Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку суму подвійного завдатку за невиконання договору про наміри від 04.02.2020 у сумі, еквівалентній 2000 доларам США, станом на день прийняття рішення у справі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04 лютого 2020 року між [PERSON] та [PERSON] , який діяв відповідно ексклюзивного договору від 17.09.2019 від імені [PERSON] , було укладено договір про наміри щодо укладення договору купівлі-продажу квартири загальною площею 56.1 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Строк укладення договору купівлі-продажу був встановлений до 03.03.2020 року. Відповідно до п. 2.1 Договору, покупець передає [PERSON] суму у розмірі 1000 (одна тисяча) доларів США в рахунок належних платежів по договору купівлі-продажу квартири. Позивачем на виконання вказаного договору було передано обумовлену договором суму, але до теперішнього часу договір купівлі-продажу квартири між позивачем та власником [PERSON] не укладений, оскільки нерухомість у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS] мала недоліки, які були приховані власником. Позивач посилається на умови договору про наміри, відповідно до якого якщо за невиконання договору купівлі-продажу несе відповідальність Продавець, він зобов`язаний повернути Покупцю повну суму завдатку, передбаченого п. 2.1 договору (п. 3.2 Договору про наміри, ст. ст. 570,571 ЦПК України). В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити, проти заочного розгляду не заперечували. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені в установленому законом порядку, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення, допитавши свідка [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що 04 лютого 2020 року між [PERSON] та [PERSON] , який діяв відповідно ексклюзивного договору від 17.09.2019 номер 9 від імені продавця [PERSON] , було укладено договір про наміри щодо укладення договору купівлі-продажу квартири загальною площею 56.1 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Строк укладення договору купівлі-продажу був встановлений до 03.03.2020 року. Відповідно до п. 2.1 Договору, покупець передає [PERSON] суму у розмірі 1000 (одна тисяча) доларів США в рахунок належних платежів по договору купівлі-продажу квартири. Позивачем на виконання вказаного договору було передано обумовлену договором суму, що в судовому засіданні підтверджено свідком [PERSON] . Відповідно до пояснень позивача, які в судовому засіданні ніяким чином не спростовано, на день розгляду даної справи договір купівлі-продажу квартири між позивачем та власником квартири [PERSON] не укладений з вини відповідачів. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Статтею 204 ЦК України\~встановлена презумпція правомірності правочину, згідно із якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті\~626,\~628 ЦК України). Згідно з частиною першою\~статті 638 ЦК України\~істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Статтею 610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст. 611 ЦК України\~за порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Правила\~статті 570 ЦК України\~поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Відповідно до п. 3.1 Договору про наміри, якщо за невиконання договору купівлі-продажу несе відповідальність Покупець, завдаток залишається у Продавця в повному розмірі. Відповідно до п. 3.2 Договору про наміри, якщо за невиконання договору купівлі-продажу несе відповідальність Продавець, він зобов`язаний повернути Покупцю повну суму завдатку, передбаченого . 2.1 договору (ст. 570,571 ЦПК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.2 ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що вилається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання. Відповідно до ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. 21.01.2021 позивач направив відповідачу [PERSON] претензію з вимогою повернути суму завдатку в розмірі 1000 доларів США, яка залишилась без належного реагування з боку відповідача. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем [PERSON] було порушено зобов`язання за Договором про наміри від 04.02.2020, у зв`язку з чим, відповідно до умов вказаного Договору та ст. ст. 570, 571 ЦК України, саме завдаткодержатель [PERSON] несе відповідальність за порушення умов договору та має повернути позивачу, як завдаткодавцю, сплачені останнім кошти (завдаток) в подвійному розмірі\~2000 доларів США, що еквівалентно 58\~509 грн. 80 коп. за офіційним курсом НБУ станом на 20.07.2022. Задовольняючи позов в цій частині суд враховує те, що відповідачем [PERSON] за час розгляду справи не було надано жодного належного та допустимого доказу на спростування доводів позивача. Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення завдатку та додаткової суми у розмірі завдатку з відповідача [PERSON] є обґрунтованими та позов в цій частині підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: partial