Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

У червні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до АТ «Альфа-Банк», у якому просить стягнути з АТ «Альфа-Банк» на його користь надмірно сплачені грошові кошти по кредитному договору від 04.08.2008 №490083006 у розмірі 79103,33 грн.; визнати недійсним п. 2.10. кредитного договору від 04.08.2008 №490083006 та стягнути з АТ «Альфа-Банк» на його користь сплачену комісію за дії банку у розмірі 25055,28 грн. Вказаний позов мотивований тим, що 04.04.2008 між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 490083006, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 173993,40 грн. для придбання останнім автомобіля марки «Кіа», д.н.з. [NUMBER] , який, в свою чергу, відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту від 08.08.2012 № 583946-02-10-01, укладеного між та [PERSON] та ПАТ «Страхова компанія «ВУСО», був застрахований у ПАТ «Страхова компанія «ВУСО». При цьому, рішенням Постійного діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 25.09.2014 було задоволено позов ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором на загальну суму 114233,43 грн., з яких: 99422,39 грн. - заборгованість за кредитом; 5154,40 грн. - заборгованість по відсоткам; 1739,95 грн. - заборгованість за комісією; 7916,69 грн. - пеня. 12.11.2012 на перехресті вул. Тельмана - вул. Горького відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Кіа», д.н.з. [NUMBER] ,, яким керував [PERSON] , внаслідок якої автомобіль отримав пошкодження. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25.01.2017, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 03.10.2018, було змінено рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19.10.2016, ухваленим по справі за позовом [PERSON] до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення страхового відшкодування, в частині стягнення страхового відшкодування та викладено резолютивну частину в наступній редакції: стягнути з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь [PERSON] 193336,76 грн. шляхом перерахування зазначених коштів в безготівковому порядку на рахунок № [NUMBER] в ПАТ «Альфа-Банк», з метою погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Альфа-Банк» за кредитним договором № 490083006 від 04.08.2008. Згідно меморіальних ордерів №№ 280533 від 25.10.2018, № 280442 від 25.10.2018, № 229707 від 08.11.2018 та № 231563 від 08.11.2018 на рахунок АТ «Альфа-Банк» в рахунок погашення заборгованості позивача за кредитним договором надійшли грошові кошти у загальному розмірі 193336,76 грн. За вказаних обставин, позивач вважає, що його зобов`язання до кредитним договором є припиненими з 08.11.2018, а надлишкові сплачені кошти на рахунок АТ «Альфа-Банк» в якості погашення заборгованості за кредитним договором у сумі 79103,33 грн. - підлягають поверненню йому. Крім того, позивач вказує, що відповідно до п. 2.10. кредитного договору від 04.08.2008 №490083006 встановлена комісія за дії банку, які вчиняються на користь позичальника з метою сприяння останньому у виконанні ним своїх зобов`язань за договором у розмірі 0,2 % від сум кредиту, що становить 347,99 грн. Згідно даних розрахунку заборгованості [PERSON] перед АТ «Альфа-Банк» за кредитним договором від 04.08.2008 №490083006 за період з 04.08.2008 по 14.08.2014 банком була нарахована заборгованість у розмірі 25055,28 грн. - комісія за дії банку, які вчиняються на користь позичальника з метою сприяння останньому у виконанні ним своїх зобов`язань за договором. Позивач вважає, що вказаний пункт кредитного договору суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів» та є недійсним, відтак сплачена комісія за дії банку у розмірі 25055,28 грн. підлягає поверненню позивачу. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.06.2020 відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.05.2021 закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з?явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі позивача. Представник відповідача АТ «Альфа-Банк» в судове засідання не з?явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності до суду не надійшло. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Право кожного на розгляд його справи судом передбачено також п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Згідно наведеної норми, позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу та матеріально правовими вимогами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. Як убачається зі змісту позовних вимог, позивач [PERSON] просить стягнути з АТ «Альфа-Банк» на його користь надмірно сплачені грошові кошти по кредитному договору від 04.08.2008 №490083006 у розмірі 79103,33 грн. Разом з тим, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29.07.2019 у справі №761/3344/19, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 05.11.2019, в частині позовних вимог [PERSON] про стягнення з АТ «Альфа-Банк» на його користь надмірно сплачені грошові кошти по кредитному договору від 04.08.2008 №490083006 відмовлено. З вищезазначеного випливає, що [PERSON] звертався з вимогами до відповідача, які вже були предметом судового розгляду та за наслідками яких є судові рішення, що набрали законної сили. Судом встановлено, що правові підстави звернення до суду із позовом у цивільній справі №761/3344/19 та у даній справі є тотожними. Усі наведені у позові факти були предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанції та суди дали їм відповідну правову оцінку. Враховуючи, що набрало законної сили рішення суду, яке ухвалено з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, провадження у справі за позовом [PERSON] до АТ «Альфа-Банк» про визнання недійсним пункту кредитного договору та стягнення надмірно сплачених коштів по кредитному договору, у частині позовних вимог [PERSON] про стягнення з АТ «Альфа-Банк» на його користь надмірно сплачених грошових коштів по кредитному договору від 04.08.2008 №490083006 у розмірі 79103,33 грн. підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Щодо позовних вимог про визнання недійсним п. 2.10. кредитного договору від 04.08.2008 №490083006 та стягнення з АТ «Альфа-Банк» сплаченої комісії за дії банку у розмірі 25055,28 грн. слід зазначити наступне. Судом встановлено, що 04.04.2008 між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 490083006, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 173993,40 грн. для придбання останнім автомобіля марки «Кіа», д.н.з. [NUMBER] . Як вбачається з кредитного договору від 04.08.2008 №490083006 у п. 2.10. встановлена комісія за дії банку, які вчиняються на користь позичальника з метою сприяння останньому у виконанні ним своїх зобов`язань за договором у розмірі 0,2 % від сум кредиту, що становить 347,99 грн. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Стаття 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. За змістом ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Як вбачається з матеріалів справи, спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до договору споживчого кредиту «Графік здійснення платежів з повернення кредиту» та «Розрахунок сукупної вартості кредиту на придбання транспортного засобу та реальної процентної ставки», які підписані позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування, у тому числі щодо комісії за дії банку, які вчиняються на користь позичальника з метою сприяння останньому у виконанні ним своїх зобов`язань за договором. Шрифт на день укладення договору був зрозумілий для прочитання позивачем кредитного договору, зауважень позивачем з цього приводу ним не заявлялось. Тобто кредитний договір був укладений в належній письмовій формі та підписаний особисто сторонами, крім того пункт 8. Кредитного договору від 04.08.2008 №490083006 викладено у наступній редакції: «Підпис позичальника на оригіналі договору, що залишається в банку є письмовим підтвердженням: отримання позичальником свого примірнику цього договору, що складається з першого та другого Розділів в дату його укладення; ознайомлення позичальника у письмовій формі з інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг; надання позичальнику іншої інформації, надання якої вимагає чинне законодавство України. Підпис позичальника на цьому договорі є також письмовим підтвердженням того, що позичальник в письмовій формі ознайомлений з Загальними умовами кредитування фізичних осіб ЗАТ «Альфа-Банк», затверджених наказом ЗАТ «Альфа-Банк» від 14 січня 2008 року № 30, які йому роз`яснені та зрозумілі та з якими він цілком згодний». Отже, матеріалами справи підтверджено, що на момент укладення договору позичальнику була надана повна та вичерпна інформація, необхідна та достатня для прийняття ним зваженого та свідомого рішення щодо отримання кредиту та укладений сторонами кредитний договір відповідає положенням Закону України «Про захист прав споживачів». З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] до АТ «Альфа-Банк» про визнання недійсним п. 2.10. кредитного договору від 04.08.2008 №490083006 та стягнення з АТ «Альфа-Банк» на його користь сплаченої комісії за дії банку у розмірі 25055,28 грн. задоволенню не підлягають. Відмовляючи у задоволенні позову, у відповідності до ст.141 ЦПК України, у суду відсутні підстави для покладення на відповідача судових витрат.

Outcome: dismissed