Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому просить стягнути з Державної казначейської служби матеріальну шкоду у розмірі 1500,00 грн. та моральну шкоду, яку він оцінює у 2\~000,00 грн., судові витрати на правничу допомогу у розмірі 1600 грн. Позов обґрунтовує\~тим,\~що 07.08.2015\~він по\~телефону «102»\~повідомив Шевченківський\~ВП ГУНП\~в Запорізькій\~області про\~те,\~що 07.08.2015\~о 10.50\~годині невідомі\~йому люди\~нанесли йому\~тілесні ушкодження\~по [ADDRESS] .\~Просив притягнути\~до кримінальної\~відповідальності \~ [PERSON] ,\~1974\~р.н.,\~та його\~друга.\~Відомості про\~вказаний злочин\~08.08.2015\~було внесено\~в ЄРДР\~за №\~12015080080003335\~за ч.1\~ст.125\~ККУ.\~Цього ж\~дня на\~ім`я слідчого\~ [PERSON] \~ [PERSON] \~була подана\~заява про\~залучення його\~в якості\~потерпілого по\~вказаному кримінальному\~провадженню.\~Досудове розслідування\~за вказаним\~кримінальним провадженням\~здійснювалося слідчим\~Шевченківського ВП\~ГУНП в\~Запорізькій області\~Зайцевим Є.С.\~У зв`язку\~з тим,\~що слідчим\~неналежним чином\~виконувалося досудове\~розслідування,\~а також\~на неодноразові\~скарги на\~його бездіяльність,\~за внесення\~в офіційні\~документи завідомо\~невірних відомостей,\~останній був\~відсторонений від\~здійснення слідства.\~В подальшому\~за заявою\~позивача,\~проти слідчого\~Шевченківського ВП\~ДВП ГУНП\~в Запорізькій\~області Зайцева\~Є.С.\~було порушено\~кримінальне провадження,\~внесене 25.10.2016\~до ЄРДР\~за №\~42016080000000347\~за ч.2\~ст.382\~ККУ.\~Протягом 6\~років слідчими\~прокуратури Запорізької\~області,\~а потім\~ТУ ДБР\~м.\~Мелітополь приймалися\~постанови про\~закриття вказаного\~провадження,\~які були\~скасовані ухвалами\~слідчих суддів.\~Так,\~31.01.2017\~старший слідчий\~СВ ПЗО\~Балицький М.С.\~виніс постанову\~про закриття\~кримінального вказаного\~провадження,\~в яку\~вніс завідомо\~недостовірні відомості\~за ч.1\~ст.366\~ККУ.\~Ця постанова\~за скаргою\~позивача була\~скасована ухвалою\~слідчого судді\~Орджонікідзевського районного\~суду м,\~Запоріжжя від\~04.12.2017\~(справа\~№335/12335/17-к)\~та за\~його ж\~заявою у\~відношенні [PERSON] \~порушено кримінальне\~провадження,\~внесене 17.04.2018\~в ЄРДР\~за №\~42018080000000146\~за ч.1\~ст.\~366\~ККУ.\~27.04.2018\~позивач отримав\~постанову слідчого\~по особливо\~важливим справам\~прокуратури Запорізької\~області Черніченка\~Б.В.\~від 27.04.2018\~про закриття\~кримінального провадження внесеного 25.10.2016 до ЄРДР за № 42016080000000347 за ч.2 ст.382 ККУ у відношенні слідчого Зайцева Є.С. Проте, у вказаній постанові слідчий Черніченко Б.В. не виконав жодної вимоги, встановленої ухвалою слідчого судді від 04.12.2017, а просто переписав текст постанови слідчого Балицького М.С. від 31.01.2017. За скаргою позивача, вказана постанова слідчого Черніченка Б.В. від 27.04.2018 була скасована ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м, Запоріжжя від 11.07.2018 (справа №335/5270/18). Так, у постанові слідчого Черніченка Б.В. від 27.04.2018 вказано, що [PERSON] був допитаний під час досудового розслідування кримінального провадження № 42016080000000347 від 25.10.2016, проте, в документах слідства відсутні будь-які письмові докази протоколу допиту його як свідка. Також, відсутні протоколи допиту самого слідчого Зайцева Є.С. Крім того, позивач, як потерпілий по кримінальному провадженню, ніколи не зустрічався ані і слідчим Балицьким М.С., ані зі слідчим Черніченком Б.В. Підсумовуючи вказане, позивач зазначає, що такі дії слідчого [PERSON] привели до того, що у відношенні останнього 06.07.2021 було внесено відомості до ЄРДР № 42021000000001403 за ч.1 ст.366 ККУ, слідство здійснюється слідчими Центрального апарату ДБР м. Києва. Всі зазначені дії та бездіяльність слідчих прокуратури Запорізької області призвели до того, що позивачу було завдано морального стресу, а текст постанови слідчого Черніченка Б.В. від 27.04.2018 взагалі завдав моральних страждань, у зв`язку з чим він був вимушений стидатися та соромитися за державні правоохоронні установи. Цими діями йому завдано матеріальних збитків, понесених ним для оплати юридичних послуг за підготовку та подання скарги у розмірі 1500 гривень, також йому завдано моральної шкоди, яка полягає у перенесених душевних і моральних стражданнях, нервових стресах через необхідність витрачання додаткових зусиль по відновленню його порушеного права, яку він оцінює у 2000 гривень, а також понесені судові витрати на правничу допомогу у цій справі у розмірі 1600 гривень. Ухвалою суду від 11.04.2022 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк для надання відзиву на позов з дня вручення даної ухвали. Копія ухвали про відкриття провадження відповідачами по справі була отримана 21.04.2022 (Державною казначейською службою України) та 25.04.2022 (Прокуратурою Запорізької області). 05.05.2022 до суду надійшов відзив Державної казначейської служби України (Вих. № 04-12-10/2021 від 28.04.2022), в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з посиланням на те, що позивач не довів доказами факту порушення його прав у кримінальному провадженні, заподіяння матеріальної та моральної шкоди, безпідставно заявлено вимогу про відшкодування коштів на правничу допомогу, оскільки вона надана особою, яка не є адвокатом. 11.05.2022 до суду надійшов відзив Прокуратури Запорізької області (Вих. № 15-2017-22 від 06.05.2022) на позов, за змістом якого вимоги [PERSON] відповідач вважає безпідставними та необґрунтованими, просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Крім того, представником відповідача подано клопотання про закриття провадження по вказаній справі, оскільки [PERSON] раніше звертався до суду з позовом з приводу між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав, у зв`язку з чим ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2021 (справа №336/7612/21) було відкрито провадження. Клопотання представника Прокуратури Запорізької області про закриття провадження по вказаній справі не підлягає задоволенню, оскільки ухвалою суду від 05.10.2021 (справа №336/7612/21) відкрито провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до Прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якій підставою спричинення йому моральних страждань [PERSON] зазначив бездіяльність слідчого прокуратури Черніченко Б.В., який прийняв постанову від 27.04.2018 про закриття кримінального провадження № 42015080000000347 від 25.10.2015 за ознаками ч.2 ст.382 КК України, за невиконання ним рішення суду щодо допиту [PERSON] та інші дії прокуратури Запорізької області. 08.05.2022р та 09.05.2022р. на адресу суду від позивача надійшли клопотання. Суд, вивчивши вказані клопотання, приходить до висновку, що вони є безпідставними, оскільки згідно матеріалів справи (відміток у поштових повідомленнях), Державною казначейською службою копія хвали про відкриття провадження, а також позов з додатками були отримані 21.04.2022, а відзив на позов було направлено шляхом поштового відправлення 29.04.2022, тобто в межах строків, передбачених ч. 7 ст.178 ЦПК України. Відповідно до ч. 5\~ст.279 ЦПК України,\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання, в розумінні положень ст.279 ЦПК України, не надходило, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, як юридичний факт, є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків. Положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. За положеннями ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійснення нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Зі змісту ст. 1174 ЦК України випливає, що суб`єктом завдання шкоди за цією статтею є тільки посадова або службова особа органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Згідно ч.ч. 6, 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. Проте, закон, який би регулював порядок і умови компенсації шкоди, завданої потерпілому внаслідок кримінального правопорушення відсутній. Загальними підставами для відшкодування матеріальної шкоди є сукупність обставин, а саме: наявність шкоди, протиправність дій (бездіяльності) особи, наявність причино-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою (протиправною бездіяльністю) особи, а також наявність вини за виключенням, яке міститься у ч. 2 ст. 1167 ЦК України. Судом встановлено,\~що 25.06.2016 за заявою [PERSON] прокуратурою Запорізької області до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено кримінальне провадження № 42016080000000347 за ч.2 ст.382 ККУ, щодо невиконання слідчим Шевченківського ВП ГУНП в Запорізькій області Зайцевим Є.С. ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м, Запоріжжя від 30.06.2016 . Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2017 (справа №335/12335/17-к) було задоволено скаргу [PERSON] та скасовано постанову старшого слідчого СВ ПЗО Балицького М.С. від 31.01.2017 про закриття кримінального провадження № 42016080000000347 від 25.10.2015 за ч.2 ст.382 КК України. Згідно вказаної ухвали, 31.01.2017 старшим слідчим СВ прокуратури Запорізької області Балицьким М.С. було прийнято постанову, про закриття на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінального провадження № 42016080000000347 від 25.10.2015 за ознаками ч.2 ст.382 КК України, порушеного у відношенні слідчого Шевченківського ВП ГУНП в Запорізькій області Зайцева Є.С. за невиконання ним ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. На виконання ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2017 (справа №335/12335/17-к) матеріали кримінального провадження № 42016080000000347 від 25.10.2015 за ч.2 ст.382 КК України було направлено для подальшого проведення досудового розслідування, яке проводив слідчий ОВС СВ прокуратури Запорізької області Черніченко Богдан Віталійович. Постановою слідчого ОВС СВ прокуратури Запорізької області Черніченка Б.В. від 27.04.2018, кримінальне провадження № 42016080000000347 від 25.10.2016 було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях слідчого Шевченківського ВП ГУНП в Запорізькій області [PERSON] складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 382 КК України. Не погоджуючись з вказаною постановою, [PERSON] знову звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя зі скаргою на постанову [PERSON] від 27.04.2018. Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2018 (справа №335/5270/18) скаргу [PERSON] було задоволено та скасовано постанову слідчого ОВС СВ прокуратури Запорізької області Черніченка Б.В. від 27.04.2018 про закриття кримінального провадження № 42016080000000347 від 25.10.2015 за ч.2 ст.382 КК України. Матеріали кримінального провадження було направлено для подальшого проведення досудового розслідування. З матеріалів\~справи вбачається,\~що станом на час розгляду справи у суді, досудове розслідування по кримінальному провадженню № 42016080000000347 від 25.10.2015 за ч.2 ст.382 КК України у відношенні слідчого Шевченківського ВП ГУНП в Запорізькій області Зайцева Є.С. не завершено. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами, у контексті статті 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказами у цивільному процесі можуть бути: письмові, речові та електронні докази; висновки експертів; показання свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду на вищевказане, оцінивши у сукупності надані суду письмові докази, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] не було надано належних доказів на підтвердження факту протиправної діяльності слідчого Прокуратури Запорізької області Черніченка Б.В., яку [PERSON] вбачає у прийнятті останнім процесуального рішення, а саме постанови про закриття кримінального провадження № 42016080000000347 від 25.10.2016 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях слідчого Шевченківського ВП ГУНП в Запорізькій області [PERSON] складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 382 КК України. Крім того, понесені позивачем витрати на оскарження цієї постанови у розумінні ст. 22 ЦК України не є реальними збитками, які виникли внаслідок прийняття прокурором постанови від 27.04.2018, тому передбачених законом підстав для їх стягнення, як матеріальної шкоди, суд не вбачає. Щодо задоволення вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну республіку Крим або орган місцевого самоврядування. При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21,1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи а) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цсі 8) вказано, ще у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейське служби України. Як вбачається з матеріалів справи, оскарження [PERSON] процесуальних рішень органів досудового слідства в порядку кримінального судочинства є механізмом реалізації ним свого права на судовий контроль за додержанням прав особи в кримінальному провадженні та скасування таких рішень в судовому порядку не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а задоволення його вимог про визнання потерпілим є достатньою сатисфакцією. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 243/9826/16-ц, від 11 лютого 2019 у справі № 233/4186/16-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 638/12068/16-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 614/2328/17. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04.07.2018 по справі № 614/2328/17 обов`язковим доказом для визначення наявності факту завдання позивачу моральної шкоди має бути судовий документ про визнання протиправності дій органу, яким її завдано. Реалізація особою свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав такої особи. Позивачем [PERSON] не було надано жодного судового рішення (яке набрало законної сили), яким було б визначено протиправність дій посадових осіб органу досудового розслідування в межах заявленого позову. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19). Позивач не довів належними та допустимими доказами, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідачів йому була завдана матеріальна та моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і діями/бездіяльністю посадових осіб прокуратури Запорізької області та вини відповідачів в заподіянні моральної шкоди, не зазначив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, що на підставі статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Щодо вирішення вимог позивача про стягнення на його користь понесених витрат на правничу допомогу, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать і витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи, що судом не встановлено підстав для задоволення позову, судові витрати на правничу допомогу, які заявлені до стягнення [PERSON] , покладаються на нього.

Outcome: dismissed