Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-07 00:00:00

05 січня 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовна заява була обґрунтована тим, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 23.11.2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 2013, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.11.2021 року № 286304800. Проте, після придбання квартири, позивачу стало відомо, що в ній зареєстрована [PERSON] . Як було повідомлено продавцем квартири, відповідач вже дуже тривалий час, більше ніж 1 рік не проживає в житловому приміщенні без поважних причин. Позивачу також відомо, що відповідач вже тривалий час постійно проживає за кордоном, що дозволяє визнати її такою що втратила право користування житловим приміщенням, з причин відсутності необхідності зазначеного житла. Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші особи відповідачу не чинили. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси (суддя Суворова О.В.) від 10 січня 2022 року позовну заяву залишено без руху. 20.01.2022 року на виконання ухвали суду від 10.01.2022 року представник позивача надав суду заяву про усунення недоліків. Ухвалою суду від 25 січня 2022 року відкрито провадження по справі, встановлено спрощений порядок розгляду справи. 11 лютого 2022 року від Відповідача до суду надійшла заява про визнання позову, в якому зазначає, що вона дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Проте, довгий час не проживає за зазначеною адресою, та не користуюється даною квартирою. Останні роки вона проживає за межами України та в неї не має необхідності у збереженні місця реєстрації в м. Одесі. Також відповідач наголошує, що більш ніж протягом останнього року вона не користувалась, не приїжджала до квартири за адресою: [ADDRESS] . Вона не сплачує комунальні та інші платежі за зазначену квартиру, а також не вчиняє інших дій, які б могли пов`язувати її із даною квартирою. Відповідач повідомила, що на даний момент маю постійне місце проживання та не потребує збереження місця реєстрації. 28 лютого 2022 року від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності. 19 травня 2022 року від представника позивача до суду надійшла заява про перерозподіл судової справи. 25 травня 2022 року на підставі Розпорядження № 354/22 від 23.05.2022 року Керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси Німас І.Я. справа за результатами повторного автоматичного розподілу справа передана для розгляду судді Приморського районного суду міста Одеси Чернявській Л.М. 24 травня 2022 року ухвалою суду судді Приморського районного суду міста Одеси Чернявській Л.М. прийнято у провадження дану цивільну справу. В судове засідання 08 липня 2022 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. Від відповідача, на електронну адресу суду, 08 липня 2022 року надійшла заява про розгляд справи за відсутності, зазначила про визнання позову. Суд закінчує розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , за договором купівлі-продажу від 23.11.2022 року № 2013. Відповідно до Відомостей № П1-345207-ю/л від 21.12.2021 року про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку, за адресою: [ADDRESS] , дійсно зареєстрована відповідач [PERSON] , починаючи з 24.11.1993 року. Як повідомлено позивачем та підтверджено відповідачем, довгий час (понад один рік) відповідач [PERSON] в зазначеній квартирі не проживає, за комунальні платежі не сплачує та не вчиняє інших дій пов`язаних із використанням квартирі. Реєстрація місця проживання відповідача у вказаному житловому приміщені створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном, оскільки він вимушений нести додаткові витрати, пов`язані зі сплатою комунальних послуг, які нараховуються залежно від зареєстрованих за адресою осіб, та інших обмежень. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 Цивільного кодексу України. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування жилим приміщенням (про позбавлення права користування жилим приміщенням). Частиною 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. Судом встановлено, що відповідач не проживає в спірній квартирі більше одного року, реєстрація відповідача за вказаною адресою перешкоджає позивачу повністю реалізувати своє право власності на належне на праві приватної власності майно. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Згідно із ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положення статті 317 Цивільного кодексу України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Отже, реєстрація відповідача в квартирі, яка є приватною власністю позивача, створює перешкоди у користуванні останнім своїм майном, що є прямим порушенням статті 319 Цивільного кодексу України. Таким чином, оскільки реєстрація відповідача в квартирі позивача, створює для останнього перешкоди у користуванні своєю власністю, а відповідач не проживає у спірній квартирі та визнає позовні вимоги, суд доходить висновку, що [PERSON] , має бути визнаною такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved