Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та на своє утримання. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 19.12.2012 року по 17.05.2021 року, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . Після припинення спільного проживання неповнолітні діти проживають разом з позивачкою, перебувають на її утриманні. З лютого 2021 року відповідач перестав приймати участь в утриманні дітей. Крім того, у період перебування у шлюбі позивачка отримала ІІ групу інвалідності довічно. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утриманні дітей у розмірі по ј частині на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття, а також аліменти у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно на її утримання. У судовому засіданні позивачка повністю підтримала свої позовні вимоги, просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Пояснив, що він на даний час не працює, доходу не має, також у нього проблеми зі здоров`ям. Він не заперечує сплачувати аліменти на утримання дітей, але не у тому розмірі, що вказала позивачка. Також він заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дружини, оскільки не має матеріальної можливості для їх сплати. На підставі викладеного відповідач просив позовні вимоги задовольнити частково. Вислухавши пояснення позивачки, відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов?язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.12.2012 року по 17.05.2021 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та рішенням суду про розірвання шлюбу. У період перебування у шлюбі у сторін по справі народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження. На даний час діти знаходяться на утриманні матері, яка не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною без збереження заробітної плати, що підтверджується відповідним наказом. Крім того, позивачка є інвалідом ІІ групи довічно, що підтверджується відповідною довідкою, при цьому може працювати в спеціально створених умовах. Також позивачка отримує пенсію по інвалідності у розмірі 3909, 76 грн., що підтверджується довідкою. Як встановлено судом, відповідач на даний час не працює, доходу не має, що підтверджується трудовою книжкою відповідача. Також відповідач має проблеми зі здоров`ям, що підтверджується відповідними консультативними висновками спеціалістів. Враховуючи вимоги діючого законодавства, а також ту обставину, що матеріальну допомогу відповідач на утримання дитини не надає, відсутність доходу у позивачки, матеріальний стан відповідача, який хоча і не працює, але при цьому є працездатною особою, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Що стосується розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров?я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров?я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням вимог діючого законодавства, пояснень позивачки, наданих нею письмових доказів, при визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню, суд враховує той факт, що неповнолітні діти перебувають на утримання своєї матері, яка не працює, є інвалідом ІІ групи, матеріальний стан батька дитини, який має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, оскільки є працездатною особою, стан здоров`я відповідача. Таким чином, при вирішенні питання щодо розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, судом враховуються вимоги ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України, обставини справи, письмові докази, а тому суд приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів у частковому відношенні, а саме у розмірі по ј частині від усіх видів заробітку (доходу) відповідача на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дітей. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на утримання позивачки, то слід зазначити наступне. Як встановлено при розгляді справи, позивачці [PERSON] з 01.10.2019 року встановлена ІІ група інвалідності загального захворювання, що підтверджується відповідною довідкою від 17.12.2019 року, з можливістю працювати у спеціально створених умовах. Відповідно до довідки про доходи від 15.07.2022 року позивачка отримує пенсію по інвалідності у розмірі 3909, 76 грн. Відповідач [PERSON] на даний час не працює доходу не має, також має проблеми зі здоров`ям, що підтверджується відповідними консультативними висновками лікарів. Під час розгляду справи доказів про те, що сторони отримують інші доходи, суду не надано. За положеннями частин другої-четвертої статі 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Як вбачається з письмових матеріалів справи, розмір пенсії позивачки становить 3909, 76 грн. Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" визначено на 2022 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 01 січня 2022 року - 1934, 00 грн., з 01 липня 2022 року - 2027, 00 грн. Отже, [PERSON] отримує пенсію по інвалідності у розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України. Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 року у справі № 3066цс-15. Таким чином, суд вважає, що на даний час позивачка [PERSON] не є особою, яка потребує матеріальну допомогу у розумінні ч. 4 ст. 75 Сімейного кодексу України, а тому і позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 992, 40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial