Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

У вересні 2018 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23.02.2012 року [PERSON] підписала заяву №б/н, згідно якої отримала кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач зазначає, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява позичальника разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтверджується підписом у заяві. Позивач умови Договору виконав в повному обсязі, проте відповідачка платежі належним чином не здійснювала, у зв`язку з чим станом на 28.05.2018 року за нею виникла заборгованість у загальній сумі 36870,80 грн., яка до теперішнього часу не погашена. У зв`язку з зазначеним позивач просить стягнути на його користь з відповідачки заборгованість за кредитним договором №б/н від 23.02.012 року у сумі 36870,80 грн. та судовий збір у розмірі 1762,00 грн. Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.12.2018 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 23.02.2012 року в загальній сумі 36870,80 грн. та судовий збір у розмірі 1762,00 грн. 03.05.2019 року представник відповідачки адвокат Соколова Г.М. звернулася до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення суду (а.с.62). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23.09.2019 року заочне рішення від 11.12.2018 року скасовано (а.с.86). 27.01.2021 року представник позивача надав суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій вказав, що просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 8289,78 грн. (6142,90 грн. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 6142,90 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2146,88 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України), та судові витрати (а.с.157). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.10.2021 року цивільна справа прийнята до провадження суддею Пащенко Т.П. та вирішено розгляд справи провести в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.182). Представник позивача у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була сповіщений належним чином, надала суду заяву, в якій вказала, що просить суд розглянути справу у її відсутність. 14.01.2020 року надала суду відзив та заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, в яких просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки з позовні вимоги вважає не обґрунтованими та такими, що не відповідають діючому законодавству, з наступних підстав: отримані грошові кошти на картку відповідачкою повернуті банку у повному обсязі. З 2012 року чеки про оплату не зберіглися, оскільки відповідачка неодноразово змінювала місце проживання, під час переїздів були загублені. На сьогоднішній день відповідачка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Листом від 15.05.2015 року позивач вказав, що оригінал кредитної справи в архіві АТ КБ «Приват Банк» відсутній. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач не надав суду жодних первинних документів (засвідчені копії), що могли б підтвердити факт видачі кредиту та наявну суму заборгованості позичальника станом на дату подання позову. Позивачем не надано належним чином оформлених витягів про стан рахунків позичальника, даних балансу, меморіальних ордерів, квитанцій будь-яких інших первинних документів. Викладені в позові твердження щодо факту видачі кредиту та суми заборгованості не знайшли документального підтвердження. Жодного доказу не надано суду щодо отримання зазначених коштів. Позивачем в обґрунтування розміру заборгованості надано суду розрахунок вимог банку до відповідачки [PERSON] . Наданий представником позивача розрахунок вимог банку складений під час складання позову представником позивача, а не під час здійснення господарської операції або безпосередньо після її закінчення із зазначенням всіх вищевказаних реквізитів, посад та підписів осіб, відповідальних за здійснення операцій в банку та правильності оформлення. Таким чином, розрахунок вимог банку не може підтверджувати існування кредитної заборгованості, оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Отже, розрахунок вимог банку до відповідачки станом на 20.08.2018 року не може бути прийнятий судом в якості належних та допустимих доказів у справі. Таким чином, за наявними в матеріалах справи документами встановити та перевірити зазначену позивачем суму заборгованості неможливо, як і неможливо перевірити сам факт надання кредитних коштів відповідачці у відповідному розмірі. Крім того, АТ КБ «Приват Банк» звернулося до суду з вказаним позовом після спливу строку позовної давності, що підставою для відмови в його задоволенні. Для того, щоб обґрунтувати позицію відносно того, що позов був поданий після спливу строку позовної давності спочатку потрібно встановити момент, в який розпочався перебіг позовної давності відносно позовних вимог про виконання спірного кредитного зобов`язання. Враховуючи ту обставину, що починаючи з 23.02.2012 року (дата останнього платежу, повернення заборгованості) банк фактично знав про своє порушене право, проте не заявляв про це, і саме з цього моменту і починається перебіг позовної давності, як щодо основного зобов`язання, так і до звідсотків за його користування та інших передбачених договором сум. Тобто, починаючи з 2012 року по сьогоднішній день строк позовної давності щодо кредитного договору №б/н від 23.02.2012 року та стягнення неустойки за вказаним договором сплив, а банк звернувся до суду за захистом своїх прав лише у вересні 2018 року. З цього випливає, що до спірного кредитного зобов`язання слід застосувати позовну давність. У зв`язку з неналежним виконанням умов договору змінився строк виконання основного зобов`язання, а тому банк мав право з лютого 2012 року і протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права, що він не зробив. На підставі викладеного відповідачка просить суд відмовити в задоволенні позову з підстав пропущення строку позовної давності. 16.04.2020 року та 22.04.2020 року представник позивача надав суду відповіді на відзив, в яких вказав, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява позичальника разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтверджується підписом у заяві. Отже, враховуючи викладене, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку, складають Договір про надання банківських послуг. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між банком та позичальником укладений договір у письмовій формі, що не суперечить чинному законодавству України. Надані додатки до позовної заяви та відповіді на відзив засвідчені належним чином. Всі подані документи є належними та допустимими доказами у справі, а твердження відповідача не відповідають дійсності. Відсутність в матеріалах справи оригіналів кредитного договору не є підставою для відмови в позові за наявності його копії та інших доказів, які свідчать про укладення кредитного договору і часткове його виконання. Інше має бути спростовано особою, яка не виконує умови договору. Позивач звернувся до суду 29.08.2018 року до спливу строку позовної давності, у зв`язку із чим обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Згідно виписки по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. Тому посилання відповідачки на те, що вона не була ознайомлена з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги. Враховуючи викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі (а.с.105-109, 127-131). Згідно ч.2 ст.281 розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що 23.02.2012 року Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір з [PERSON] , згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 300,00 грн., шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку (а.с.9). У заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с.10). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 25.09.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] після реєстрації шлюбу 25.09.2015 року змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.69). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 28.05.2018 року становить 36870,80 грн., і складається із: 3272,36 грн. - тіло кредиту, 2616,92 грн. нараховані відсотки за користування кредитом, 28749,58 грн. нарахована пеня, 500,00 грн. штраф (фіксована частина) 500 грн., 1731,94 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог від 27.01.2021 року представник позивача просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 8289,78 грн., яка складається з: -6142,90 грн. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 6142,90 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; -2146,88 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України), та судові витрати (а.с.157). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Банк). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 23.02.2012 року (а.с.9) процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, однак їх розрахунок суду не надав. Також суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 23.02.2012 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Тому суд доходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, нарахованими відповідно до ст. 625 ЦК України, у сумі 2146,88 грн. слід відмовити. Що стосується позовних вимог щодо стягнення непогашеного тіла кредиту в сумі 6142,90 грн., суд приходить до наступного висновку. Фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті. Суд не приймає до уваги доводи відповідачки, що вона не отримував кредитні кошти, оскільки належними доказами дані обставини не доведені. Клопотання щодо призначення почеркознавчої та економічної експертиз відповідачкою не заявлялося. Отже, відсутні докази, що вона анкету-заяву не підписувала, та грошові кошти не отримувала. Разом з тим, відповідно до ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Стаття 253 ЦК України встановлює, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Згідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 ЦК України встановлює, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Згідно довідки АТ «КБ «Приват Банк» від 23.03.2020 року №30.1.0.0/2-20180829/0006 (а.с.115) строк картки, яку отримала [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 23.02.2012 року, мала термін дії до 01.2018 року. У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року № 6-169цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15 зроблено висновок про те, що кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, суд приходить до висновку, що строк позовної давності за Договором не сплив, а тому клопотання відповідачки щодо застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,77,78,79,80,81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачка не надала суду належних доказів не укладення нею з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитного договору та доказів не підписання нею документів на надання їй кредиту. Враховуючи викладене, суд вважає можливим позов задовольнити частково та стягнути заборгованість з [PERSON] за кредитним договором №б/н від 23.02.2012 року, яка згідно розрахунку заборгованості станом на 28.05.2018 року складає суму в розмірі 6142,90 грн., яка є заборгованістю за простроченим тілом кредиту. За правилами\~ст.141\~ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачки пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial