Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-31 00:00:00

Позивач 27 липня 2021 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, у якому просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2021 року на його навчання з 5 000,00 грн. до 1 700,00 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення [PERSON] 23 років або припинення навчання. Позов мотивований тим, що [PERSON] з [PERSON] перебували в шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2018 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , який мешкає разом з матір`ю. 07 травня 2021 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська з позивача стягнуто аліменти у розмірі 5 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 29 грудня 2020 року і до моменту закінчення навчання сина або досягнення ним 23 років. [PERSON] навчається в ВНЗ «Університеті імені Альфреда Нобеля». На сьогоднішній день позивач працює водієм на ТОВ «АВТОВІВА». За останнє півріччя 2020 року позивач отримав заробітну плату у розмірі 18 059,99 грн. На теперішній час позивач додаткових заробітків не має. На утриманні позивача також знаходиться малолітня донька [PERSON] , [INFO] . Матеріальне становище позивача значно погіршилось. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. У судовому засіданні 08 грудня 2021 року ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, натомість його представник - адвокат Григор`єва О.І. надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. У відзиві на позов, посилаючись на необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, просила відмовити в їх задоволенні. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 17 лютого 1996 року Ленінським відділом РАЦС Дніпропетровського МУЮ було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2018 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 12-13). Під час спільного сумісного подружнього життя у сторін [INFO] народився син [PERSON] (а.с. 23). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2021 року по справі № 205/10410/20 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 5 000 грн. 00 коп., щомісячно (з наступною індексацією відповідно до закону), з усіх видів його заробітку (доходу) батька, щомісячно на утримання повнолітньої дитини, сина - [PERSON] , починаючи з 29 грудня 2020 року і до моменту досягнення сином двадцяти трьох років або завершення навчання (в залежності від того, яка подія наступить першою) (а.с. 79-80). Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Ці ж самі положення закріплено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Таким чином, зміна сімейного стану позивача, а саме народження дітей - не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, а батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.09.2020 року по справі № 565/2071/19. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З довідки від 18 січня 2021 року № 1/18, виданої ТОВ «АВТОВІВА», вбачається, що відповідач працює в ТОВ «АВТОВІВА» водієм автотранспортних засобів, його дохід за період з 15 липня 2020 року по 31 грудня 2020 року склав 27 434,78 грн. (а.с. 19), у той час як у період 01 січня 2021 року по 30 червня 2021 року він склав 36 100,00 грн. (а.с. 20). Відповідно до довідки від 07 жовтня 2021 року № 0000-000030 дохід відповідача за період з 01 квітня 2021 року по 30 вересня 2021 року становив 36 250,00 грн. (а.с. 40). Тобто надані позивачем докази на підтвердження розміру його доходів не свідчать про те, що матеріальний стан позивача змінився після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів, разом з тим при розгляді справи № 205/10410/20 відповідач визнав позов у повному обсязі та не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання повнолітнього сина в розмірі 5 000,00 грн. щомісячно. З урахуванням встановлених обставин і вимог статей 12, 81 ЦПК України, суд дійшов висновку про відмову в позові, виходячи з того, що позивач не довів обставин, на які посилався в обґрунтування своїх позовних вимог, які б давали підстави вважати, що його матеріальний стан змінився та його доходи є значно нижчими від тих, які були на час ухвалення рішення про стягнення аліментів, зокрема, позивачем не надано доказів на підтвердження перебування на його утриманні доньки [PERSON] , [INFO] , та доказів зменшення його доходів у порівнянні з доходами, які він отримував на час ухвалення рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2021 року по справі № 205/10410/20. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд виходить з того, що позов задоволенню не підлягає, тому судові витрати слід покласти на позивача. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed