Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-11 00:00:00

[PERSON] \~звернувся до суду з позовною заявою до\~ [PERSON] та [PERSON] \~\~про розірвання договіру довічного утримання, укладеного та посвідченого 08.06.2019 року державним нотаріусом Першої павлоградської державної нотаріальної контори Тимченко О.М., зареєстрованого в реєстрі за №2-576; визнання за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , права власності на Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] ; стягнення з відповідачів солідарно понесені позивачем судові витрати. Позов мотивовано тим, що\~08 червня 2019 року між позивачем і відповідачем [PERSON] (з одного боку) та відповідачем [PERSON] (з другого боку), був укладений договір довічного утримання, відповідно до умов якого, позивач та відповідач [PERSON] передали у власність відповідачу [PERSON] належний їм на праві приватної власності житловий будинок (кожен по Ѕ частині), а відповідач [PERSON] зобов`язався забезпечувати позивача та відповідача [PERSON] довічним утриманням у вигляді : -житлом, шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у житловому будинку; -щоденним триразовим калорійним харчуванням (сніданок, обід і вечеря), приносити особисто продукти харчування три рази на тиждень. У разі спорів з приводу достатності харчування раціон складає дієтолог чи лікар, надання побутових послуг, забезпеченням належними лікувальними засобами на підставі виданих лікарями рецептів (набувач відповідач [PERSON] повинен купувати і приносити особисто ліки два рази на тиждень); -оплати за власний рахунок комунальних послуг, інших платежів, пов`язаних з проживанням в зазначеному будинку відчуджувачів. Набувач (відповідач [PERSON] ) повинен особисто кожного місяця оплачувати рахунки за комунальні послуги. Однак, як стверджує позивач, відповідач [PERSON] жодного разу з дати посвідчення договору не принесла продукти харчування позивачу. Намагання позивача з`ясувати у відповідача [PERSON] причини невиконання нею умов договору (як стверджує позивач) не дали результатів відповідач [PERSON] уникає спілкування з ним. Позивач направляв відповідачам письмові пропозиції (рекомендованими листами) про врегулювання спору в досудовому порядку (розірвання договору у нотаріуса), однак відповіді не отримав. У\~зв`язку з вказаним, він змушений звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2021 року дану цивільну справу (після відставки судді [PERSON] ) було прийнято до свого провадження суддею Білинським М.В. та призначено підготовче засідання у справі. 02.12.2021 року проведено підготовче засідання, постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначення справи до судового розгляду, задоволення клопотання про виклик свідків. Відповідач надіслала на адресу суду відзив на позовну заяву (а.с. 77-80), в якому просила в задоволенні позовних вимог відмовити повністю, навівши наступні доводи: -позивач не надав суду достатніх, допустимих доказів недотримання нею умов договору (в частині забезпечення харчуванням); -стверджує, що з 2003 року і до вересня 2020 року проживала разом з позивачем (її вітчимом) та відповідачем [PERSON] (її матір`ю), в період спільного проживання за свої кошти купувала продукти та готувала їжу; -звертає увагу суду на те, що відповідач [PERSON] (за договором один із двох відчуджувачів будинку) не має до неї жодних претензій з приводу невиконання умов договору; -висловлює довод, що (на її думку) без волевиявлення [PERSON] (учасниці договору) такий договір не можливо розірвати у принципі. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов, просили його задовольнити, відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, відповідач [PERSON] жодного разу не з`явилася до суду, жодних документів (відзиву, зустрічного позову, клопотань, тощо), які б давали можливість зрозуміти її позицію з приводу позовних вимог до суду не надходило. Судові дебати (12.07.2022 року) проведено без участі відповідачки [PERSON] , при цьому суд виходив з наступного: -загалом справа знаходиться на розгляді в судах майже 2 роки (13.11.2020 року позовна заява зареєстрована в суді), судовий розгляд та перехід до дебатів відбувся 10.02.2022 року (незадовго до оголошення воєнного стану), після цього відповідачка [PERSON] виїхала в Польшу та надсилала звідти клопотання про відкладення розгляду справи (до завершення бойових дій та її повернення в країну); -сторона позивача не погоджувалася з цим, наполягала на завершенні розгляду справи (письмове клопотання (т. 2 а.с. 69). Суть клопотання зводиться до того, що судовий розгляд вже завершено, у відповідачки були усі можливості надати суду свої доводи, докази, заперечення, що вона і зробила; не скористалася можливістю взяти участь в судовому засіданні за допомогою відеоконференцзв`язку (до речі, суд пропонував її це в своєму листі (т. 2 а.с. 60,63), або через представника; неодноразово стверджувала, що їй зрозумілі її процесуальні права. Крім цього сторона позивача висловила думку про те, що сторони поставлені судом в нерівні умови, адже одна сторона прибуває до суду, а інша (мотивуючи це воєнним станом), не з`являється в судові засідання; -задоволення попереднього аналогічного клопотання відповідача (т. 2 а.с. 43) і оголошення тривалої (понад 1,5 місяці) перерви в судовому засіданні не дало бажаного результату участі відповідачки в судовому засіданні; -поряд з правом відповідачки особисто прийняти участь в судових дебатах (висловити свої доводи) існує і право позивача впродовж двох років перебування справи в судах отримати судове рішення (і на даний час це право порушується). Таким чином, з урахуванням думки інших учасників справи, зважаючи на те, що позиція відповідача [PERSON] викладена у відзиві на позов, вона надала свої пояснення в судових засіданнях, скористалася правом на виклик та допит свідків, наданні суду доказів, задала запитання протилежній стороні, з метою дотримання розумних строків розгляду справи (які й так порушені), яка перебуває у провадженні суду тривалий час, суд вважає за можливе завершити розгляд справи у відсутність відповідача [PERSON] . Заслухавши позивача та його представника, відповідача [PERSON] (у попередніх засіданнях), допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позовна заява підлягає задоволенню частково. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини: -14.10.2003 року позивач та відповідач [PERSON] купили житловий будинок [ADDRESS] . Кожен набув по Ѕ частині будинку (т. 1 а.с. 10); -08.06.2019 року між позивачем і відповідачем [PERSON] (з одного боку) та відповідачем [PERSON] (з другого боку), був укладений договір довічного утримання, відповідно до умов якого, позивач та відповідач [PERSON] передали у власність відповідачу [PERSON] належний їм на праві приватної власності житловий будинок (кожен по Ѕ частині), а відповідач [PERSON] зобов`язався забезпечувати позивача та відповідача [PERSON] довічним утриманням у вигляді : житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у житловому будинку; щоденним триразовим калорійним харчуванням (сніданок, обід і вечеря), приносити особисто продукти харчування три рази на тиждень. У разі спорів з приводу достатності харчування раціон складає дієтолог чи лікар, надання побутових послуг, забезпеченням належними лікувальними засобами на підставі виданих лікарями рецептів (набувач відповідач [PERSON] повинен купувати і приносити особисто ліки два рази на тиждень); оплати за власний рахунок комунальних послуг, інших платежів, пов`язаних з проживанням в зазначеному будинку відчуджувачів. Набувач (відповідач [PERSON] ) повинен особисто кожного місяця оплачувати рахунки за комунальні послуги. - в листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з даним позовом (позовна заява уточнювалася т. 1 а.с. 58-59). Як було встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] , принаймні з вересня 2020 року не виконує взятий на себе (згідно договору довічного утримання) обов`язок в частині забезпечення позивача щоденним триразовим харчуванням та особисто приносити для останнього продукти харчування. Дану обставину відповідач [PERSON] сама підтвердила в судовому засіданні, пояснивши при цьому, що була змушена покинути будинок, оскільки позивач її фізично вигнав і більше в будинок не пускав (зокрема, вказала, що ганявся за нею з сокирою, створив нестерпні умови). Позивач при цьому підтвердив факт існування між ним та позивачкою [PERSON] неприязних стосунків, однак пояснив їх як раз невиконанням договору з боку позивачки [PERSON] , те що проганяв [PERSON] з будинку заперечив. У свою чергу відповідач [PERSON] не надала суду жодних доказів на підтвердження своїх слів (про те, що вигнав з будинку, цим самим позбавивши можливості виконувати умови договору), хоча стверджувала, що зверталася з приводу агресивних дій позивача до поліції, проте на відповідному етапі судового процесу документи на підтвердження цієї обставини суду не надала. Дана обставина (не виконання взятого на себе обов`язку по забезпеченню харчуванням та продуктами позивача, принаймні з вересня-жовтня 2020 року) косвенно підтверджується і наданою позивачкою довідкою Вербуватівського старостинського округу (т. 1 а.с. 82). Згідно цього документу, відповідач [PERSON] проживала у спірному будинку без реєстрації з 2003 року по вересень 2020 року. Допитана у якості свідка громадянка [PERSON] пояснила суду наступне: -до кінця 2020 року [PERSON] проживала у спірному будинку та займалася там господарством; -щоб позивач виганяв [PERSON] з будинку свідок не бачила, про насильство по відношенні до [PERSON] вона знає виключно зі слів самої [PERSON] , очевидцем цього не була; -свідок підтвердила, що на даний час між [PERSON] та позивачем неприязні стосунки, причина цього їй не відома, вона не втручається в конфлікт. Дану особу у якості свідка було допитано за клопотанням відповідача [PERSON] і навіть цей єдиний свідок зі сторони відповідача не спростувала доводів позивача. Від допиту у якості свідків інших осіб, про допит яких відповідачка [PERSON] клопотала (і це клопотання було задоволено судом), вона відмовилася в судовому засіданні. Як одним із доводів своєї правоти позивач навів у судовому засіданні те, що відповідач [PERSON] не оплачувала комунальні послуги, хоча згідно договору довічного утримання була зобов`язана це робити. На підтвердження своїх слів надав суду копії (і оригінали, які були оглянуті судом в засіданні) квитанцій про оплату комунальних послуг (т. 1 а.с. 176-185). Дані платежі було здійснено позивачем та відповідачем [PERSON] . Відповідачка [PERSON] , у свою чергу, стверджувала, що також оплачувала комунальні послуги, однак жодної квитанції (або іншого підтверджуючого документу), на відповідному етапі судового провадження суду так і не надала (причому за будь-який період, включаючи період до вересня 2020 року). За таких обставин, суд приходить до переконання, що позовні вимоги не є безпідставними відповідач [PERSON] порушила умови договору щодо пожиттєвого утримання позивача. Разом з цим позов не може бути задоволений повністю, оскільки позивач є лише одним із двох відчуджувачів за договором (йому належить Ѕ частина будинку). Відповідач [PERSON] не висловила бажання до розірвання договору, а розривати договір щодо її частини у спірному будинку всупереч її волі суд не вправі, вона вправі розпоряджатися своєї власністю на власний розсуд (ст. 41 Конституції України). Сторона позивача на уточнююче запитання головуючого (судове засідання від 12.07.2022 року) не навела переконливих доводів чому саме договір повинно бути розірвано повністю (з посиланням на законодавчу норму, або хоча б офіційне роз`яснення ВСУ, ВС, рішення КСУ, правову позицію судів касаційної інстанції, тощо), доводи звелись до непереконливих посилань на родинні зв`язки (мати-донька) між відповідачами. Суд не погоджується з доводом відповідачки [PERSON] (наведеним у відзиві) про те, що без волевиявлення [PERSON] - учасниці договору (слід розуміти, бажання розірвати договір) такий договір не можливо розірвати у принципі, оскільки згідно ст. 41 Конституції України (закону прямої дії), кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Так, ні [PERSON] , ні [PERSON] не можна обмежувати в праві розпорядження своєю власністю (результатами своєї праці). Принаймні відповідачка [PERSON] (у своєму відзиві) не навела обгрунтованих доводів протилежного (з посиланнями на нормативно-правові акти, рішення ВСУ, КСУ або позиції ВС (на підтвердження своєї правоти). Приймаючи рішення, суд враховує і те, що розірвання договору довічного утримання в частині Ѕ частини житлового будинку, яка належить позивачу, не позбавляє відповідача [PERSON] можливості в подальшому стягнути з позивача матеріальні витрати, які вона (можливо) понесла у зв`язку з діями по виконанню згаданого договору (за наявності достатніх і допустимих доказів). Щодо стягнення судових витрат. Позивачем сплачено 1890,30 грн. судового збору (т. 1 а.с. 3-4, 158-159) та 600 грн. за правову допомогу (т. 1 а.с. 46). Позивач (у позові) просить стягнути понесені ним судові витрати в солідарному порядку з обох відповідачів. Згідно положень ст. 141 ч. 1 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст. 141 ч. 2 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково (прийнято рішення розірвати договір щодо Ѕ частини спірного будинку), то і Ѕ частина сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. Щодо можливості стягнення судових витрат з позивачів солідарно, суд зазначає наступне - солідарна відповідальність до судових витрат не застосовується. Згідно вимог\~ст.\~541 ЦК України,\~солідарний обов`язок виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання, а чинним цивільно-процесуальним законодавством не передбачено солідарного порядку стягнення судових витрат. На запитання головуючого (в засіданні від 12.07.2022 року) сторона позивача не змогла навести суду посилання на норму закону, або на практику ВС України (Постанову Пленуму ВСУ, офіційне роз`яснення), яким би обгрунтовувалася необхідність прийняття судом саме такого рішення. При цьому змінила свою позицію повідомила, що це питання для них не принципове і вони покладаються на рішення суду. Отже, з відповідачів (з кожного окремо) слід стягнути по 50% відсотків грошових коштів, які підлягають стягненню на користь позивача. Розмір оцінки наданої позивачу правової допомоги 600 грн. суд (приймаючи до уваги кількість проведених судових засідань у яких брала участь представник, кількість складених документів позов, запити, клопотання) не вважає завищеним. Понесення позивачем даних витрат підтверджується актом здачі-прийняття виконаних робіт та квитанцією до прибуткового касового ордеру (т. 1 а.с. 45-46).

Outcome: partial