Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-20 00:00:00

11.11.2021 року [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якої діє законний представник [PERSON] подала до суду позовну заяву до Російської Ффедерації в особі посольства Російської Федерації в Україні про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії російської федерації проти України. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в результаті збройної агресії Російської Федерації проти України, що виявилась у повсюдних проявах порушень прав людини, позивачка була змушена покинути місце свого постійного проживання по [ADDRESS] , та у червні 2018 року вимушено перемістилася до підконтрольної Україні території, у м. Хмельницький, де і зараз проживає. В результаті збройної агресії Російської Федерації проти України їй було завдано істотної майнової та моральної шкоди. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28.09.2021 у цивільній справі № 686/21262/21 встановлено факт, що вимушене переселення [PERSON] та її доньки [PERSON] , у червні 2018 року з окупованої території Луганської області відбулось внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Луганської області України. Вважає, що внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Луганської області України були порушені її права, передбачені розділом II Конституції України, Європейською конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, Женевською конвенцією про захист цивільного населення під час війни 1949 року, іншими міжнародними актами, зокрема, такі як: право на життя, право на повагу до честі та гідності, право на свободу і особисту недоторканість, право на повагу до приватного і сімейного життя, право на свободу думки, совісті і релігії тощо. Стверджує, що обставини її вимушеного переселення в результаті збройної агресії РФ проти України, чисельні порушення основоположних прав людини на тимчасово окупованій території Луганської області, втрата нею належного їй майна, зокрема позбавлення права передачі іншим особам в оренду належної їй майна, зокрема земельної ділянки площею 0,0709 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , сад [NUMBER] , кадастровий номер 4410161400:01:003:0082, житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є підставою для заявлення до РФ вимог щодо компенсації моральної шкоди в розмірі 1\~880\~400,00 грн., що в еквіваленті складає 60\~000 Євро (за курсом НБУ 3134,38 грн. за 100 євро). Вважає, що розмір моральної шкоди встановлений з урахуванням характеру і обсягу завданих моральних страждань та з урахуванням практики Європейського суду з аналогічних питань. За результатами повторного автоматизованого розподілу справи, оформленого відповідним протоколом від 06.05.2022, для розгляду цієї справи визначено суддю Хмельницького міськрайонного суду Продана Б.Г. Ухвалою суду від 13.05.2022 цивільна справа прийнята до провадження, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 26.05.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивачів позов підтримує повністю та просить його задоволити. Представник відповідача Посольства Російської Федерації в Україні в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за даної явки учасників процесу на підставі зібраних доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , уродженка м. Луганськ, була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Згідно договору купівлі-продажу та договору дарування, заявнику на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0709 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , сад [NUMBER] , кадастровий номер 4410161400:01:003:0082 та житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 25.06.2018 року №6825-565687, [PERSON] та довідки від 25.06.2018 року №0000565687, [PERSON] , перемістилася з [ADDRESS] , до [ADDRESS] . Вказане місце проживання вимушено покинула у червні 2018 року з огляду на масові порушення прав людини, викликані збройною агресією Російської Федерації проти України. Відповідно до рішення Хмельницького міськрайонного суду від 28.09.2021 у цивільній справі № 686/21262/21, яке не оскаржувалось з боку Російської Федерації у встановленому порядку та набрало законної сили, встановлено факт, що вимушене переселення [PERSON] та [PERSON] у червні 2018 року з окупованої території Луганської області відбулось внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Луганської області України. В результаті збройної агресії Російської Федерації проти України та вимушеного переселення з тимчасово окупованої території Луганської області України позивачка зазнала моральних страждань. Завдана моральна шкода позивачці обумовлена зокрема тим, що остання втратила можливість проживати у рідному місті, втратила можливість спілкуватися з друзями та родичами, втратила звичне для себе середовище існування. Переміщення на підконтрольну Україні територію в результаті саме збройної агресії РФ спричинило об`єктивну необхідність позивачці облаштовувати звичний для неї спосіб життя. Нанесена позивачці Російською Федерацією моральна шкода виявилась у погіршенні емоційного та психологічного стану та продовжує їй завдавати чималих моральних страждань. Загальновідомим є той факт, що в лютому 2014 року розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України, внаслідок якої була анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окуповані території Донецької та Луганської областей України, що також регулювалось різними законодавчими актами та офіційними документами. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав суду, що [PERSON] та [PERSON] дійсно зазнали значних душевних страждань через збройну агресію РФ, оскільки їхнє життя і здоров`я перебувало в постійній небезпеці, вони втратили звичний розклад свого життя, соціальні зв`язки та майно. На підставі чинних нормативно-правових актів та практики Європейського суду з аналогічних питань, з урахуванням характеру, обсягу та тривалості порушень позивачці та її малолітній доньці завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 1\~880\~400,00 грн., що згідно офіційного курсу валют, встановленого НБУ на день пред`явлення позову, складає по 60 000,00 Євро, для кожної. Відповідно до ч.2 ст.2 ЦК України учасниками цивільних відносин є зокрема і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Згідно ч.6 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією. Згідно з ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із душевними стражданнями, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України (п.3, 9) N 4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Як слідує зі ст. 1167, ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: в т.ч. у випадках, встановлених законом. Право на життя передбачене Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ІУ Женевською конвенцією 1949 року про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, розділу ІІ Конституції України. Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум (п.1, 2), Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі 01 серпня 1975р., договори укладені між Україною та Росією в т.ч. про українсько-російський державний кордон, Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст..2 Статуту ООН. При вирішенні вимог позивача, суд також застосовує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі Луізідоу проти Турецької Республіки (CASE OF LOIZIDOU v.TURKEY (Article50), (40/1993/435/514) 28 July 1998), згідно якого вирішено зобов`язати сплатити компенсацію позивачу, зокрема й за моральні страждання через незаконну окупацію частини Кіпру турецькими Збройними Силами. Обґрунтовуючи завдану відповідачем моральну шкоду в сумі 1\~880\~400,00 грн., позивачем доведено, що внаслідок її вимушеного переселення з тимчасово окупованої території Луганської області внаслідок саме збройної агресії РФ проти України вона відчуває душевні страждання, що не дають їй можливості проживати повноцінним життям та життям, яким вона проживала до збройної агресії РФ проти України. З огляду на триваючу окупацію РФ частини території Луганської області України обставини, що призвели до вимушеного переселення позивачки тривають і досі. Отже, враховуючи характер та обсяг завданих позивачці моральних страждань, істотних порушень її конституційних прав, умисного характеру дій Російської Федерації, суд вважає достатнім та справедливим розмір компенсації за заподіяну позивачці та її малолітній дитині моральну шкоду у розмірі по 1\~880\~400,00 грн., що є еквівалентом 60 000,00 Євро за офіційним курсом Національного Банку України на день підписання позову. При цьому суд зазначає наступне. Так, стаття 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет, відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України. Однак, Верховний Суд сформував наступний висновок щодо судового імунітету РФ у справі про відшкодування шкоди, завданої державою-агресором. Суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено РФ, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії РФ, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни» Позивачка, діючи у власних інтересах і від імені малолітніх дітей, звернулася до суду з позовом до РФ про відшкодування моральної шкоди, завданої їй та її дітям у зв`язку із загибеллю її чоловіка й батька її дітей унаслідок збройної агресії РФ на території України. Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив. Апеляційний суд постановив ухвалу про направлення посольству РФ запиту на згоду або незгоду про розгляд українським судом зазначеної цивільної справи, примірника апеляційної скарги й ухвали про відкриття апеляційного провадження, а також зупинив провадження у справі до надходження відповіді від компетентного органу іноземної держави посольства РФ в Україні. За результатами касаційного перегляду справи, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду дійшов таких висновків. Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів відповідної держави на залучення її до участі у справі в національному суді іншої держави. Водночас як Європейська конвенція про імунітет держав, прийнята Радою Європи 16 травня 1972 року, так і Конвенція ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності, прийнята резолюцією 59/38 Генеральної Асамблеї ООН 2 грудня 2004 року, передбачають, що держава не має права посилатися на імунітет у справах, пов`язаних із завданням шкоди здоров`ю чи життю, якщо така шкода повністю або частково завдана на території держави суду та якщо особа, яка завдала шкоду, у цей час перебувала на території держави суду. Україна не є учасницею жодної із цих конвенцій. Однак вони відображають тенденцію розвитку міжнародного права щодо визнання того, що існують певні межі, в яких іноземна держава має право вимагати імунітет у цивільному процесі. Починаючи з 2014 року, загальновідомим є той факт, що РФ чинить збройну агресію проти України та продовжує це станом на момент ухвалення цього рішення. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 14 квітня 2022 року щодо заяви ВРУ «Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні» дії Збройних сил, політичного і військового керівництва Росії під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, визнано геноцидом Українського народу. Визначаючи, чи поширюється на РФ судовий імунітет у справі, яка переглядається, Верховний Суд урахував таке: предметом позову є відшкодування моральної шкоди, завданої фізичним особам, громадянам України, внаслідок смерті іншого громадянина України; місцем завдання шкоди є територія суверенної держави України; передбачається, що шкода є завданою агентами РФ, які порушили принципи та цілі, закріплені в Статуті ООН, щодо заборони військової агресії, вчиненої стосовно іншої держави України; вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави України, що закріплено в Статуті ООН; національне законодавство України керується тим, що, за загальним правилом, шкода, завдана в Україні фізичній особі в результаті протиправних дій будь-якої іншої особи (суб`єкта), може бути відшкодована за рішенням суду України (за принципом генерального делікту). Тобто Верховний Суд виходить із того, що в разі застосування деліктного винятку будь-який спір, що виник на її території в громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема РФ, може бути розглянутий і вирішений судом України як належним та повноважним судом. Отже, після початку війни в Україні з 2014 року суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено РФ, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії РФ, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни. Окрім того, у зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ на територію України 24 лютого 2022 року, Україна розірвала дипломатичні відносини з Росією, що унеможливлює із цієї дати направлення різних запитів і листів до посольства РФ в Україні з огляду на припинення його роботи на території України. Верховний Суд установив підстави для висновку про те, що, починаючи з 2014 року, немає необхідності в направленні до посольства РФ в Україні запитів щодо згоди РФ бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням РФ збройної агресії проти України й ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. А з 24 лютого 2022 року таке надсилання неможливе ще й з огляду на розірвання дипломатичних відносин України з РФ. Постанова КЦС ВС від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19. За таких обставин, суд вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved