Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

У грудні 2021 року позивачі звернулися до суду з указаним позовом, в якому просять визнати частково недійсним та частково скасувати свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] , видане 21 лютого 2003 року відділом приватизації державного житлового фонду Житомирської міської ради в частині посвідчення права приватної спільної часткової власності [PERSON] , [INFO] на 1/5 частку квартири [ADDRESS] , а також визнати частково недійсним та частково скасувати свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] , видане 21 лютого 2003 року відділом приватизації державного житлового фонду Житомирської міської ради в частині посвідчення права приватної спільної часткової власності [PERSON] , [INFO] на 1/5 частку квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказали, що в березні 2021 року їм стало відомо, що за кожним з них зареєстровано право власності на 1/5 частку квартири [ADDRESS] в порядку приватизації, проте будь-яких дій щодо надання письмової згоди на приватизацію вказаного житла, або подання заяв та документів до органів приватизації з оформлення права власності на вказану квартиру позивачами не здійснювалося. З листа Житомирської міської ради № 1-1284 від 30.09.2021 року позивачам стало відомо, що відповідач [PERSON] , яка приходиться позивачу [PERSON] матір`ю, а позивачу [PERSON] бабою, без їхньої згоди, від свого імені подала до органу приватизації заяву на приватизацію вказаної квартири, на підставі чого було видане розпорядження № 43568 від 21.02.2003 року про передачу [PERSON] в приватну сумісну власність квартири та цього ж дня видано оскаржуване свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] . В результаті неправомірних дій відповідача [PERSON] були порушені їхні законні права та інтереси щодо реалізації в майбутньому свого права отримання в приватну власність в порядку приватизації житла як сім`я військовослужбовця, так як позивач [PERSON] є військовослужбовцем, а позивач [PERSON] є членом її сім`ї та користуються соціальними пільгами відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». У відзиві на позов представника відповідача Житомирської міської ради викладено заперечення щодо заявлених вимог з посиланням на те, що під час вирішення питання щодо передачі (приватизації) квартири (кімнати в гуртожитку) у власність громадян управління житлового господарства Житомирської міської ради керується низкою чинних нормативно-правових актів України, зокрема, Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян. Так відповідно до згаданого положення до органу приватизації [PERSON] були надані наступні документи: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення в гуртожитку, кімнати в комунальній власності, а також довідка про склад сім`ї та займані приміщення. У відзиві акцентовано увагу на тому, що позивачем особисто було проставлено власний підпис в заяві про приватизацію (дошлюбне прізвище [PERSON] ), що підтверджує обізнаність позивача щодо приватизації вказаної квартири. На підставі зазначених документів було зроблено розрахунок, видано розпорядження органу приватизації від 21.02.2003 року № 43568 та свідоцтво про право власності на житло. Квартира [ADDRESS] була передана в спільну сумісну власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (позивачу), [PERSON] та [PERSON] відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року. Тобто, управління житлового господарства Житомирської міської ради здійснило приватизацію житла відповідно до вимог законодавства. Позивачі, відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Позивачі надали до суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності та підпримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] також направила до суду заяву з проханням про проведення розгляду справи за її відсутності та вказала, що позов визнає. У заяві вказала про те, що в 2003 році вона як квартиронаймач квартири [ADDRESS] не повідомляла про свої наміри щодо приватизації квартири та не запитувала згоди у своєї дочки [PERSON] і її дочки [PERSON] відносно бажання взяти участь у безоплатній передачі у власність квартири в порядку приватизації. Про факт приватизації нею квартири позивачів не повідомляла та не знала, що такі дії можуть вплинути на реалізацію позивачами свого права на забезпечення житлом, оскільки її дочка є військовослужбовцем і користується відповідними соціальними гарантіями. Представник відповідача Житомирської міської ради в поданій заяві просить проводити розгляд справи за його відсутності. Частиною ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено право учасників справи заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їхній відсутності на підставі наявних у справі матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, відзив на позов, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та її дочка [PERSON] , [INFO] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради від 20.08.2021 року, копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 15.01.2010 року (а. с. 8, 10). Позивач [PERSON] проходить службу в Збройних Силах України з 06.05.1998 року та перебуває на військовій службі в Житомирському зональному відділі Військової служби правопорядку з 02.0.2003 року відповідно до витягу з послужного списку та довідки Житомирському зональному відділі Військової служби правопорядку від 23.03.2021 року (а. с. 12, 13). Згідно оскаржуваного свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 21.02.2003 року, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Виконкому Житомирської міської Ради народних депутатів, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частинах (а. с. 26). Свідоцтво видане на підставі розпорядження органу приватизації № 43568 від 21.02.2003 року (а. с. 55). За [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровано право власності на 1/5 частку квартири [ADDRESS] за кожним в порядку приватизації на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 21.02.2003 року, що слідує з витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно № 1371491 від 01.09.2003 року (а. с. 27). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (надалі - Закон) приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. До об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму (ст. 2 Закону). Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. За змістом ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України. Відповідно до ст. 2, ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи виконавчої влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції. Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 року в справі (№ 31443/96) «Броньовський проти Польщі» зазначив, що принцип верховенства права зобов`язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя. Одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону). Так, у пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії», № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини», № 48939/99, пункт 128, «Москаль проти Польщі», № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії», заява № 55555/08, пункт 74, від 20.05.2010 року, «Тошкуце та інші проти Румунії», заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини», пункт 128, та «Беєлер проти Італії», пункт 119). Європейська Комісія «За демократію через право» (Венеціанська Комісія) на 86-му пленарному засіданні 25 - 26 березня 2011 року в Доповіді «Верховенство права» вказала, що основними критеріями розуміння верховенства права є, зокрема: доступність закону (закон має бути зрозумілим, чітким та передбачуваним); питання юридичних прав мають бути вирішені нормами права, а не на основі дискреції; рівність перед законом; влада має здійснюватись у правомірний, справедливий та розумний спосіб; елементами верховенства права є: законність, включаючи прозорий, підзвітний та демократичний процес введення в дію приписів права; юридична визначеність; заборона свавілля; рівність перед законом. Таким чином, верховенство права означає, що органи державної влади обмежені у своїх діях заздалегідь регламентованими та оголошеними правилами, які дають можливість передбачити заходи, що будуть застосовані в конкретних правовідносинах, і, відповідно, суб`єкт правозастосування може передбачати й планувати свої дії та розраховувати на очікуваний результат. Із заяви до керівника органу приватизації [PERSON], зареєстрованої 24.01.2003 року, судом встановлено, що заява на приватизацію квартири [ADDRESS] подана за підписом наймача квартири [PERSON] та повнолітніх членів її сім`ї, а саме [PERSON] , [PERSON] (позивача), [PERSON] (а. с. 54). Таким чином, встановивши, що позивач [PERSON] приймала участь у приватизації квартири [ADDRESS] як член сім`ї наймача квартири шляхом підписання зазначеної вище заяви, що не спростовано відповідними доказами, а позивач [PERSON] в силу неповнолітнього віку участі в підписанні такої заяви на приватизацію не приймала, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову. Окрім того, необхідно зауважити, що позов пред`явлено до Житомирської міської ради, яка є неналежним відповідачем у справі, так як ніяких рішень з приводу передання у власність позивачам житла нею не приймалося, а свідоцтво про право власності на житло видане відділом приватизації державного житлового фонду Виконкому Житомирської міської Ради народних депутатів, а не Житомирською міською радою.

Outcome: dismissed