Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-10 00:00:00

В січні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом, в обґрунтування якого вказала, що вона є власницею будинку [ADDRESS] . В даному житловому будинку також зареєстрований відповідач, який вже близько п`яти років не проживає в зазначеному будинку, оскільки постійно проживає за межами України, не приймає участі в витратах на утримання будинку. Відповідач не є членом сім`ї позивачки в розумінні ст.3 СК України, так як вони спільно не проживають, не пов`язані спільним побутом, у них відсутні взаємні права і обов`язки. Будь-яких домовленостей між нею та відповідачем щодо збереження житла понад один рік не було, поважні причини не проживання, також відсутні. Зареєстроване місце проживання відповідача ставить перешкоди для позивачки у володінні і користування своїм житлом, адже вона не має можливості оформити субсидію, чи розпорядитися своїм майном. Через відсутність відповідача в Україні позивачка позбавлена можливості в позасудовому порядку скасувати реєстрацію відповідача, що порушує право власності позивачки, яке підлягає захисту згідно ст.ст.383,386, 391 ЦК України. З врахуванням наведеного, заяви про уточнення позовних вимог, позивач просить: усунути їй перешкоди в користуванні житловим будинком [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . В судове засідання позивач та її представник не з`явились, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивачки, проти заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідно дост.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату,час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується: договором купівлі-продажу від 04.10.1978 року; Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №9214058 від 08.12.2005 року. Згідно домової книги для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , зареєстрований у вказаному будинку. Відповідно до акту підтвердження не проживання фізичної особи за місцем реєстрації від 03.08.2021 року, [PERSON] та [PERSON] підтвердили своїми підписами, що [PERSON] дійсно не проживає з 2016 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS] . Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ст.391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового приміщення також визначені ст.150ЖК УРСР - зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст.155цього Кодексу жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Відповідач не являється членом сім`ї позивача, між власником будинку і відповідачем відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим будинком, відповідач в будинку не проживає тривалий час. Належних та допустимих доказів на спростування вказаних позивачем обставин відповідач суду не надав. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] , а вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судовий збір в сумі 908грн., слід стягнути з відповідача на користь позивача відповідно до ст.141 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved