Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-10 00:00:00

Позивач приватне підприємство «Обухівміськвторресурси» звернулось до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги із вивезення побутових відходів, посилаючись на неналежне виконання відповідачами зобов`язань за користування послугами позивача та наявність заборгованості в розмірі 4947 грн. 26 коп., яку позивач просить стягнути з відповідачів солідарно, також просить стягнути з відповідачів солідарно на свою користь понесені судові витрати. Ухвалою судді від 10.01.2022 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Пояснив, договір з надання послуг з вивезення побутових відходів є публічним, договір на підставі якого позивач надавав послуги відповідачам було опубліковано в засобах масової інформації, відповідачі протягом 1 місяця після опублікування відмови від укладення договору не подали, заперечень не представили, а тому договір є укладеним. Відповідачі [PERSON] [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, направили до суду відзив, проти задоволення заявлених вимог заперечили, крім того зазначили, що послугами позивача жодного разу не користувались, заборгованість є безпідставною та не обґрунтованою, договір між сторонами відсутній. Перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або опорюваних\~прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 2 та ст.\~10\~ст.\~35-1 Закону України «Про відходи»\~власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі житлових будинків, земельних ділянок укладають договори з юридичною особою, яка в установленому порядку визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів, здійснюють оплату таких послуг та забезпечують роздільне збирання побутових відходів. Орган місцевого самоврядування на конкурсних засадах визначає виконавця послуг з перевезення побутових відходів з певної території населеного пункту. Рішенням Обухівської міської ради від 28 липня 2016 року № 223-12-УІІ «Про визначення переможця конкурсу на вивезення побутових відходів для мешканців приватного сектору на території Обухівської міської ради» виконавцем послуг з вивезення побутових відходів визначено ПП «Обухівміськвторресурси». ПП «Обухівміськвторресурси» в якості пропозиції для підписання споживачами в газетах «Обухівські вісті» № 37(708) від 24 вересня 2016 року; в газеті «Обухівські вісті» № 28 (750) від 22 липня 2017 року; в газеті «Обухівські вісті» № 2 (825) від 18 січня 2019 року, а також на власному веб-сайті опубліковані редакції публічних договорів про надання послуг з вивезення побутових відходів (далі - договір). Пунктом 1 вказаного договору передбачено, що виконавець ПП зобов`язується згідно з графіком надавати споживачу послуги з вивозу побутових відходів на підставі рішення Обухівської міської ради від 28.07.2016 року № 223-12-УІІ, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених цим договором. Починаючи з 01 жовтня 2016 року на підставі укладеного з Обухівською міською радою договору, встановлених норм надання послуги, затвердженого тарифу графіку вивезення, позивач розпочав надавати послуги і по цей час надає мешканцям приватної забудови у тому числі відповідачам послуги із вивезення побутових відходів. 30.09.2016 року, відповідно до положень пункту 31 постанови КМУ № 1173 від 16.11.2011 року «питання про надання послуг із вивезення побутових відходів», між ПП «Обухівміськвторресурси» та виконавчим комітетом Обухівської міської ради був укладений договір б/н «про надання послуг із вивезення побутових відходів на території Обухівської міської ради: приватної садиби забудови міста Обухова, сіл Теценки та Ленди», відповідно до якого позивач зобов`язався, згідно затвердженого графіку, надавати послуги із вивезення побутових відходів на території Обухівської міської ради: приватної садиби забудови міста Обухова, сіл Теценки та Ленди. Відповідно до розділу 8 договору, фінансове забезпечення господарської діяльності позивача забезпечується за рахунок грошових коштів, які надходять від споживачів. Вказаний договір набрав чинності 01.10.2016 року. З дати набрання чинності договору позивач відповідно до погодженого графіку, фактично розпочав та надає послуги із вивезення твердих побутових відходів мешканцям приватної садиби забудови міста Обухова, сіл Теценки та Ленди, що підтверджується копією договору. Відповідно до п.1 ч.7 Договору від 30.09.2016 року Виконавець зобов`язується укласти договори з мешканцями приватної садибної забудови міста Обухова сіл Таценки та Ленди про надання послуг з вивезення побутових відходів, згідно з вимогами Постанови Кабінету Міністрів України від 10.12.2008 року №1070 «Про затвердження Правил надання послуг з вивезення побутових відходів». Крім того, в газеті «Обухівські вісті» №28 (750) від 22 липня 2017 року, на яку зокрема посилається позивач, було опубліковано «Публічний договір про надання мешканцям приватного сектору та багатоквартирних житлових будинків послуг з вивезення побутових відходів». Відповідно до пункту 11.1 розділу 11 даного Публічного договору зазначено, що цей договір набирає чинності з моменту отримання Виконавцем оформленої та підписаної Споживачем Заяви приєднання та/або фактичної повної або часткової сплати Споживачем рахунку (квитанції) Виконавця за надані ним послуги із вивезення побутових відходів і діє до 30 вересня 2031 року. Відповідно до\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом частини першої статті\~901, частини першої статті\~903 ЦК України\~за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. За змістом\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Згідно з частинами першою, другою\~статті 641 ЦК України\~пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до\~статті 642 ЦК України\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні. Акцептом визнається відповідь особи, якій адресована оферта, про її прийняття. Акцепт повинен бути повним і беззастережним. Мовчання за загальним правилом не є акцептом, якщо інше не випливає із закону, звичаю ділового обороту або з колишніх ділових відносин сторін. Мовчання можна вважати акцептом лише тоді, коли це прямо передбачено договором або законом. Разом з тим, згідно зі\~статтею 205 ЦК України\~визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Виходячи з тлумачення пункту 2\~статті 205 ЦК України\~і пункту 2\~статті 642 ЦК України, можна зробити висновок, що укладення договору шляхом вчинення виключно конклюдентних дій або мовчання можливе, якщо для певного договору не передбачена обов`язкова письмова форма або якщо таке укладення договору передбачено законом. Таким чином, договір про надання послуг з вивезення побутових відходів є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію офертанта повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення у договорі або законі не висловив заперечень проти договору (мовчання). Договір з вивезення відходів містить в собі також елементи договору приєднання (стаття 634 ЦК України), оскільки договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Вивезення відходів є видом житлово-комунальних послуг, що надаються мешканцям певної адміністративно-територіальної одиниці і на ці правовідносини розповсюджується\~Закон України «Про житлово-комунальні послуги» Цим законом зокрема, передбачено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (частина третя пункт 1 та 5 статті 20). Згідно з пунктом б частини першої\~статті 15 Закону України «Про відходи»\~громадяни України, іноземці та особи без громадянства зобов`язані вносити в установленому порядку плату за користування послугами з вивезення побутових відходів. У частинах другій та третій\~статті 35-1 Закону України «Про відходи»\~передбачено, що власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів, земельних ділянок укладають договори з юридичною особою, яка визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів, здійснюють оплату таких послуг та забезпечують роздільне збирання твердих побутових відходів. Збирання та вивезення побутових відходів у межах певної території здійснюються юридичною особою, яка уповноважена на це органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, спеціально обладнаними для цього транспортними засобами. Позивачем в порушення норм процесуального права не надано доказів про вивезення від будинку відповідачів побутових відходів. Всі інші обставини, які покладені в основу позовних вимог суд вважає невстановленими під час судового розгляду, оскільки всупереч принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства позивачем не подано суду належні і допустимі докази на підтвердження існування таких обставин, об`єктивності та достовірності відповідних тверджень. В свою чергу між позивачем, як виконавцем надання послуг з вивезення відходів та відповідачами, як споживачами даних послуг не укладалось будь-яких договорів, чи заяв-приєднання, а також відповідачами жодного разу не сплачувалися рахунки Виконавця за надані послуги, що могло б свідчити про виникнення договірних відносин між сторонами у справі. Відповідачі дійсно зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.ст. 319, 322 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відходи», побутові відходи - відходи, що утворюються в процесі життя і діяльності людини в житлових та нежитлових будинках (тверді, великогабаритні, ремонтні, рідкі, крім відходів, пов`язаних з виробничою діяльністю підприємств) і не використовуються за місцем їх накопичення. Зі змісту ст.ст. 8, 9 Закону України «Про відходи», слідує, що відходи є об`єктом права власності. Суб`єкти права власності володіють, користуються розпоряджаються відходами в межах, визначених законом. Споживачі мають вносити плату за користування послугами з вивезення побутових відходів. Вище вказані норми закону не забороняють власнику відходів розпоряджатися ними на власний розсуд, в тому числі, але не виключно, укладати договори предметом яких є відходи. Посилання позивача на те, що публікація публічного договору в засобах масової інформації, є безумовною підставою для виконання його положень всіма без виключення споживачами, що проживають на місцевості визначеній у договорі, є безпідставними,оскільки відповідно до\~ст. 633 ЦК України\~обов`язковою умовою публічного договору є надання його стороною - підприємцем, зокрема, послуг кожному, хто до неї звертається. Відповідно до положень ч. 3 ст.\~12\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Правовідносини, які могли виникнути між сторонами, регулюються положеннями Закону України\~«Про\~житлово-комунальні\~послуги» в редакції 2004 року, відповідно до якого невиконання споживачем передбаченого п. 1 ч. 3 ст.\~20\~цього\~Закону обов`язку укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, у випадку недоведеності надання їх йому чи користування ним такими послугами, не тягне за собою виникнення у нього будь-яких обов`язків щодо оплати за послуги, які йому не були надані (використані) та нормами\~Закону України «Про відходи». Позивачем не надано доказів про те, що відповідачі зверталися до позивача про надання послуг, запропонованих у вищезазначеному договорі, а сама по собі пропозиція\~ПП "Обухівмісьвторресурси" по наданню послуг не може свідчити про обов`язковість такого договору для відповідачів та бути підставою покладення на них обов`язків, які випливають з такого договору. Відповідно до ст. ст.642, 643\~ЦК\~України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Якщо у пропозиції укласти договір вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь про прийняття пропозиції протягом цього строку. Посилання позивача на те, що утворення побутових відходів є безумовним та природним фактором у процесі життєдіяльності фізичної особи, може мати місце лише за умови, що фізичні особи проживають в тому місці, або на тій місцевості. Посилання позивача на положення ст..13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, яка вступила в дію 01.05.2019 року та численні правові позиції Великої палати Верховного Суду, є неспроможними, оскільки відповідно до положень вказаного Закону та судової практики, передбачено обов`язок споживача сплачувати рахунки виконавця послуги без укладеного договору лише у разі фактичного надання таких послуг. Оскільки, позивачем не доведено, що відповідачі дійсно проживають за вказаною адресою та фактично користуються послугами позивача з вивезення побутових відходів, а позивачем не надано жодних доказів фактичного надання таких послуг, відтак вимоги позивача про стягнення заборгованості є безпідставними. Виходячи з вищенаведеного, позивачем не надано доказів на підтвердження обставин зазначених у позові, не надано доказів надання послуги з вивезення відходів, вимоги є безпідставними, та такими, що задоволенню не підлягають. Суд оцінює позові вимоги на засадах диспозитивності цивільного судочинства в межах пред`явлених позовних вимог, тому вважає недоведеним факт укладення між сторонами правочину, на умовах якого ґрунтуються позовні вимоги. Судом не встановлено фактичні обставини, покладені в основу позову, а саме сукупністю досліджених судом доказів не підтверджується факт наявності укладеного між сторонами відповідно до вимоги законодавства договору. Згідно ч. 4 cm. 35-1 Закону України «Про відходи» Виконавець послуг з вивезення побутових відходів укладає договори про надання послуг з поводження з побутовими відходами із споживачами. ч.\~2\~даного Закону,\~вказує на\~те що\~Власники або\~наймачі,\~користувачі,\~у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів укладають договори з виконавцем послуг з вивезення побутових відходів, здійснюють оплату послуг з поводження з побутовими відходами та забезпечують роздільне збирання побутових відходів. Суд вважає, що матеріали справи не містять переконливих доказів укладення договору саме з відповідачами, оскільки позивачем не подано належних і допустимих доказів, які б містили відомості про таку обставину. При цьому суд також враховує, що позивач неналежно виконав свої процесуальні обов`язки щодо доведення позовних вимог, шляхом подання письмових доказів не зміг створити передумови від всебічного, повного і об`єктивного встановлення обставин справи щодо обставин укладення і умов цивільно-правової угоди між сторонами, на підставі якої пред`явлено позов, що унеможливлює обґрунтовану правову оцінку доводам про правомірність позовних вимог. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за\~захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання\~має виконуватися\~належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, в тому числі договорів та інших правочинів. Договором є двосторонній правочин (ст. 202 ЦК України). Відповідно до ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути вчинений у формі, встановленій законом. Згідно з ст. 207, 208 ЦК України, правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 ЦК України (правочини, які повністю виконуються сторонами в момент їх вчинення), має вчинятися у письмовій формі, тобто бути зафіксованим в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Статтею 3 ЦК України гарантується свобода договору. Навіть якщо приймати до уваги доводи про наявність заборгованості сукупність описаних вище обставин вказує на необґрунтованість поданого позивачем позову. Таким чином, обставини, що покладені в основу позову не знайшли підтвердження під час судового розгляду.\~\~ Статтею 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний \~розсуд. Згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Суд вважає, що позивачем не доведено обставин, які б породжували правові наслідки у виді виникнення зобов`язання сплатити визначені позовом кошти, тому достатніх підстав для задоволення позову суд не вбачає. Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись\~\~іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст.\~76\~-\~81\~ЦПК\~України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Підстав для застосування строку позовної давності за заявою відповідачів суд не вбачає у зв`язку з відмовою у задоволенні позову по суті пред`явлених вимог, адже як визначено в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення в цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року, положення ЦК України про позовну давність застосовується у випадку обґрунтованості позовних вимог (ст.267 ЦК України) та може бути підставою для відмови в задоволенні позову лише в разі його доведеності, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, що зроблено до ухвалення ним рішення; недоведеність вимог є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи спір на засадах змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, на підставі поданих сторонами доказів, суд вважає, що позовні вимоги не ґрунтуються на зібраних по справі і досліджених судом письмових доказах, не узгоджуються із чинним законодавством України, позивач всупереч вимогам ст.ст.12,13,81 ЦПК України не довів позовні вимоги належними і допустимими доказами, тому достатніх правових і фактичних підстав для задоволення позову суд не вбачає, а відтак позов не підлягає задоволенню в повному обсязі з підстав недоведеності. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed