Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-28 00:00:00

24 березня 2022 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягувати з [PERSON] на її користь аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту подання нею заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона та відповідач з 29 квітня 2017 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . У даний час, хоча шлюб між ними офіційно не розірвано, але сімейні відносини між ними фактично припинені та нею до суду подано заяву про розірвання шлюбу. Спільна з відповідачем дитина проживає разом з нею та перебуває на повному її утриманні, оскільки відповідач матеріальної допомоги не надає.\~ Ухвалою судді від 02 травня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, на їх задоволенні наполягає, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за адресою останнього відомого місця проживання, а також відповідно до вимог ч.10 ст.187 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відзиву на позовну заяву та заперечень щодо позовних вимог до суду не направив. З урахуванням положень ч.4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити, за результатами її розгляду, заочне рішення. Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, врахувавши позицію позивача, яка викладена в заяві про розгляду справи без її участі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони 29 квітня 2017 року зареєстрували шлюб, про що складено актовий запис №116, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , яке видане Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 29 квітня 2017 року. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Смілянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 11 жовтня 2017 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , про що 11 жовтня 2017 року складено відповідний актовий запис №251. Згідно довідки №85, виданої Ротмістрівською сільською радою Черкаського району Черкаської області 23 березня 2022 року, [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] , та має такий склад сім`ї: син [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки №02-38/470, виданої Ротмістрівською сільською радою Черкаського району Черкаської області 08 квітня 2022 року, [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Доказів проживання відповідача спільно з сином матеріали справи не містять. Позивач у своєму позові заявила, а відповідач не надав жодних заперечень, що їх спільний син проживає разом з позивачем та перебуває на повному її утриманні. Будь-яких доказів перебування на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей, сплати останнім аліментів, стягнень з відповідача за виконавчими документами, матеріали цивільної справи не містять. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України\~ за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.5 ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі викладеного, приймаючи до уваги, що відповідач відзиву на позовну заяви чи заперечень щодо стягнення аліментів до суду не надав, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягувати на користь позивача аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня звернення з заявою до суду і до досягнення дитиною повноліття, в зв`язку з чим позовні вимог [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання. Враховуючи, що позивач при зверненні до суду з даною позовною заявою, відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», була звільнена від сплати судового збору, та приймаючи до уваги, що її позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне, з урахуванням вимог ч.1, ч.6\~ ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 992 гривні 40 копійок. Крім того, відповідно до ч.1 та ч.3 ст.133 та ч.1-3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). 21 березня 2022 року між адвокатом Терещенком С.І. та Волинець В.В. укладено договір про надання правничої допомоги №9/22. Відповідно до п.1 вказаного договору, замовник в порядку та на умовах, визначених цим договором, доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання з надання правничих послуг, з питань, пов`язаних з стягненням коштів на утримання дитини, а саме: консультації правового характеру; ознайомлення з документами та підготовка до складання позовної заяви; складання матеріалів заяви і подача їх до суду. Згідно п.3 зазначеного договору, вартість робіт з цим договором складає 750 гривень. Відповідно до п.5 вказаного договору, надання послуг підтверджується актом виконаних робіт. Як вбачається з акту виконаних робіт від 23 березня 2022 року до договору про надання правничої допомоги від 22 березня 2022 року, виконавець адвокат Терещенко С.І. повністю надав, а замовник [PERSON] прийняв послуги, передбачені договором про надання правничої допомоги від 22 березня 2022 року, а саме: консультації правового характеру; ознайомлення з документами та підготовка до складання позовної заяви; складання матеріалів позовної заяви і подача їх до суду. Сторони не мають одна до одної жодних претензій. Замовник повністю оплатив надані послуги в момент підписання даного акту, в розмірі 750 гривень 00 копійок. Відповідно до квитанції №9/22, виданої адвокатом Терещенко С.І. 23 березня 2022 року, [PERSON] за надані адвокатом послуг сплатила кошти у сумі 750 гривень. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). Враховуючи викладене, а також те, що заявлені та документально підтвердженні витрати позивача на правову допомогу адвоката Терещенка С.І. у розмірі 750 гривень є співмірними із складністю цієї справи, яка була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, наданими адвокатом обсягом послуг під час підготовки позовної заяви, вказані витрати відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, в зв`язку з чим, з врахування задоволення позовних вимог, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved