Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщення - квартирою за адресою: [ADDRESS] . В позовній заяві в підтвердження позовних вимог позивач зазначав, що він є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 08.08.2018 року. Разом з ним в квартирі зареєстровані його дочки [PERSON] та [PERSON] , а також відповідач по справі [PERSON] , яка є матір`ю їх спільних дітей. З відповідачкою по справ він перебував у зареєстрованому шлюбі, якій рішенням суду від 28.01.2016 року розірваний. Після того як він купив квартиру саме він зареєстрував відповідачку у ній до того часу поки вона не придбає власне житло або винайме квартиру. На даний час [PERSON] винаймає квартиру за адресою: [ADDRESS] , але добровільно не бажає зніматися з реєстрації у його квартирі. На даний час відповідач у квартирі не проживає, її речі відсутні, комунальні послуги не сплачує. Реєстрація відповідача у його квартирі не дозволяє йому нею розпорядитися на власний розсуд та обмежує його права на користування квартирою. В судове засідання позивач не з`явився, відповідно до поданої заяви просить розглядати справу без його участі, позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Так, як відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений у встановленому порядку, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, не подавав відзив, згідно ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносин. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 08.08.2018 року є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідач по справі [PERSON] є колишньою дружиною позивача, шлюб між сторонами розірваний рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 28.01.2016 року. Відповідно до довідки Красноградської міської ради Харківської області від 12.07.2022 року колишня дружина позивача - [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Довідкою депутата Красноградської міської ради від 12.07.2022 року підтверджується, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ч. 1 ст. 47 Конституції України вказує на те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ч. 1 ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України - кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Outcome: approved