Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів. Свої позовні вимоги позивачка [PERSON] обгрунтовує тим, що від шлюбу з відповідачем [PERSON] вони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.04.2013 року по справі №495/644/13-ц було стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. \~Білгород - Дністровський Одеської області, РНОКПП: [NUMBER] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , на користь \~ [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 450 грн. щомісяця, починаючи з 29.01.2013 року та до досягнення дитиною повноліття. Однак зобов`язання за зазначеним вище рішенням суду відповідач не виконує, у зв`язку з чим у відповідача [PERSON] мається заборгованість у розмірі 58678,89 грн.., тому позивачка звертається до суду та просить стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини та судові витрати. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, проте адвокат Єфименко Н.В., яка діє в її інтересах, надала на адресу суду заяву, згідно якої просила розглядати справу за її відсутності, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, надавши правову оцінку наявним доказам та поясненням сторін, суд приходить до наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 21.11.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Білгород-Дністровський Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №532. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.04.2013 року по справі №495/644/13-ц було стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. \~Білгород - Дністровський Одеської області, РНОКПП: [NUMBER] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , на користь \~ [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 450,00 грн. щомісяця, починаючи з 29.01.2013 року та до досягнення дитиною повноліття. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам по виконавчому провадженню ВП №37902662 від 30.04.2022 року, заборгованість по аліментам боржника [PERSON] з виконання зазначеного вище рішення суду станом на квітень 2022 року складає 58678,89 грн. Згідно ч. 1 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Статтею 180 СК України\~встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Частиною першою\~ст. 196 СК України, встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. При цьому за змістом ст.549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 12 вересня 2018 року справа №759/9457/15-ц відійшла від попереднього висновку Верховного Суду України та висловила висновок, що у\~статті 196 СК України\~не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки, аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої\~статті 196СК України\~пені від суми несплачених аліментів, суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~роз`яснено, що передбачена ст.196\~СК\~України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року по справі №333/6020/16-ц, правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. Статтею 196\~СК\~України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною. Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді даного спору про стягнення, на підставі ч. 1 ст. 196 СК України, пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясовувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане (тобто до останнього числа поточного місяця), та з урахуванням установленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Зазначений висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25.04.2018 року, винесеній у справі №572/1762/15-ц (провадження №14-37цс18), відступивши від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року справі №6-94цс15. Такий підхід Верховного Суду до розрахунку пені застосований також Касаційним цивільним судом в постановах від 12.09.2018 року у справі №759/9457/15-ц, від 17.10.2018 року у справі №359/9950/16-ц, від 05.12.2018 року у справі №372/264/15-ц. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №572/1762/15-ц та від 03.04.2019 року у справі №333/6020/16-ц, розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Суд погоджується з наданим стороною позивачки [PERSON] розрахунком заборгованості за прострочення сплати аліментів за зазначеним вище виконавчим провадженням, згідно якого сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період\~з 30.06.2018\~ року\~ по\~30.06.2022\~року складає 61296,89 грн.. Відповідно до ч. 1 ст. 552 ЦК України, сплата неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заборгованість виникла з вини відповідача, який зобов`язаний за рішенням суду сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, однак не виконував свої обов`язки по сплаті аліментів, порушене право позивача на отримання неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягає судовому захисту. Частиною 2 ст.196\~СК\~України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, однак відповідачем не надано ніяких доказів про його матеріальне становище та сімейний стан. Відповідно до ч. 3\~ст.551\~ЦК\~України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, однак суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру неустойки (пені). Отже уточнені позовні вимоги позивачки [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі у частині стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини. Щодо позовних вимог позивачки в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 30000,00 грн., суд зазначає наступне. Частиною 1 ст.23 ЦК України\~особі гарантоване право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом 3 ч. 2 ст.23 ЦК України\~встановлено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені у\~статті 1167 ЦК України, згідно якої - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Таким чином, ч.1 ст. 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи саме такий розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Право особи на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає за умови наявності такої шкоди, протиправності діяння її заподіювача, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Вирішуючи питання про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд вказує, що законодавство не передбачає презумпцію моральної шкоди, при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги співмірності та пропорційності.\~Розмір відшкодування є предметом доказування, а отже, позивачка [PERSON] має довести суду, що пропонований нею розмір грошової компенсації у розмірі 30000,00 грн. відповідає вказаним вимогам. Суд зауважує, що виходячи з критеріїв розумності, справедливості та обґрунтованості, заявлені позовні вимоги позивачки в частині стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають задоволенню частково, а саме у розмірі 5000,00 грн., саме такий розмір грошової компенсації, на думку суду, є об`єктивним та достатнім з огляду на обставини справи. У відповідності до 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання стягнення судових витрат. Оскільки позивачка відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~звільнена від сплати судового збору за подачу позову про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в розмірі 908,00 гривень. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною третьою\~статті 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частин четвертої та п`ятої\~статті 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може,\~за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста\~статті 137 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин. Положеннями\~статті 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі\~статтею 15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~договір про надання правової допомоги\~це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, професійну правничу допомогу позивачці [PERSON] надавав адвокат Єфименко Н.В. на підставі Договору про надання правової допомоги від 14.09.2021 року та ордеру серії ОД №463024 від 27.09.2021 року. Згідно Квитанції №28 від 14.09.2021 року позивачкою [PERSON] було сплачено 5000,00 грн. адвокату Єфименко Н.В. за надання правової допомоги по даній справі, в матеріалах справи міститься також детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат по даній справі. З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності підготовки процесуальних документів та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. є обґрунтованими та підлягають стягненню з відповідача, що не суперечить принципу розподілу судових витрат, окрім того суд приймає до уваги, що сторона відповідача не заперечувала проти заявленого розміру витрат на правову допомогу.

Outcome: partial