Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] у якій просив стягнути з відповідача на його користь 3000,00 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на день звернення до суду еквівалентно 82236,30 грн. Позов обґрунтований тим, що у квітні 2021 року [PERSON] мав намір придбати нерухомість у м. Лебедин та на сайті знайшов оголошення про продаж домогосподарства, розташованого по [ADDRESS] . Після огляду зазначеного домогосподарства [PERSON] погодився його придбати. Відповідач повідомила, що для початку оформлення документів [PERSON] має передати їй завдаток в розмірі 3000,00 доларів США, які він передав 27.04.2021 про що відповідач надала письмову розписку. З метою правильного оформлення документів [PERSON] звернувся до фахівця із нерухомості, яка повідомила, що наведені в оголошенні на сайті відомості щодо площі нерухомого майна та земельної ділянки не відповідають наявним документам. Через це [PERSON] звернувся до [PERSON] та попросив повернути передані їй кошти, однак остання відмовила, мотивуючи це тим, що саме [PERSON] не виявив бажання укладати договір купівлі-продажу, а тому переданий їй аванс не повертається. 23.06.2021 на адресу відповідача було направлено лист досудового врегулювання спору з вимогою повернути 3000,00 доларів США. 02.07.2021 надійшла відповідь [PERSON] про відмову повернути кошти, оскільки саме [PERSON] відмовився укласти договір купівлі-продажу, а передані їй кошти є завдатком. Також вона здійснила підготовку документів. У своєму позові [PERSON] зазначав, що гроші, передані ним відповідачу навіть за усною чи письмовою домовленістю, але до укладення основного договору, не є завдатком, не виконують забезпечувальної функції, а відтак їх видача не має правових наслідків для відповідача. Будь-які кошти, які не мають ознак завдатку, передані в рахунок належних з покупця майбутніх платежів, але до укладення основного договору це аванс, який за законом не наділений забезпечувальними (штрафними) властивостями, а виконує лише одну функцію платіжну. За таких обставин [PERSON] просив стягнути з відповідача 3000,00 доларів США як безпідставно набуті, оскільки договір купівлі-продажу не був укладений, а отже відпала підстава за якої відповідач отримала спірні кошти. Такі грошові кошти не є завдатком, який виконує забезпечувальну функцію, а є авансом, який в разі його передачі іншій стороні але до укладення основного договору, виконує функцію платіжну. Ухвалою від 20.07.2021 судом відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою від 19.10.2021 судом зупинено провадження у зв`язку зі смертю позивача, до залучення у справі правонаступника. Ухвалою від 07.02.2022 провадження у справі поновлено, до участі у справі залучено правонаступника [PERSON] його матір [PERSON] . [PERSON] проти позовних вимог заперечує, до суду подала письмовий відзив у якому зазначила, що дійсно в квітні 2021 року [PERSON] звернувся до неї з приводу купівлі частини житлового будинку та частини земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Позивачу була повідомлена повна інформація про об`єкт нерухомості, він оглянув будинок, а при передачі завдатку, оглянув оригінали правовстановлюючих документів. На підставі домовленості [PERSON] передав кошти в сумі 3000,00 доларів США як завдаток, про що було складено письмову розписку. На виконання зобов`язання відповідач: видалила оголошення з сайту продажу нерухомості; виготовила новий технічний паспорт; довідку об`єкта нерухомості; витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку; звіт про визначення вартості майна; звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки. Після отримання зазначених документів [PERSON] повідомила позивача про можливість укладення договору купівлі-продажу, однак протягом двох місяців позивач так і не виявив наміру укласти договір, натомість 26.06.2021 надійшов лист [PERSON] у якому позивач зазначив про порушення усної домовленості та невиконання зобов`язань з приводу купівлі-продажу частини житлового будинку та земельної ділянки. Відповідач не погоджується із твердженнями [PERSON] про те, що передані їй кошти є авансом, натомість вважає наявність у таких коштів ознак завдатку, що відповідає положеннями ч. 1 ст. 546 ЦК України. Враховуючи відмову [PERSON] від укладення договору купівлі-продажу, сума передана в якості завдатку не підлягає поверненню на підставі ст. ст. 570, 571 ЦК України. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, до суду подала письмову заяву в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечувала, зазначила, що між нею та [PERSON] була усна домовленість щодо придбання належної їй частини будинку. Він оглянув будинок та документи та надав згоду на придбання будинку. Вважає, що розписка, за якою він передав їй 3000 доларів США та де вказано, що такі кошти є завдатком, є одностороннім правочином на підставі якого у неї виникає обов`язок щодо підготовки документів для продажу частини будинку, а тому така розписка має ознаки завдатку. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що [PERSON] мав намір придбати нерухоме майно у м. Лебедин. В результаті пошуку такого майна, вирішив придбати квартиру в будинку та земельну ділянку, які розташовані у [ADDRESS] та належать на праві власності відповідачу [PERSON] , що не заперечується відповідачем. Так, згідно з копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 1/4 житлового будинку по [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с. 33). Крім того, згідно з копією витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру, земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5910500000:01:036:0105, 1/4 зазначеної земельної ділянки належить відповідачу (а.с. 39-45). Як свідчить копія розписки від 24.04.2021, [PERSON] отримала від [PERSON] завдаток в сумі 3000 доларів США в рахунок майбутньої купівлі частини будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). У подальшому, [PERSON] листом від 23.06.2021 повідомив [PERSON] про те, що у зв`язку із тим, що вона неодноразово ввела його в оману, порушила усну домовленість з приводу купівлі-продажу домогосподарства, просив повернути йому в строк до 02.07.2021 грошові кошти в сумі 3000,00 доларів США (а.с. 14). У відповідь на вказаний лист відповідач направила на адресу [PERSON] відповідь де вказала, що прийнявши від [PERSON] грошові кошти в розмірі 3000,00 доларів США, як завдаток за об`єкт нерухомості, вона підготувала пакет документів для належного оформлення договору купівлі-продажу. Також повідомила позивача, що в разі відмови завдаток не підлягає поверненню на підставі ст. ст. 570, 571 ЦК України, так як завдатком є грошова сума або рухоме майно, яку сплачує покупець продавцю в рахунок належних платежів, що мають бути сплачені ним за договором, з метою підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. У разі порушення умов договору покупцем, завдаток залишається у продавця (а.с. 17). Згідно з копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 20.07.2021, [PERSON] помер [INFO] у м. Лебедин (а.с. 57). Спадкоємцем після його смерті є [PERSON] , що підтверджується копією виданого на її ім`я свідоцтва про право на спадщину, яке міститься в матеріалах спадкової справи (а.с. 82). Як встановлено судом, та підтверджується зокрема відповідачем, 27.04.2021 вона отримала від [PERSON] завдаток в сумі 3000 доларів США в рахунок майбутньої купівлі частини будинку за адресою: [ADDRESS] . У подальшому [PERSON] звертався до [PERSON] з вимогою повернути передані їй грошові кошти про що свідчить їх листування, додане до матеріалів справи. Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Стаття 570 ЦК України передбачає, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. При цьому згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Тобто купівля-продаж нерухомого майна передбачає укладення договору в письмовій формі. В даному випадку договір купівлі-продажу нерухомого майна (частини будинку) між [PERSON] та [PERSON] укладено не було, натомість вони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому. Жодних попередніх договорів з приводу купівлі-продажу нерухомого майна не укладали, спосіб забезпечення зобов`язання у вигляді завдатку, його суми, між собою не узгоджували. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 23.07.2018 по справі № 461/5297/16-ц правила ст. 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу. У постанові від 04.08.2021 по справі № 640/17086/18 Верховний Суд висловив позицію, відповідно до якої ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. Аванс не має забезпечувальної функції, якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається власникові. Щодо посилання відповідача на розписку, як правочину, який підтверджує її зобов`язання та доводить, що передана їй сума є завдатком, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1046, ст. 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як вбачається із наведеної норми, цивільне законодавство містить поняття розписка, що є підтвердженням передання грошової суми на виконання договору позики. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 12.11.2020 по справі № 154/3443/18, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Таким чином розписка від 27.04.2021, яка міститься в матеріалах справи, не може бути доказом підтвердження укладення між сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна, а зазначена у ній сума грошових коштів в розмірі 3000 доларів США, не є умовою забезпечення неіснуючого договору. Оскільки між [PERSON] та [PERSON] не було укладено жодного письмового договору купівлі-продажу нерухомого майна з умовою його забезпечення завдатком в розмірі 3000 доларів США, передана [PERSON] сума коштів є авансом та підлягає поверненню. Отже, у разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і мають бути повернуті в тому розмірі, в якому вони надавалися. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку, якщо таке зобов`язання випливає із договору, укладеного сторонами. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] 3000,00 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на день звернення до суду становить 82236,30 грн., правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved