на те, що позивачка [PERSON] не є дружиною загиблого [PERSON] , оскільки до позову не було додано копії свідоцтва про їх шлюб, а тому вона не має права на отримання страхового відшкодування моральної шкоди, передбаченої п.27.3 ст.27 Закону. Залишається невідомим, чи мав загиблий [PERSON] на момент смерті зареєстрований шлюб, оскільки його дружина має право на отримання страхового відшкодування на рівні своїх батьків та сина, у рівних частках. У випадку особистого звернення [PERSON] в інтересах малолітнього сина до страховика із заявою на виплату страхового відшкодування, правомірність та повноважність її дій презюмується. Однак, враховуючи, що [PERSON] , як мати малолітнього сина не уповноважила на представництво інтересів її сина інших осіб, такі особи не мають право на отримання страхового відшкодування. З огляду на зазначене, розрахунок можливої страхової виплати моральної шкоди повинен виконуватися наступним чином: 72000 грн. / 4 = 18000 грн., де: 72000 грн. - загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди; 4 - кількість осіб, які мають право на отримання страхового відшкодування (дружина - відомості відсутні, мати - [PERSON] , батько - [PERSON] , малолітній син - [PERSON] ). Позивачі, представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, зазначивши, що розмір страхового відшкодування на дитину, в зв`язку зі смертю годувальника повинен становити не менше 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених на день настання страхового випадку. Крім того, [PERSON] пояснила, що з [PERSON] проживала в цивільному шлюбі, а на момент його смерті разом з ним не проживала і вважає, що права на відшкодування моральної шкоди не має. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що по факту смерті [PERSON] у ДТП проводиться досудове розслідування і кінцеве рішення по справі ще не прийняте, а тому даний позов є передчасним. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 28.07.2021 року біля 02 години 00 хвилин [PERSON] , керуючи автобусом марки «SHAOLIN» моделі «SLG6860 CFR», р. н. [NUMBER] , по автодорозі сполученням смт Ємільчине - с. Підлуби Новоград-Волинського району в напрямку с. Підлуби, здійснив наїзд на [PERSON] та [PERSON] , які рухалися з правого краю автодороги з велосипедом, внаслідок чого останні отримали тілесні ушкодження та були доставлені до відділення Ємільчинської ЦРЛ. За фактом вказаної події СУ ГУНП в Житомирській області 28.07.2021 року до ЄРДР було зареєстровано кримінальне провадження за №12021060540000082 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (а. с. 77). Відповідно до ксерокопії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02.08.2021 року [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а. с. 29). Згідно висновку експерта №772 від 28.07.2021 року смерть [PERSON] настала від тупої, сукупної травми тіла. Згідно записів із медичної документації біологічну смерть [PERSON] констатовано об 11 год. 10 хв. 28.07.2021 року, що не суперечить даним отриманим при дослідженні трупа в морзі (а. с. 50-53). Із Полісу №АР/5262974, діючого до 30.09.2021 року, слідує, що страховою компанією ПАТ «СК «КРАЇНА» застрахований транспортний засіб марки «SHAOLIN» моделі «SLG6860 CFR», р. н. [NUMBER] , страхова сума на одного потерпілого становить 260000 грн. (а. с. 86). Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-ІV) цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до ст. 6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Згідно п. 1.6 ст. 1 Закону, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Згідно п. 1.4 ст. 1 Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, законом встановлено вичерпний перелік випадків, коли не настає цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу як джерела підвищеної небезпеки - це якщо шкода була завдана внаслідок непереборної сили або мав місце умисел потерпілого. Згідно матеріалів справи представник заявників [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] - звернувся до АТ «СК «Країна» із заявами, в яких просив здійснити виплату страхового відшкодування для: сина потерпілого [PERSON] , в інтересах якого діє законний представник [PERSON] , а саме моральну шкоду в розмірі 24000 грн.; відшкодування пов`язане із втратою годувальника в розмірі 216 тис. грн.; батька потерпілого [PERSON] , а саме моральну шкоду в розмірі 24000 грн. (а. с. 35-37). З листа Директора з врегулювання АТ «СК «Країна» Варавки Н. від 26.11.2021 року, адресованого [PERSON] , слідує, що АТ «СК «Країна» розглянула заяву про виплату страхового відшкодування, зазначивши, що між АТ «СК «Країна» та страхувальником ПП «РІМ-Богдан» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/5262974 від 19.03.2021 року, в якому визначено забезпечений автомобіль марки «SHAOLIN», д. н. з. [NUMBER] . Згідно з умовами Полісу АТ «СК «Країна» зобов`язується відшкодувати в межах встановлених лімітів відповідальності оцінену шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настала цивільно-правова відповідальність осіб, відповідальність яких застрахована за Полісом, в порядку встановленому Законом. Звертає увагу, що згідно п.2 ч.4 ст.36 Закону, якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку, передбаченого п.2 ч.1 ст.36 Закону припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Для прискорення розгляду справи після винесення судом вироку (постанови), що набрала законної сили, просить надати її копію до АТ «СК «Країна», після чого АТ «СК «Країна» повернеться до розгляду та прийняття рішення виплати (відмови у виплаті) страхового відшкодування (а. с. 41). При відмові позивачам у виплаті страхового відшкодування АТ «СК «Країна» не надало жодного доказу того, що керування забезпеченим автомобілем «SHAOLIN», д. н. з. [NUMBER] , на момент ДТП здійснювалося особою, відповідальність якої не застрахована. Судом встановлено, що за фактом наїзду 28.07.2021 року біля 02 години 00 хвилин [PERSON] , який керував застрахованим транспортним засобом марки «SHAOLIN» моделі «SLG6860 CFR», р. н. [NUMBER] , на [PERSON] , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув, було розпочато кримінальне провадження, однак на даний час досудове розслідування триває. Зважаючи на те, що по факту вчинення ДТП 28.07.2021 року проводиться досудове розслідування кримінального провадження, суд приходить до висновку, що у позивачів не має можливості надати відповідачу кінцеве процесуальне рішення, оскільки триває досудове розслідування. Крім цього, відповідно до ухвали Верховного Суду України від 19 жовтня 2011 року у справі №6-208св10 під справою, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства мається на увазі справа, порушена у встановленому законом порядку, що розглядається відповідним судом. Порушення кримінальної справи органами досудового слідства не є підставою для зупинення провадження у справі. Кримінальне провадження проводиться з метою встановлення вини водія у вчиненому правопорушенні. При цьому встановлено факт завдання шкоди позивачам. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи вищенаведене, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування. Верховний Суд України 03.12.2014 року, при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Таким чином, відмова АТ «СК «Країна» у виплаті страхового відшкодування через відсутність вироку суду або постанови про закриття кримінального провадження є необґрунтованою та такою, що порушує право позивачів на отримання страхового відшкодування. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). За змістом Закону №1961-ІV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до ксерокопії свідоцтва про народження [NUMBER] від 14.08.2012 року батьком [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а. с. 33). Згідно ксерокопії свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьком [PERSON] є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а. с. 32). Відповідно до ч.22.1 ст.22 Закону №1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст.23 Закону №1961-ІV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно ч.27.2 ст.27 Закону №1961-ІV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Відповідно до ст.8 ЗУ «Про державний бюджет України на 2021 рік» мінімальну заробітну плату у 2021 році встановлено у місячному розмірі з 1 січня у розмірі 6000 грн. Проаналізувавши норми ст.27 Закону №1961-ІV, суд вважає, що в першу чергу здійснюється відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, яка не може бути меншою, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. За таких обставин, суд вважає за можливе вийти за межі заявлених позовних вимог в інтересах малолітньої дитини та приходить до висновку, що у зв`язку зі смертю [PERSON] ПАТ СК «Країна» зобов`язане відшкодувати [PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього сина [PERSON] , 216000 грн. страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника. Ч. 27.3 ст.27 Закону №1961-ІV передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Таким чином максимальний розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 72000 грн. Згідно ч.27.5 ст.27 Закону №1961-ІV відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. В позовній заяві представник позивачів зазначає, що право на отримання страхового відшкодування, у зв`язку зі смертю потерпілого, мають три особи - малолітній син потерпілого та його батько і мати, яка до суду про відшкодування моральної шкоди не зверталася. Враховуючи, що різниця між страховою сумою та сумою страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, становить 44000 грн. (260 тис. грн. - 216 тис. грн. = 44 тис. грн.), суд приходить до висновку, що син та батьки [PERSON] , у зв`язку з його смертю, мають право на відшкодування моральної шкоди в розмірі по 14666,66 грн. кожному. За таких обставин суд приходить до висновку, що у зв`язку зі смертю [PERSON] ПАТ «СК «Країна» зобов`язане відшкодувати [PERSON] , [PERSON] моральну шкоду в розмірі по 14666,66 грн. кожному. Посилання представника відповідача на те, що розрахунок можливої страхової виплати моральної шкоди повинен виконуватися шляхом поділу загального розміру страхового відшкодування моральної шкоди на 4 осіб є не обґрунтованим, оскільки відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Представник відповідача в судовому засіданні не надав доказів про те, що право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди мають 4 особи. З довідки, долученої представником позивача до матеріалів справи, слідує, що [PERSON] проживав з [PERSON] в цивільному шлюбі (а. с. 31), що в судовому засіданні підтвердила [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Згідно ч.1 ст.59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Таким чином [PERSON] є законним представником малолітнього сина [PERSON] . У відповідності до ч.3 ст.59 ЦПК України законні представники можуть доручати ведення справи в суді іншим особам. Таким чином, посилання представника відповідача у відзиві на позов на те, що у випадку особистого звернення [PERSON] в інтересах малолітнього сина до страховика із заявою на виплату страхового відшкодування, правомірність та повноважність її дій презюмується, однак, враховуючи, що [PERSON] , як мати малолітнього сина не уповноважила на представництво інтересів її сина інших осіб, і такі особи не мають право на отримання страхового відшкодування, є безпідставними. Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.7 ст.6 ЗУ «Про судовий збір» у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом. За пред`явленими позивачами вимогами ціна позову становить 236000 грн., однак з урахуванням задоволених позовних вимог суд визначає ціну позову в розмірі 245333,32 грн. Позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», а тому з відповідача в прибуток держави підлягає стягненню судовий збір відповідно до пп.1 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір». За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню в прибуток держави судовий збір в розмірі 2481 грн. Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, тобто не визнавав вимогу і про стягнення витрат на правову допомогу. В матеріалах справи наявні детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (а. с. 26), свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю ( а. с. 13), ордери на надання правничої (правової) допомоги (а. с. 14, 20), витяги з договору про надання професійної правничої (правової) допомоги (а. с. 15, 21), замовлення на надання професійної правничої допомоги (а. с. 16, 22). Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у Постанові по справі №178/1522/18, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Зважаючи на складність справи та виконані адвокатом роботи, які для двох позивачів є тотожними, брав один раз участь при розгляді справи в режимі відеоконференції, суд приходить до висновку про неспівмірність витрат на правову допомогу, і що з відповідача АТ «СК «Країна» на користь позивачів підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі по 5000 грн. кожному. На підставі викладеного, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.1187 ЦК України,

Outcome: partial