Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

Служба у справах дітей Вінницької міської ради звернулася до суду з позовом в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В позовній заяві зазначено, що відповідач є батьком дитини [PERSON] [INFO] . Матір дитини - [PERSON] померла [INFO] . Позивач вказує, що з 2008 року по теперішній час відповідач [PERSON] проживає окремо від доньки, лише періодично спілкувався з нею, не бере участі у вихованні дитини, не цікавився її здоров`ям, життям, розвитком та навчанням. Фактично родинні відносини [PERSON] з донькою [PERSON] не підтримуються більше 10 років. Після смерті матері, дитина [PERSON] тривалий час перебувала на вихованні баби по материнській лінії, [PERSON] , та її чоловіка [PERSON] , з яким дитина після смерті баби залишилася проживати у [ADDRESS] . Батько взяти доньку на виховання бажання не виявив. Внаслідок невиконання батьківських обов`язків, заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28.02.2018, [PERSON] був позбавлений батьківських прав щодо доньки [PERSON] , [INFO] , якій після набуття даним рішенням суду законної сили надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та вона була передана під опіку громадянина [PERSON] . В подальшому заочне рішення за заявою [PERSON] про його перегляд було скасовано, та рішенням суду від 24.05.2021 відмовлено у задоволенні позовних вимог, оскільки батько під час розгляду справи запевняв, що має намір брати участь у вихованні доньки. Однак [PERSON] після прийняття судом даного рішення не вчинив жодних дій, направлених на налагодження стосунків з донько, не став зустрічатися з дитиною та цікавитися її життям та навчанням, утримувати її, а продовжує проживати окремо від доньки та ухилятися від виконання батьківських обов`язків. У зв`язку з вищевикладеним, 26.10.2021 неповнолітня [PERSON] була постановлена на облік служби у справах дітей Вінницької міської ради як дитина, яка опинилася у складних життєвих обставинах. Також, позивач вказує, що станом на 31.12.2021 заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання доньки становить 149 237,07 грн. Крім того позивач зазначає, що дитина [PERSON] наполягає на позбавленні її батька [PERSON] батьківських прав, оскільки на її думку вона йому не потрібна, дитина зазначила, що батько фактично покинув її, зовсім не цікавиться її життям, навчанням та здоров`ям. Також дитина повідомляла, що батько на її утримання коштів не надавав та не піклувався про неї. З підстав зазначених вище позивач звернулась до суду із даною позовною заявою. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.04.2022 дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. (а.с. 43) Представник позивача Служби у справах дітей Вінницької міської ради - Марценюк Л.Є. у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі, просили суд її задовольнити, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Свідок [PERSON] , яка є головним спеціалістом служби у справах дітей Вінницької міської ради в судовому засіданні надала покази, у яких зазначила наступне. Неповнолітня [PERSON] дійсно з 26.10.2021 перебуває на обліку служби у справах дітей Вінницької міської ради як дитина, яка опинилася у складних життєвих обставинах. При проведенні перевірки, батька за місцем проживання дитини жодного разу не було. Після проведення бесіди із теперішньою дружиною відповідача, встановлено що останній працює за межами кордону України. Після поновлення батьківських прав стосунки відповідача [PERSON] з дитиною не покращились, відповідач не цікавиться дитиною, не телефонує їй, матеріальної допомоги не надає. Свідок [PERSON] , яка є фахівцем із соціальної роботи Вінницького міського центру соціальних служб в судовому засіданні надала покази, у яких зазначила, що [PERSON] своєю донькою [PERSON] не цікавиться, її виховання та утримання займається дідусь - [PERSON] . Свідок [PERSON] , який є чоловіком покійної баби [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні надав покази, у яких зазначив, що [PERSON] перестав спілкуватись з дитиною [PERSON] коли їй виповнилося два роки, та не турбувався про неї. Дитина [PERSON] з двох років проживала із ним, своєю покійною матір`ю [PERSON] та покійною бабою по материнській лінії - [PERSON] . Свідок зазначив, що [PERSON] сприймає його, як рідного діда, оскільки виросла з ним. Також свідок зазначив, що [PERSON] за 2021 рік перерахував аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі, що становить лише 7 500,00 грн. та 3 500,00 грн. у 2022 році. Обов`язків батька, [PERSON] не виконує, з дитиною не спілкується, навіть з Днем народження не вітає. Свідок вважає, що позбавлення [PERSON] батьківських прав забезпечить найкращі інтереси дитини [PERSON] . Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи зазначене вище та положення ч. 4 ст.223 ЦПК України і ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 01.05.2005 Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, відповідач по справі [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . У графі «мати» значиться - [PERSON] . (а.с.10) Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 05.08.2016 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, мати дитини [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] у м. Вінниця. (а.с. 21) Із змісту копії ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 05.02.2021 у цивільній справі №127/25004/17, вбачається, що відповідач [PERSON] заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28.02.2018 був позбавлений батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] . Даною ухвалою, зазначене заочне рішення суду від 05.02.2021 про позбавлення [PERSON] батьківських прав скасовано. (а.с. 15-17) Відповідно до копії рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №553 від 04.03.2021, неповнолітню [PERSON] визнано такою, що втратила статус дитини, позбавленої батьківського піклування, у зв`язку із скасуванням заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28.02.2017 (справа №127/25004/17) про позбавлення [PERSON] батьківських прав. (а.с. 14) Згідно копії рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24.05.2021 у цивільній справі №127/25004/17 позов [PERSON] до [PERSON] за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задоволено частково, та присуджено стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої онуки [PERSON] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.08.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. В решті позовних вимог відмовлено. (а.с. 19-20) Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 18.06.2021 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), баба дитини [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] у м. Вінниця. (а.с. 22) 26.10.2021, на підставі наказу Служби у справах дітей №218 від 26.10.2021, дитину [PERSON] взято на облік дітей, які опинились у складних життєвих обставинах, що підтверджується копією обліково-статистичної картки дитини № [NUMBER] . Із копії даної картки також вбачається, що відповідач [PERSON] із дитиною [PERSON] не проживає, та зазначено, що остання перебуває на вихованні та утриманні діда - [PERSON] , який не є кровним родичом дитини. (а.с. 13) Відповідно до копії довідки з місця проживання, про склад сім`ї та реєстрацію, виданої ДП «ЖЕК №26» ПП «Вектор 2», [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом із [PERSON] , який був чоловіком покійної баби [PERSON] - [PERSON] (а.с. 23) Відповідно до копії листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 м. Вінниці» №1394/01-15 від 10.11.2021, [PERSON] з 2008 року проживає з дідусем - [PERSON] , який і здійснює систематичний нагляд за станом здоров`я та вихованням [PERSON] (а.с. 29) Із копії листа КЗ «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №12 Вінницької міської ради», вбачається, що [PERSON] навчалась у закладі з 01.09.2011 та отримала свідоцтво про базову середню освіту у 2020 році. За період навчання, вихованням дитини займалися бабуся та дідусь, так як вони були офіційно її опікунами. Протягом навчання батько [PERSON] не брав участь та не цікавився шкільним життям своєї доньки. Лише наприкінці 2018-2019 навчального року [PERSON] з`явився у навчальний заклда, де вперше його побачив та познайомився класний керівник, однак з початку 2019 по 2020 навчальний рік останній знову перестав цікавитись шкільним життям доньки. (а.с. 30) Відповідно до копії листа ДНЗ «Вище професійне училище №7 м. Вінниці» №875 від 15.11.2021, за час навчання в училищі батько [PERSON] - [PERSON] жодного разу не цікавився успішністю своєї доньки, не слідкував за її станом здоров`я, не відвідував батьківські збори, життям дитини не цікавився. (а.с. 31) Згідно із копією відповіді Вінницького міського центру соціальних служб №01-07/1249 від 26.10.2021, фахівцем соціальної роботи центру здійснено вихід за адресою місця проживання дитини [PERSON] , за результатами якого встановлено, що [PERSON] проживає разом із [PERSON] у власній квартирі. Зі слів [PERSON] та [PERSON] , батько [PERSON] участі у вихованні доньки не приймає, станом її здоров`я не цікавиться, фінансової допомоги не надає. (а.с. 34) Із копії акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 18.10.2021 вбачається, що після смерті бабусі [PERSON] він самостійно виховує дитину, оскільки її батько [PERSON] самоусунувся від виховання власної доньки. Зі слів [PERSON] , батько не зв`язується із нею, не зустрічається та не приходить за місцем її проживання, жодної матеріальної допомоги не надає. (а.с. 35) Відповідно до копії акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 21.02.2022, [PERSON] повідомив, що батько [PERSON] на зв`язок із донькою не виходить, її життям не цікавиться, не виявляє особливої зацікавленості її життям. [PERSON] , зауважила, що не має жодних родинних почуттів до власного батька. (а.с. 36) Відповідно до копії акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 04.03.2022, [PERSON] повідомив, що батько [PERSON] на зв`язок із донькою не виходить, під час загострення ситуації в країні, пов`язаної із військовим станом, виїхати до нього у Польщу не пропонував. (а.с. 37) Із копій розрахунків заборгованості зі сплати аліментів станом на 31.08.2021, 31.12.2021 та 30.06.2022 сукупний розмір заборгованості [PERSON] відповідно становить, 146 862,07 грн., 149 237,07 грн. та 155 193,07 грн. (а.с. 32, 33, 91) З висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради як органу опіки та піклування від 21.03.2022 встановлено, що з урахуванням неналежного виконання батьком протягом тривалого часу обов`язків по вихованню та утриманню доньки, враховуючи думку дитини, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] . (а.с. 6-8) На виконання вимог ст. 171 СК України судом було з`ясовано думку дитини щодо заявлених вимог. У судовому засіданні дитина [PERSON] суду пояснила, що батька не було у її житті. Він ніколи про неї не піклувався, не цікавився її життям, не допомагав матеріально. Але коли були живі мати і бабуся вона це не так гостро відчувала, а от коли вони померли, вона надіялась, що батько буде допомагати їй, буде піклуватись про неї, але цього не відбулось. І якби не [PERSON] , якого вона називає дідусем (чоловік покійної бабусі по материнській лінії), то вона не уявляє, щоб з нею було. Він піклується про неї, дбає, переймається її проблемами, вболіває за неї, робить усе те, що повинен робити батько. Вона наполягала, аби суд позбавив [PERSON] батьківських прав щодо неї, оскільки це буде відповідати її інтересам. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, показання свідків, думку дитини [PERSON] , та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступних висновків. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, та в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім враховані права батьків. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Положеннями ст. 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд вважає, що при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «С.С. проти Словенії» дійшов висновку, що оскільки розуміння потреб дитини було обмеженим, а також не існувало емоційного зв`язку між матір`ю та дитиною, позбавлення батьківських прав у такому випадку відповідало конвенційним гарантіям, оскільки інтерес дитини до забезпечення постійного догляду та емоційної стабільності перевищив інтерес матері у збереженні правових зв`язків з дитиною. В справі «Суур проти Естонії» Європейський суд з прав людини також дійшов висновку про відповідність інтересам дитини позбавлення батька батьківських прав щодо неї в зв`язку з втратою контакту з дитиною, а примушування дитини до спілкування могло б бути контрпродуктивним. Суд враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 29.09.2021 по справі № 459/3411/18, провадження № 61-10531св21. Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає встановленим, той факт, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, оскільки не бере участі у її утриманні та вихованні, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не піклується про її фізичний, духовний і моральний розвиток, виявляє байдужість до дитини. Не існує емоційного зв`язку між батьком [PERSON] та його дитино. Крім того, під час судового розгляду справи не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідач може та бажає відповідними дієвими заходами змінити своє ставлення до доньки, налагодити з нею відносини, які не будуть негативно впливати на її емоційний стан, оскільки у судові засідання не з`являвся, відзив на позов не подав, чим не спростував обставин справи, хоча про розгляд справи неодноразово повідомлявся поштовим та мобільним зв`язком. При цьому об`єктивних перешкод для реалізації відповідачем його батьківських обов`язків судом не встановлено. Суд враховує висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, а також думку дитини [PERSON] та приходить до висновку, що існують достатні підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] і що такий захід відповідає якнайкращим інтересам дитини. Одночасно суд звертає увагу на те, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків для відповідача, оскільки згідно з ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Тому в даному випадку суд не застосовує положення ч.3 ст. 166 СК України, відповідно до якої, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дітей, оскільки позивачем такої вимоги не заявлено. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в сумі в розмірі 2 481,00 грн., оскільки позивач був звільнений від його сплати при зверненні до суду з даною позовною заявою. На підставі викладеного та

Outcome: approved