Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-24 00:00:00

05 червня 2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на свою користь борг за договором позики у сумі 417 920, 00 грн., що еквівалентно 16000 доларів США (станом на 01.06.2018 року), 135451, 88 грн. процентів за користування коштами, 37 441,05 грн. - 3% річних за прострочення виконання зобов`язання та судовий збір. Свій позов обґрунтовував тим, що 06 березня 2015 року [PERSON] позичив у нього грошові кошти у розмірі 16000 доларів США. Дані кошти були позичені ніби то для ведення бізнесу. Позичену суму [PERSON] зобов`язувався повернути протягом 3 місяців з процентною ставкою 10 % річних. Дані обставини зафіксовані у розписці, яку відповідач написав власноручно. Своїх зобов`язань відповідач до цього часу не виконав. На його неодноразові звернення відповідач не реагував. Оскільки безпідставне неповернення відповідачем отриманих у нього коштів завдає позивачу не аби яких фінансових труднощів, він змушений звернутися до суду з даною позовною заявою. Враховуючи, що відповідач отримував кошти в доларах США, а відповідно ст. 533 України зобов`язання має бути виконане у гривнях, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, то розмір основного боргу розраховується наступним чином: 16 000 х 26.12 = 417 920,00 грн., де: 16000 - розмір позики в доларах США; 26.12 - курс гривні до долара станом на 01.06.2018 р. за даними НБУ. Враховуючи, що укладеним між ним та відповідачем договором у вигляді розписки, передбачено, що відповідач зобов`язується повернути кошти протягом 3 місяців з процентною ставкою 10 % річних, то вважає, що проценти за користування отриманими відповідачем коштами визначені в договорі позики у розмірі 10% річних. Таким чином, проценти за користування грошовими коштами розраховуються наступним чином: 417 920, 00 х 10 х 1183 / 365/ 100 = 135 451, 88 грн., із яких 417920, 00 - розмір основного боргу; 10 відсоток річних, визначений у розписці; 1183 - кількість днів користування коштами (з 06.03.2015 по 01.06.2018 р.). Позивач вважає, що сума процентів за прострочення виконання заборгованості не встановлена борговою розпискою, то даний розмір визначається за загальним правилом у розмірі 3 % річних. Оскільки строк виконання відповідачем грошового зобов`язання закінчився 06.06.2015 року, то проценти за невиконання такого зобов`язання починають нараховуватись з 07.06.2015 року. Таким чином, розмір процентів за не виконання відповідачем грошового зобов`язання розраховується наступним чином: 417 920, 00 х 3 х 1090/365/100 = 37441,05 грн., так 417 920, 00 - розмір основного боргу; 3 - процент від простроченої суми; 1090 - кількість днів прострочки з 07.06.2015 по 01.06.2018 року. 21 червня 2018 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 18 вересня 2018 року. 01\~жовтня 2018\~року [PERSON] \~подав до\~суду зустрічну\~позовну заяву,\~в якій\~просиву задоволенні позовних вимог [PERSON] до нього про стягнення боргу за договором позики відмовити в повному обсязі. Його зустрічний позов до [PERSON] задовольнити в повному обсязі, визнати договір позики від 06.03.2015 року недійсним. Свій зустрічний позов обґрунтовував тим, що з позивачем [PERSON] вони знайомі приблизно з 2010 року, познайомившись на спільній роботі в службі таксі. З третьою особою по справі [PERSON] він познайомився надаючи останній послуги таксі, вона досить часто замовляла автомобіль-таксі для поїздок по м. Бровари та Броварському району, а також в межах Київської області по службовим справам, які були пов`язані з оформленням прав власності на земельні ділянки, що розташовані в Броварському районі Київської області. Приблизно у 2012 році він досить часто відвозив третю особу по справі [PERSON] до Калитянської селищної ради, як пояснювала йому [PERSON] з метою вирішення питання про виділ їй земельних ділянок, що знаходяться на території Калитянської селищної ради. В той же час [PERSON] запропонувала йому придбати одну з вищезазначених земельних ділянок. У зв`зку з відсутністю в нього коштів він відмовився від данної пропозиції. Під час очікування черги на роботів службі таксі в розмові з [PERSON] він повідомив останньому, що у його клієнтки третьої особи по справі [PERSON] є можливість придбати земельні ділянки, що розташовані на території Калитянської селищної ради. [PERSON] зацікавився пропозицією придбати земельні ділянки та попросив його познайомити його з [PERSON] , він його прохання виконав. Зі слів [PERSON] йому стало відомо, що останній передав [PERSON] кошти у розмірі 10000,00 доларів США, а потім додатково, ще 6000,00 доларів США. Згодом [PERSON] почав висловлювати претензії йому щодо термінів укладення угод відносно земельних ділянок. [PERSON] неодноразово разом з [PERSON] їздив до Калитянської селищної ради, [PERSON] , відділу земельних ресурсів Броварської РДА з питань вирішення питання щодо земельних ділянок. В певний час не дочекавшись вирішення питання щодо земельних ділянок [PERSON] звернувся до Броварського відділу МВС та Броварської прокуратури з заявами про шахрайські дії [PERSON] , в яких зазначав, що остання шахрайським шляхом заволоділа його коштами. Намагаючись вирішити питання в позасудовому порядку та без залучення правоохоронних органів, [PERSON] попросив у нього надати йому просту боргову розписку, а у зв`язку з тим, що [PERSON] не довіряв [PERSON] під його тиском [PERSON] був вимушений надати [PERSON] розписку, хоча коштів від [PERSON] він не отримував. Проста боргова розписка була написана під тиском [PERSON] , строком на три місяці, оскільки [PERSON] пообіцяла протягом трьох місяців вирішити питання щодо оформлення земельних ділянок на ім`я [PERSON] 12 жовтня 2018 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання договору позики від 06 березня 2015 року недійсним об`єднати в одне провадження з первісними позовними вимогами [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. 19 жовтня 2018 року [PERSON] подав до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якій посилався на те, що 06 березня 2015 року [PERSON] (відповідач) позичив у нього - [PERSON] грошові кошти у розмірі 16 000 доларів США. Дані обставини зафіксовані у розписці, яку відповідач написав власноручно. Оригінал даної розписки знаходився у [PERSON] , що ще раз підтверджує, що [PERSON] не виконав свій обов`язок по поверненню коштів належним чином. У зустрічній позовній заяві позивач посилається на ту обставину, що будь-яких грошових коштів від [PERSON] не отримував, боргову розписку написав під його тиском, оскільки ніби-то [PERSON] (третя особа) належним чином не виконувала їх з нею домовленості щодо оформлення земельних ділянок і саме вона отримувала від нього кошти у сумі 16 000 доларів США. Також зазначено, що [PERSON] була написана оспорювана розписка після того, як [PERSON] звернувся до правоохоронних органів з приводу шахрайських дій щодо заволодіння його коштами. З приводу цього, повідомляє, що до моменту складення [PERSON] розписки про позичені у нього кошти він жодного разу не звертався до правоохоронних органів. Окрім того, він жодного примусу щодо написання розписки до позивача не застосовував. Про дану обставину також свідчить запис зроблений [PERSON] у самій розписці, про те що вона дана без примусу. Тож дані твердження позивача є хибним та нічим не підтвердженим доводом. Таким чином, оскільки позивачем [PERSON] достеменно не підтверджено належним та достовірними доказами тієї обставини, що при складенні боргової розписки у них був відсутній намір створення юридичних наслідків вважає, що у задоволені позовних вимог [PERSON] має бути відмовлено. 07 червня 2019 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. 13 червня 2020 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області застосовано привід, як захід процесуального примусу відносно свідка [PERSON] . 29 вересня 2020 року в судовому засіданні третя особа [PERSON] заявила клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. 29 вересня 2020 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. На вирішення експертів поставлено питання: -Чи виконано підпис від імені [PERSON] у розписці від 06.03.2015 року складеної [PERSON] особисто [PERSON] чи іншою особою? -Чи перебував [PERSON] , який виконав рукописний текст документа простої боргової розписки від 06 березня 2015 року у незвичайному стані (який був психофізіолгічний стан особи, яка виконала рукописний текст)? 16 листопада 2021 року дана справа повернулась до суду, у зв`язку з несплатою вартості судово-почеркознавчої експертизи, ухвала суду про проведення експертизи залишилась без виконання. 18 листопада 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області поновлено провадження у справі. В судовому засіданні позивач по первісному позову [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позов у повному обсязі, пояснення надали аналогічні змісту позовної заяви та відзиву на зустрічну позовну заяву, просили задовольнити первісний позов та відмовити у задоволенні зустрічного. При дослідженні аудіозапису наданому на флеш накопичувачу до суду, [PERSON] не заперечував про те, що дійсно запис розмови між ним, [PERSON] та [PERSON] щодо обіцяного оформлення земельних ділянок на імя [PERSON] та отримання саме [PERSON] за проведену роботу та вартість земельних ділянок грошових коштів відповідає дійсним обставинам справи та їх домовленостям. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом не визнали у повному обсязі та просили у його задоволенні відмовити, а зустрічний позов задовольнити, пояснення надали аналогічно викладеним у зустрічній позовній заяві. Допитана у судовому засіданні як свідок та третя особа [PERSON] , суду пояснила, що [PERSON] приблизно на весні 2015 року передавав грошові кошти [PERSON] у належному останньому автомобілі, за адресою вул. Короленка, м.Бровари, біля ринку, у якому розмірі вона не знає, оскільки кошти передавалися у згортку. Коли вони підїхали до них підійшов [PERSON] та сів на заднє сидіння до автомобіля. [PERSON] стверджувала про те, що кошти отримував [PERSON] для своїх власник потреб (бізнесу, так як його знайомий [PERSON] займався ремонтом автомобілей) та зобов`язувався повернути, про що була складена розписка. Розписка була написана [PERSON] без будь якого примусу чи тиску. [PERSON] також стверджувала, що із [PERSON] вона познайомилась вперше. Після дослідження у судовому засіданні звукозаписів, які містяться на флешці, [PERSON] не заперечувала про те, що розмови, які були записані між нею, [PERSON] та [PERSON] відповідають дійсності, і в неї перед [PERSON] є не виконані зобов`язання по оформленню земельних ділянок за які вона отримала кошти від [PERSON] . Суд вислухавши доводи [PERSON] та його представника [PERSON] , відповідача [PERSON] та його представника [PERSON] , третю особу та свідка [PERSON] , дослідивши письмові докази в справі, встановивши обставини у справі та відповідні правовідносини, дійшов до наступного висновку. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України\~доказами\~є\~будь-які\~дані,\~на\~підставі\~яких суд\~встановлює\~наявність\~або відсутність\~обставин\~(фактів),\~що\~обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення\~учасників\~справи,\~та\~інших\~обставин,\~які\~мають\~значення для\~вирішення\~справи. Ці\~дані\~встановлюються\~такими засобами: 1)\~письмовими,\~речовими\~і\~електронними доказами; 2)\~висновками\~експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно ст.\~80\~ЦПК України достатніми\~є докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч.1,\~5,\~6,\~7\~ст.\~81\~ЦПК України кожна\~сторона повинна\~довести ті\~обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~ встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що 06 березня 2015 року написана розписка [PERSON] про те, що він позичає у [PERSON] грошові кошти у розмірі 16000 доларів для ведення бізнесута зобов`язується повернути кошти протягом 3 місяців з процентною ставкою 10 % річних. У розписці зазначено, що розписка дана добровільно, без примусу, при свідках [PERSON] , [PERSON] (оригінал а.с. 24). Згідно витягу із Єдиного реєстру досудових розслідувань номер кримінального провадження 12018110130004226 від 10.10.2018 року, [PERSON] звернувся до Броварського відділу поліції Головного управління поліції Національної поліції Київській області із заявою у якій вказав, що 04 липня 2018 року о 15 год. 30 хв. невстановлена особа перебуваючи у квартирі [ADDRESS] шляхом обману заволоділа грошовими коштами [PERSON] у розмірі 200 доларів США під приводом встановлення йому нових вікон у квартирі. (а.с. 68) Таким чином вказаний витяг не може бути оцінений судом як належний доказ у даній справі. Згідно витягу із Єдиного реєстру досудових розслідувань номер кримінального провадження 12018110130003974 від 19.09.2018 року, [PERSON] звернувся до Броварського відділу поліції Головного управління поліції Національної поліції Київській області із заявою у якій вказав, що 15 серпня 2018 року о 17 год. 15 хв. невстановлена особа досудовим розслідуванням, перебуваючи за адресою [ADDRESS] , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин нанесла тілесні ушкодження [PERSON] (а.с. 69) Таким чином вказаний витяг не може бути оцінений судом як належний доказ у даній справі, оскільки не відноситься до предмету спору у даній справі. Із запису на флеш накопичувачі, запис VCE\-_151018_002_0, із розмови між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] встановлено, що у березні 2015 року між [PERSON] та [PERSON] була досягнута домовленість щодо оформлення на ім`я [PERSON] трьох земельних ділянок, що розташовані на території Калитянської селищної ради Броварського району Київської області. Для виконання вказаної домовленості [PERSON] було надано [PERSON] грошові кошти спочатку у розмірі 10000 доларів США, потім 1500 доларів США, і в наступному у розмірі 3000 доларів США. [PERSON] пообіцяла зробити роботу по виготовленню державних актів на земельні ділянки протягом 3х місяців, але так і не дотрималась домовленості. Зі слів [PERSON] він погодився написати [PERSON] розписку про те, що ніби це він отримав у [PERSON] у борг 16000 доларів США. Із розмови встановлено, що кожна із земельних ділянок коштувала 3300 доларів США, а послуги по оформленню інша частина отриманих коштів. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не заперечували про дійсність обставин зазначених у їх розмові, що міститься на записі. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Згідно із розписки від 06.03.2015 р., [PERSON] зобов`язувався повернути позичені кошти в сумі 16\~000,00 тисяч доларів США, проте дати отримання та повернення коштів не зазначено. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Отже, досліджуючи боргові розписки, суд для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України повинен виявити справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа. Саме такий правовий висновок про застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України міститься в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі N 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковими для всіх судів України. Зокрема, як убачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 року за наслідками розгляду справи № 6-79цс14, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Розписка може бути підставою для стягнення грошей лише за умови, якщо між сторонами виникли правовідносини позики і кошти реально передавались боржнику (ВС/КЦС у справі №753/11670/17 від 11.06.2021 року). Разом з тим, надана позивачем на підтвердження укладення договору позики розписка, оригінал якої досліджено судом, не може бути підтвердженням укладення між сторонами договору позики, оскільки відсутня фіксація факту передачі грошових коштів, саме [PERSON] , окрім того під час розгляду справи судом було встановлено, що підставою її складання не було отримання коштів [PERSON] у [PERSON] , вказана розписка була складена значно пізніше та після того, як грошові кошти у розмірі 14500 доларів США були особисто передані [PERSON] [PERSON] для оформлення на його ім`я земельних ділянок на території Калитянської селищної ради Броварського району Київської області. Сторони у судовому засіданні та під час прослуховування аудіо запису на флешці погодились, що розписка датована 06 березня 2015 року складена між [PERSON] та [PERSON] та мала на меті підтвердження поруки [PERSON] за зобов`язаннями [PERSON] перед [PERSON] . Із запису також встановлено, що [PERSON] дійсно отримала від [PERSON] 14500 доларів США. Враховуючи встановлені вище фактичні обставини справи та зазначені норми закону, та оскільки не було доведено факту отримання саме [PERSON] у [PERSON] грошових коштів які зазначені у договорі позики від 06 березня 2015 року, та відповідно факту існування боргового зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] , тому суд вважає, що позов про стягнення боргу за розпискою, а саме грошових коштів в сумі 16000, 00 доларів США із [PERSON] на користь [PERSON] є необґрунтованим, й за цих підстав в задоволенні позову слід відмовити. Щодо зустрічного позову слід зазначити про наступне. У своїй зустрічній позовній заяві позивач [PERSON] зазначив, що намагаючись вирішити питання в позасудовому порядку та без залучення правоохоронних органів, [PERSON] попросив у нього надати йому просту боргову розписку, а у зв`язку з тим, що [PERSON] не довіряв [PERSON] під його тиском [PERSON] був вимушений надати [PERSON] розписку, хоча коштів від [PERSON] він не отримував. Проста боргова розписка була написана під тиском [PERSON] , строком на три місяці, оскільки [PERSON] пообіцяла протягом трьох місяців вирішити питання щодо оформлення земельних ділянок на ім`я [PERSON] . \~ \~ \~ \~Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів встановлені статтями 215, 216 ЦК України. Згідно із статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямованими на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини (стаття 1051 ЦК України). Згідно зі статтею 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Верховний Суд зазначає, що для визнання правочину недійсним через вчинення його під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину, тобто насильство розуміється як заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Воно повинне виражатися в незаконних, не обов`язково злочинних, діях. На відміну від насильства, погроза полягає у здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце за наявності як неправомірних, так і правомірних дій. Вона може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли через обставини, які мали місце на момент його вчинення, були підстави вважати, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам. З`ясувавши всі обставини справи та дослідивши всі докази, надані сторонами на підтвердження своїх вимог і заперечень, розглядаючи позовні вимоги за зустрічним позовом в межах заявлених вимог та на підставі обставин зазначених у ньому, зважаючи, що будь яких доказів про застосування до [PERSON] зі сторони [PERSON] для написання розписки від 06 березня 2015 року, як фізичного так і психічного тиску не виявлено та під час розгляду справи не встановлено, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання розписки недійсною на підставі ст. 231 ЦК України.

Outcome: dismissed