Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

В січні 2022р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просив суд: - зменшити розмір аліментів, що стягуються з позивача на підставі удового наказу від 22 листопада 2021р., виданого Шевченківським районним судом м. Києва на користь відповідачки на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] до 1/6 частки заробітку /доходу/, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня набрання цим рішення законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням суду. В шлюбі у сторін народилася донька - [PERSON] . За судовим наказом від 22 листопада 2021р., виданого Шевченківським районним судом м. Києва з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання малолітньої доньки сторін в розмірі ј частини заробітку (доходу) позивача, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 листопада 2021р. і до досягнення дитиною повноліття. У зв`язку з тим, що позивач має на утриманні свою матір, яка є непрацездатною і має ряд хронічних захворювань, а також несе витрати, пов`язані зі сплатою житлово - комунальних послуг, а також несе додаткові витрати, пов`язані з придбанням для доньки одягу, продуктів харчування та інше, він вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07 квітня 2022р. відкрито провадження поправі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За змістом ст. 191, ч. 1 ст. 192 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 квітня 2014р., який було розірвано за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2021р. по справі № 761/17191/21. В шлюбі у сторін, [INFO] народилася донька [PERSON] . Судовим наказом від 22 листопада 2021р. по цивільній справі № 761/40049/21, виданого Шевченківським районним судом м. Києва, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 листопада 2021р. і до досягнення дитиною повноліття. Частиною 5 ст. 183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що при ухваленні Шевченківським районним судом м. Києва вищевказаного судового наказу, судом не були враховані положення ст. 182 СК України, а саме на утриманні позивача перебуває його непрацездатна матір, яка має ряд хронічних захворювань, а також позивач додатково несе витрати, пов`язані зі сплатою житлово - комунальних послуг, а також додаткові витрати, пов`язані з придбанням для доньки одягу, продуктів харчування. Разом з тим, протягом всього часу розгляду справи сторона позивача не надала суду жодного належного і допустимого доказу того, що у позивача змінився фінансовий стан, при цьому протягом всього часу розгляду справи належних і допустимих доказів стороною позивача щодо зміни фінансового стану не надав. Як і не були надані стороною позивача належні докази щодо зміни сімейного стану позивача, погіршення або поліпшення його здоров`я, що викликає додаткові витрати сторони. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. В силу положень ст. 141 ЦПК України з відповідачки не підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати.

Outcome: dismissed