Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою 23 травня 2019 року, у подальшому неодноразово уточнюючи пред`явлені вимоги, востаннє 22 березня 2021 року (т.2 а.с.26-29), просив суд: стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь втрачену заробітну плату за період незаконного перебування під слідством та судом з 23 червня 2011 року по 22 жовтня 2019 року в сумі 606\~901 грн. 14 коп.; сягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь витрати на правову допомогу 15\~000 грн. \~ \~ \~ \~Пред`явлені вимоги мотивовано наступним. Відповідно до наказу начальника Головного управління МВС України в Дніпропетровській області №214 о/с від 30 вересня 2008 року позивача було призначено на посаду дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції Саксаганського РВ КМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області. 23 червня 2011 року прокурором Саксаганського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області відносно нього порушено кримінальну справу №56119033 за фактом зловживання своїм службовим становищем та службовим підробленням за ч.3 ст.364, ч.1 ст.366 КК України. У зв`язку з цим 01 липня 2011 року відносно [PERSON] як службової особи Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області було проведено службове розслідування, за результатами якого зроблено висновок про доцільність звільнення позивача з органів внутрішніх справ за п.64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ. 05 липня 2011 року, незважаючи на те, що йому не було пред`явлено обвинувачення у вчиненні інкримінованих злочинів, наказом ГУ МВС України в Дніпропетровській області №99 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ. \~ \~ \~ \~Вважаючи своє звільнення незаконним, за захистом своїх трудових прав позивач звернувся до адміністративного суду з відповідним позовом. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року у справі №804/8231/17 за позовом [PERSON] визнано протиправною бездіяльність ліквідаційної комісії Головного Управління МВС України в Дніпропетровській області в частині невжиття заходів щодо скасування наказу Головного управління МВС України в Дніпропетровській області № 99 о/с від 05 липня 2011 року про звільнення [PERSON] зі служби за пунктом 64 «є» (за порушення дисципліни) з посади дільничний інспектор міліції сектора дільничних інспекторів міліції Саксаганського районного відділу Криворізького міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області з підстав, зазначених в ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»; зобов`язано ліквідаційну комісію Головного управління МВС України в Дніпропетровській області скасувати оскаржуваний наказ, визнавши його недійсним, та видати [PERSON] дублікат трудової книжки без запису про звільнення відповідно до наказу Головного управління МВС України в Дніпропетровській області №99 о/с від 05 липня 2011 року, визнаного недійсним. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2019 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року у справі №804/8231/17 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Разом з тим, порушені проти [PERSON] кримінальна справа від 23 червня 2011 року №56119033, кримінальне провадження №42017041750000054, №42017041750000053 постановами слідчого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області Пугачова Д.О. від 20 жовтня 2017 року закриті у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочинів, передбачених ст.364, ч.1 ст.366 КК України. Таким чином, позивач був підданий кримінальному переслідуванню 75 місяців 27 днів, а саме протягом періоду з 23 червня 2011 року до 20 жовтня 2017 року. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 серпня 2018 року позовні вимоги [PERSON] до Державної казначейської служби України, прокуратури Дніпропетровської області, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та суду задоволено частково: стягнуто із Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 282 948 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та суду. Додатковим рішенням суду від 20 серпня 2018 року вирішено питання розподілу судових витрат у порядку ч.8 ст.141 ЦПК України, та стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] судові витрати у справі у розмірі 3\~637 грн. 90 коп. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Водночас, 04 квітня 2019 року прокуратурою Дніпропетровської області постанову слідчого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області Пугачова Д.О. від 20 жовтня 2017 року про закриття кримінального провадження №42017041750000054 було скасовано у зв`язку з тим, що рішення про закриття кримінального провадження прийняте слідчим, а не прокурором. При цьому, 22 жовтня 2019 року прокуратурою Дніпропетровської області прийнято чергове рішення про закриття кримінального провадження №42017041750000054 відносно [PERSON] , яке є чинним. Оскільки у зв`язку з безпідставним притягненням [PERSON] до кримінальної відповідальності він був незаконно звільнений з роботи, вважає, що на підставі п.п.1 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» має право на стягнення недоотриманої ним заробітної плати за період перебування під слідством та судом з 23 червня 2011 року по 22 жовтня 2019 року в сумі 606\~901 грн. 14 коп., з розрахунку: за 2011 рік 16\~342 грн. 48 коп., за 2012 рік 31\~983 грн. 61 коп., за 2013 рік 32\~733 грн. 04 коп., за 2014 рік 36\~037 грн. 56 коп., за 2015 рік 39\~845 грн. 54 коп., за 2016 рік 70\~136 грн. 72 коп., за 2017 рік 114\~317 грн. 92 коп., за 2018 рік 143\~317 грн. 92 коп., за 10 місяців 2019 року 122\~376 грн. 30 коп. Ухвалою суду від 14 червня 2019 року (т.1 а.с.25) позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, відповідачем Державною казначейською службою України подано відзив (т.1 а.с.48-51). Свої заперечення представник мотивував тим, що в рамках спірних правовідносин казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним та жодної шкоди не завдавало, а тому не повинне нести відповідальність за шкоду, завдану діями та рішеннями інших суб`єктів. До того ж Верховний Суд в постановах неодноразово акцентував увагу, що стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державної казначейської служби України є безпідставним та змінює встановлений законом порядок виплати таких коштів, які стягуються з Державного бюджету України, а не конкретно з казначейства. Крім того, на переконання представника, [PERSON] не дотримано порядку, визначеного Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» щодо компенсації шкоди у вигляді заробітку та інших доходів, які він втратив внаслідок незаконних дій, адже розмір такої шкоди (п.1 ст.3 Закону) повинні визначати відповідні органи, якими приймалось рішення про закриття кримінального провадження у даному випадку прокуратурою Дніпропетровської області. Окремо акцентував увагу, що оскільки позивач правомірно був звільнений з посади з 05 липня 2011 року, що підтверджено постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2019 року у справі №804/8231/17, тому відсутні правові підстави для відшкодування йому заробітку, який він нібито втратив внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування за період перебування під судом і слідством з 23 червня 2011 року по 20 жовтня 2017 року. Щодо компенсації витрат на правову допомогу, то позивачем взагалі не надано жодних документів, які б надавали можливість встановити, які саме послуги та в якому обсязі були йому надані адвокатом, а тому в задоволенні цієї вимоги також слід відмовити за недоведеністю. Крім того, відповідачем Дніпровською обласною прокуратурою подано письмові пояснення на позовну заяву [PERSON] (т.2 а.с.50-54). Не визнаючи пред`явлені вимоги, представник прокуратури зазначив, що випадки, коли відшкодування завданої шкоди, зокрема, втраченого заробітку, здійснюється з Державного бюджету України незалежно від вини особи, яка її завдала, визначені ч.2 ст.1167, ст.1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Так, відповідно до ст.6 цього Закону громадянин, звільнений з роботи (посади) у зв`язку з незаконним засудженням або відсторонений від посади у зв`язку\~з законним\~притягненням до\~кримінальної відповідальності, має бути поновлений на колишній роботі (посаді), а в разі неможливості цього йому має бути надано державною службою зайнятості іншу підходящу роботу. За змістом Закону відшкодування громадянину втраченого заробітку відбувається у випадку, якщо втрата такого заробітку (доходів) відбулася саме у результаті незаконних дій, направлених на притягнення особи до кримінальної відповідальності. Разом з тим, зі змісту позовної заяви, слідує, що позивач був звільнений з посади дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції Саксаганського РВ КМУ ГУ МВС України у Дніпропетровській області не у зв`язку з притягненням його до кримінальної відповідальності, а на підставі п.64 "є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №114 від 29 липня 1991 року, відтак підстави для стягнення на його користь втраченого заробітку відсутні. Зазначений наказ про звільнення позивача було видано не на підставі матеріалів кримінальної справи, а за результатами службового розслідування від 01 липня 2011 року, проведеного стосовно позивача, яким встановлено порушення позивачем службової дисципліни, яке виразилось у неналежному зборі матеріалів дослідної перевірки та винесенні незаконної постанови про відмову у порушенні кримінальної справи та рекомендовано за порушення Закону України «Про міліцію», Дисциплінарного статуту ОВС України, Присяги працівника органів внутрішніх справ, Кодексу честі та Етичного кодексу працівника органів внутрішніх справ України притягнути його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України за п. 64 "є" (за порушення дисципліни) Положення №114. Також за результатами зазначеного службового розслідування прийнято наказ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 01 липня 2011 року №1440 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Саксаганського РВ Криворізького МУ ГУМВС», відповідно до якого за порушення норм законодавства, що виразилось у неналежному зборі матеріалів дослідної перевірки та винесення незаконної постанови про відмову у порушенні кримінальної справи, дільничного інспектора міліції СД1М Саксаганського РВ Криворізького МУ ГУМВС старшого лейтенанта міліції [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з ОВС України за п.64 «є» (за\~порушення дисципліни) Положення №114. Окремо зазначає, що приписами п.64 Положення №114 визначено підстави звільнення зі служби в запас осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, зокрема, такими підставами є: «є» - порушення дисципліни та «й» - набрання законної сили рішення суду щодо притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину у сфері службової діяльності. У той же час, позивача звільнено зі служби саме через порушення дисципліни зі служби за п.64 «є» Положення №114, а не через набрання законної сили рішення суду щодо притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину у сфері службової діяльності, що має принципове значення для розгляду даної справи, оскільки у такому випадку приписи Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» на вказані правовідносини не розповсюджуються. Аналогічного висновку\~дійшов і\~Верховний Суд у постанові від 09 грудня 2020 року при розгляді справи №804/8231/17 за позовом [PERSON] до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії. Правом на подання відповіді на відзив відповідача-2 та письмові пояснення відповідача-1 позивач та його представник не скористались, клопотань про надання додаткового часу для цього не заявляли. У ході перебування справи в провадженні суду вчинено наступні процесуальні дії з прийняттям відповідних рішень: -ухвалою суду від 24 червня 2019 року (т.1 а.с.35) задоволено заяву позивача про забезпечення доказів шляхом зобов`язання прокуратури Дніпропетровської області здійснити розрахунок сум, які підлягають стягненню за рахунок коштів Державної казначейської служби України, втраченого [PERSON] заробітку за час перебування під слідством і судом; -ухвалою суду від 24 вересня 2019 року (т.1 а.с.76-77) задоволено клопотання представника позивача адвоката Чепурнова В.І. про витребування доказів з прокуратури Дніпропетровської області копії постанови про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження та копії постанови про закриття кримінального провадження №42017041750000054 відносно [PERSON] ; -ухвалою суду від 01 червня 2020 року (т.1 а.с.149-150) задоволено заяву позивача про забезпечення доказів шляхом зобов`язання ліквідаційної комісії Головного Управління МВС України в Дніпропетровській області та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області здійснити розрахунок сум, які підлягають стягненню за рахунок коштів Державної казначейської служби України, втраченого [PERSON] заробітку за час перебування під слідством і судом за період з 23 червня 2011 року по 22 жовтня 2019 року. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року (т.1 а.с.248-250) ухвалу суду першої інстанції від 01 червня 2020 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. -ухвалою суду від 16 серпня 2021 року (т.2 ас.92-93) закрито підготовче провадження з призначенням справи до судового розгляду по суті. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. 21 липня 2022 року в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Присутній в судовому засіданні представник позивача адвокат Чепурнов В.І. уточнені позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Представник відповідача Дніпропетровської обласної прокуратури Айдарова-Петрушкевич Є.В. заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених в письмових поясненнях, поданих на стадії підготовчого провадження. Неодноразово акцентувала увагу на підставах звільнення позивача із займаної посади за п.64 "є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №114 від 29 липня 1991 року, не за п.64 «й» через набрання законної сили рішення суду щодо притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину у сфері службової діяльності, що має принципове значення для розгляду даної справи, оскільки у такому випадку приписи Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» на вказані правовідносини не розповсюджуються. До того ж за результатами розгляду адміністративної справи за позовом [PERSON] щодо оскарження його звільнення Верховний Суд встановив, що звільнення проведено законно та в черговий раз зазначив, що підстава звільнення позивача за п.64 «є» Положення №114 не є тотожною з п.64 «й» Положення №114. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку. Заяв про відкладення розгляду справи від нього на адресу суду не надходило. З урахуванням думки осіб, що брали участь у судовому засіданні, та попередньо поданого відповідачем відзиву із висловленням позиції відносно пред`явлених [PERSON] вимог, розгляд справи проведено за відсутності представника Державної казначейської служби України. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на таке. Судом встановлено, що згідно з наказом начальника Головного управління МВС України в Дніпропетровській області №214 о/с від 30 вересня 2008 року [PERSON] було призначено на посаду дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції Саксаганського РВ КМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області. 23 червня 2011 року прокурором Саксаганського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області відносно [PERSON] порушено кримінальну справу №56119033 за фактом зловживання своїм службовим становищем та службовим підробленням за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.364, ч.1 ст.366 КК України. У зв`язку з цим 01 липня 2011 року відносно [PERSON] як службової особи Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області було проведено службове розслідування, результати якого оформлено висновком. За результатами службового розслідування за порушення Закону України «Про міліцію», Дисциплінарного статуту ОВС України, Присяги працівника ОВС України, Кодексу честі та Етичного кодексу працівника ОВС, що виразилося у неналежному зборі матеріалів дослідної перевірки та винесення незаконної постанови про відмову у порушенні кримінальної справи, дільничного інспектора міліції СДІМ Саксаганського РВ Криворізького МУ ГУМВС [PERSON] рекомендовано притягнути до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з ОВС України за п.64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС. На підставі наказу Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 01 липня 2011 року №1440 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Саксаганського РВ Криворізького МУ ГУМВС» [PERSON] звільнено зі служби за п.64 «є» (за порушення дисципліни) з посади дільничний інспектор міліції сектора дільничних інспекторів міліції Саксаганського районного відділу Криворізького міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області, про що видано наказ Головного управління МВС України в Дніпропетровській області №99 о/с від 05 липня 2011 року. Постановою слідчого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області від 10 липня 2017 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР на підставі раніше порушеної кримінальної справи №56119033 від 23 червня 2011 року, кримінального провадження за №42017041750000054 від 12 травня 2017 року, за фактом скоєння позивачем кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.364 КК України, закрито у зв`язку із відсутністю складу злочину. 20 жовтня 2017 року слідчим СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області також було прийнято постанову про закриття кримінального провадження № 42017041750000053 від 12 травня 2017 року, внесеного відносно позивача до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за фактом скоєння ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, у зв`язку з відсутністю складу злочину. У зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та перебуванням під слідством та судом протягом періоду з 23 червня 2011 року до 20 жовтня 2017 року, за відшкодуванням спричиненої моральної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування і суду» позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 серпня 2018 року позовні вимоги [PERSON] до Державної казначейської служби України, прокуратури Дніпропетровської області, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та суду задоволено частково: стягнуто із Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 282 948 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та суду. Додатковим рішенням суду від 20 серпня 2018 року вирішено питання про розподіл судових витрат у порядку ч.8 ст.141 ЦПК України, та стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] судові витрати у справі у розмірі 3\~637 грн. 90 коп. (т.1 а.с.17). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін (т.1 а.с.18). 04 квітня 2019 року заступником прокурора Дніпропетровської області Токарем Р.М. постанову слідчого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області Пугачова Д.О. від 20 жовтня 2017 року про закриття кримінального провадження №42017041750000054 було скасовано у зв`язку з тим, що рішення про закриття кримінального провадження прийняте слідчим, а не прокурором (т.1 а.с.104-106). 22 жовтня 2019 року постановою прокурора Дніпропетровської області Толстик А.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження №42017041750000054 від 12 травня 2017 року відносно [PERSON] за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.364 КК України (т.1 а.с.107-115) Оскільки у зв`язку з безпідставним притягненням [PERSON] до кримінальної відповідальності він був незаконно звільнений з роботи, вважає, що на підставі п.п.1 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» має право на стягнення недоотриманої ним заробітної плати за період перебування під слідством та судом з 23 червня 2011 року по 22 жовтня 2019 року в сумі 606\~901 грн. 14 коп. Надаючи оцінку обґрунтованості пред`явлених позивачем вимог, суд виходить з такого. За змістом ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Підстави і порядок визначення розміру шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування і суду, регулюється нормами Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування і суду» та Положенням «Про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування і суду», затвердженим наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України №3, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року №6/5/3/41. Стосовно доводів відповідача-1 про недотримання позивачем порядку звернення з вимогою про відшкодування недоотриманого заробітку з огляду на закриття кримінального провадження прокуратурою Дніпропетровської області, суд зазначає наступне. Статтею 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Відповідно до п.1 п.11 Положення №6/5/3/41, для визначення розміру шкоди, перелічених в п.п.1,3,4 ст.3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися при закритті провадження в справі органами дізнання або слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і Служби безпеки України, відповідно до цих органів. Пунктом 12 Порядку №6/5/3/41 передбачено, що місячний термін з дня звернення громадянина один з органів, перелічених в п.11 Положення, залежно від того, хто з них здійснював слідчі дії або розглядав справу, витребовує від відповідних державних і громадських організацій всі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену ч.1 ст.12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» постанову (ухвалу). У прийнятій постанові (ухвалі) вказаного органу, зокрема, зазначається найменування органу (службової особи), що виніс таку постанову (ухвалу), і дата її винесення, дата засудження громадянина, притягнення до кримінальної відповідальності, застосування як запобіжного заходу взяття під варту, накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, дата і підстави винесення виправдувального вироку, скасування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, закриття кримінальної справи (за відсутністю події злочину, за відсутністю в діянні складу злочину або за недоведеністю участі громадянина у скоєнні злочину) або закриття справи про адміністративне правопорушення, зміст вимог громадянина (стягнення заробітку, виплачених штрафів, судових витрат, сум за надання юридичної допомоги тощо), докладний розрахунок втраченого громадянином заробітку (доходу) з посиланням на документи, на підставі яких проведено розрахунок (розмір середньомісячного заробітку, період, протягом якого громадянин був відсторонений від попередньої посади, перебував під вартою як запобіжного заходу, відбував покарання або адміністративне стягнення, сума податків, що підлягає утриманню за цей період часу, підсумкова сума, що підлягає виплаті в рахунок втраченого заробітку), розмір штрафів, судових витрат та інших сум, що виплачені (стягнуті за виконавчим листом) у зв`язку з незаконними діями, розмір сум, що виплачені (стягнуті за виконавчим листом) на користь установи (адвоката), яка надала юридичну допомогу, загальна сума, що підлягає виплаті громадянинові в рахунок відшкодування завданої шкоди, і порядок її виплати, порядок і термін оскарження і опротестування постанови (ухвали). З аналізу наведених норм слідує, що із заявою про відшкодування шкоди при закритті провадження у справі органами дізнання або слідства, громадянин вправі звернутися до органу, який виніс таку постанову. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що постанова про закриття провадження у кримінальній справі, порушеній щодо [PERSON] , винесена прокуратурою Дніпропетровської області. У ході судового розгляду суд неодноразово направляв запити та ухвалу про забезпечення доказів до прокуратури Дніпропетровської області для здійснення прокуратурою розрахунку недоотриманого [PERSON] заробітку. Так, як слідує з листа прокуратури Дніпропетровської області від 15 червня 20221 року №31/1-4785-21 (т.2 а.с.73-75), прокуратурою фактично відмовлено в здійсненні такого розрахунку на підставі, зокрема, невизнання нею права [PERSON] на отримання такої компенсації в порядку п.1 ст.3\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» з огляду на підстави його звільнення зі служби. У позасудовому порядку представник позивача звертався до органів досудового розслідування, у тому числі з адвокатськими запитами, для встановлення розміру недоотриманої заробітної плати, однак належних відповідей не отримував. Вказані обставини в їх сукупності свідчать про наявність спору про право [PERSON] на стягнення втраченого заробітку у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, а тому допущення в даному випадку надмірного формалізму за очевидної наявності спору свідчитиме про порушення права особи на доступ до правосуддя. Пунктом 1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Як встановлено ч.2 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування і суду», у випадках, зазначених у ч.1 ст.1 Закону, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури чи суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (п.2 ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування і суду»). У ст.42 КПК України міститься широке коло прав, одним із яких є право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не виправдалися. У чинному КПК України це право закріплене вперше. Також однією з новел чинного КПК України є глава під назвою «Відшкодування (компенсація) шкоди у кримінальному провадженні, цивільний позов», згідно зі ст.130 якої шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом. На день розгляду справи єдиним таким законодавчим актом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», схвалений у 1994 році, сфера дії якого поширюється на широке коло суб`єктів, у тому числі й на осіб, стосовно яких закрито кримінальне провадження за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. Відповідно до п.1 ст.3\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у\~наведених у ст.1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій. Отже, приписи цього Закону розповсюджуються на осіб, які звільнені з роботи (посади) саме у зв`язку з незаконним засудженням або відсторонені від посади у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності. На обґрунтування позовних вимог про стягнення\~недоотриманої внаслідок незаконного звільнення заробітної плати позивач зазначив, що\~його звільнено саме через розслідування кримінальної справи, порушеної відносно нього, а не за дисциплінарний проступок. Однак, суд не може погодитись з такими доводами позивача та його представника, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам та ґрунтуються на їх суб`єктивному тлумаченні. Дійсно, 23 червня 2011 року прокурором Саксаганського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області відносно [PERSON] порушено кримінальну справу №56119033 за фактом зловживання своїм службовим становищем та службовим підробленням за ч.3 ст.364, ч.1 ст.366 КК України. У зв`язку з цим 01 липня 2011 року відносно [PERSON] як службової особи Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області було проведено службове розслідування,за результатами якого зроблено висновок з рекомендацією притягнути [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з ОВС України за п.64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (т.2 а.с.81-85). Приписами пункту 64 Положення №114 визначено підстави звільнення зі служби в запас осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу. Так, зокрема такими підставами є: 1) порушення дисципліни та 2) набрання законної сили рішення суду щодо притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину у сфері службової діяльності. На підставі наказу Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 01 липня 2011 року №1440 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Саксаганського РВ Криворізького МУ ГУМВС» (т.2 а.с.86-88) [PERSON] звільнено зі служби за п.64 «є» (за порушення дисципліни) з посади дільничний інспектор міліції сектора дільничних інспекторів міліції Саксаганського районного відділу Криворізького міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області, про що видано наказ Головного управління МВС України в Дніпропетровській області №99 о/с від 05 липня 2011 року. Своє звільнення [PERSON] оскаржив в судовому порядку. Однак, в ході апеляційного та касаційного перегляду адміністративної справи 804/8231/17 за позовом [PERSON] щодо оскарження його звільнення, суди встановили, що [PERSON] не був незаконно засуджений та не відсторонявся від посади у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, оскільки позивача звільнено зі служби саме за п.64 є (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ. При цьому суд в черговий раз наголошує, що підставою для звільнення [PERSON] із займаної посади став наказ Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 01 липня 2011 року №1440 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Саксаганського РВ Криворізького МУ ГУМВС», який є діючим, в судовому порядку незаконним не визнавався та не скасовувався. Не менш вагомою в даному випадку є та обставина, що на момент звільнення позивача з посади у липні 2011 року досудове розслідування кримінальної справи у відношенні нього тривало та остаточне рішення було прийняте в 2019 році. Крім того, після порушення кримінальної справи 23 червня 2011 року рішення про відсторонення [PERSON] від роботи у зв`язку з цим керівництвом роботодавця не приймалось. Таким чином, дана вимога має місце на ряду з недоведеністю порушення норм чинного законодавства при звільненні позивача із займаної посади, оскільки обсяг наявних у справі доказів вказує на те, що його було звільнено правомірно зі служби саме через порушення дисципліни за п. 64 «є» Положення №114, а не через набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину у сфері службової діяльності (п.64 «й» Положення № 114). Відтак відсутні правові підстави для компенсації йому недоотриманого заробітку в порядку п.1 ст.3\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Отже, в задоволенні пред`явлених [PERSON] вимог слід відмовити. Приймаючи таке рішення суд враховує висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 09 грудня 2020 року у справі №804/8231/17 за позовом [PERSON] щодо оскарження його звільнення, відповідно до яких судом касаційної інстанції зроблено акцент на розмежуванні підстав звільнення зі служби в запас відповідно до п.64 Положення № 114 за п.64 «є» та за п.64 «й», які за своїм характером не є тотожними. Інші доводи та посилання сторін суд залишає поза увагою з огляду на відсутність їх значення для вирішення спору. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, зважаючи на ухвалення рішення на користь відповідачів та звільнення позивача від сплати судового збору за пред`явлення позову, судовий збір слід компенсувати за рахунок держави, а в компенсації понесених позивачем витрат на правову допомогу в сумі 15 000 відмовити.

Outcome: dismissed