Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: визнати недостовірною та такою, що порушуе немайнові права [PERSON] на повагу до його честi та гідностi, інформацiю, розмiщену [PERSON] [INFO] о 19-01 год. у груповому чаті «ПРАВЛІННЯ ОСББ» системи обміну миттевими повідомленнями «Viber» щодо [PERSON] наступного змісту: - Увійшов в змову з УБК; - Розповсюджує неправдиву інформацію щодо ОСББ; - Усі його дії направлені на знищення ОСББ на замовлення компанії УБК у корисних цілях, а саме допомогти УБК не виконувати рiшення суду, надати можливiсть УБК не добудувати електропiдстанцiю; - Наражає на небезпеку усіх мешканців будинку; - Замурував вхід до електрощитовоi ліфтів; - Обшив стiни венткамери горючими матеріалами; зобов`язати [PERSON] протягом 10 днів з дня набрання судовим рiшенням законноi сили спростувати розмiщену нею недостовірну інформацiю, шляхом розміщення у месенджерi «Viber» у груповій бесіді з назвою « ПРАВЛІННЯ ОСББ » повного тексту рішення суду та повідомлення із збереженням шрифтів та обсягу з наступним змістом: «Iнформацiя розмiщена мною [PERSON] у даному чаті щодо [PERSON] про те, що він: - Увійшов в змову з УБК; - Розповсюджує неправдиву інформацію щодо ОСББ; - Усі його дії направленi на знищення ОСББ на замовлення компанії УБК у корисних цілях, а сааме допомогти УБК не виконувати рішення суду, надати можливiсть УБК не добудувати електропiдстанцію; - Наражає на небезпеку усiх мешканців будинку; - Замурував вхід до електрощитової ліфтів; - Обшив стіни венткамери горючими матеріалами; є НЕДОСТОВІРНОЮ та такою, що не відповідає дійсності»; стягнути з [PERSON] на користь позивача суму упущеноi вигоди у розмiрi 2 313 203, 60 гривень; стягнути з [PERSON] на користь позивача моральну шкоду, завдану розмiщенням недостовiрноi iнформації, у розмiрi 195 220 гривень. Свої вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві власності належать квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] (ОСББ «Червонозоряний, 4-Г»). Основним засобом комунікації між співвласниками вказаного будинку виступає система обміну миттєвими повідомленнями «Viber», а саме створений у ній груповий чат « ПРАВЛІННЯ ОСББ », до якого входить 86 учасників-співвласників будинку. 01 жовтня 2020 року, зі свого номеру телефону - [NUMBER] , відповідач надіслала до групового чату «ПРАВЛІННЯ ОСББ» у «Viber» фото, на якому зображено аркуш А-4, серед іншого, з наступною інформацією: «… Проте, власник 2 квартир [PERSON] , увійшовши в змову з УБК, розповсюджує неправдиву інформацію щодо Правлiння ОСББ. … Всі дії [PERSON] направлені на знищення ОСББ на замовлення компанії УБК у корисних цілях, а саме: 1. Допомогти УБК не виконувати рішення суду; 2. Надати можливість УБК не добудовувати електропідстанцію. Ми вже маємо наслідки діяльності [PERSON] , якими вiн наражає на небезпеку усіх мешканців нашого будинку: ... Замурований вхід до електрощитової ліфтів. Обшивка стін венткамери горючими матеріалами...» Належність номера телефону [NUMBER] відповідачу підтверджується протоколом її допиту в якості свідка від 23 лютого 2021 року у кримінальному провадженнi № 12020100090005689. Факт розміщення вказаного фото вiдповiдачем у груповому чаті «ПРАВЛІННЯ ОСББ» у месенджері «Viber» зафіксовано висновком комп`ютерно-технічної експертизи листування у системі обміну миттєвими повідомленнями Viber за результатами проведеноi фіксації № 14986 вiд 24 грудня 2020 року. За результатами проведення семантико-текстуальноi (лінгвістичної) експертизи, про що складено висновок експерта № 14997 від 16 лютого 2021 року встановлено, що: у тексті документа, оприлюдненого вiдповiдачем, наявнi висловлювання, які містять інформацію негативного характеру щодо позивача; зміст документа, оприлюдненого вiдповiдачем, полягає у повідомленнi невизначеному колу осіб інформації про перемоги ОСББ у судах та дії [PERSON] , спрямованi проти ОСББ на користь iнших сторiн у цих судових справах (ЗАТ УБК та компанії УБК-Сервіс, а також про недотримання [PERSON] норм проживання у багатоквартирному будинку, що наражає на небезпеку iнших мешканців цього будинку); висловлення негативного характеру щодо особи [PERSON] , наявні у тексті документу, оприлюдненого відповідачем у груповому чаті «Правління ОСББ» викладені у формі фактичних тверджень. Отже, поширені відповідачем обставини, по-перше, є такими, що можуть бути перевірені на предмет достовірності; по-друге, подані відповідачем не інакше, як факти, що виключають можливість тлумачення даної інформації як «оціночне судження»; по-третє, здатні скласти враження про позивача, як про особу, яка нібито має на меті ворожнечу з іншими співвласниками багатоквартирного будинку та наражання їх на небезпеку, нехтуючи при цьому усілякими принципами добросусідства та яка має корисливі мотиви таких діянь. З огляду на це, поширена відповідачем інформація підлягає спростуванню у обраний позивачем спосіб, а саме у такий самий спосіб, в який було поширено недостовірну інформацію. Крім того, позивач зазначає, що 12 жовтня 2020 року між ним та [PERSON] було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом, згідно з яким сторони приймають на себе зобов`язання укласти договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до пункту 1.3. договір купівлі-продажу вказаної вище квартири мав бути укладений до 12 лютого 2021 року включно. Однак 12 лютого 2021 року він отримав повідомлення-вимогу від [PERSON] (покупця), якою останній повідомив про порушення позивачем умов Попереднього договору, а також про неможливість укладання Основного договору купівлі-продажу у подальшому. Мотивуючи тим, що за змістом пункту 2.3. договору, якщо [PERSON] буде встановлений факт наявного конфлікту, або факт наявності підстав, що можуть спричинити конфлікт, який може будь-яким чином вплинути на безперешкодне користування квартирою, в тому числі, але не виключно, з питань мирного володіння майном та добросусідства, або якщо стане відомо про факти, які ставлять під сумнів доброчесність та добропорядність продавця, що прямо чи опосередковано впливатиме на належне володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою, це буде підставою вважати про невиконання або неналежне виконання умов з боку продавця - [PERSON] . Позивач зазначає, що покупцю стало відомо про розміщення у груповому чаті Viber iз назвою « ПРАВЛІННЯ ОСББ » інформації стосовного нього та що така інформація викликає у нього стурбованість та сумніви у здатності безперешкодно користуватись вказаною квартирою у майбyтньомy та мати сприятливі стосунки з іншими співвласниками у цьому багатоквартирному будинку. Таким чином, як вбачається з вищенаведеного, підставою відмови покупця від подальшого підписання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] слугує ніщо інше, як повідомлення, розміщене відповідачем у груповому чаті «ПРАВЛІННЯ ОСББ», що містить недостовірну негативну інформацію щодо позивача, тобто внаслідок дій відповідача йому завдано збитку у формі упущеної вигоди, оскільки якби відповідач не поширила недостовірну інформацію про позивача, останній одержав би дохід з продажу квартири у сумі 2 313 203,60 грн (підпункт 1 пункту 1.3. Попереднього договору). Також позивач вказує, що зміст та характер поширеної інформації, твердження відповідача відносно нього формують негативну громадську думку інших співвласників багатоквартирного будинку про нього, руйнують імідж та репутацію позивача; необхідність виправдовуватись кожен раз при зустрічі з сусідами та іншими співвласниками, що завдає значних душевних страждань; необхідністю зміни звичайної поведінки та звичного способу життя (уникнення спілкування з сусідами та іншими співвласниками, втрата звичних життєвих зв`язків); необхідність прикладання додаткових зусиль для відновлення попереднього стану відношень з іншими власниками квартир та приміщень у багатоквартирному будинку; тривале перебування під стресом, викликане розповсюдженням недостовірної інформації негативного характеру; донесення недостовірної інформації негативного характеру до відома великої кількості осіб (не менше, ніж 86 осіб); суттєвість наслідків поширення такої інформації та розміру завданих збитків (зірвано угоду купівлі- продажу квартири вартістю 2 313 203,60 грн); різке погіршення фізичного та морального стану здоров`я, викликане погіршенням стосунків з сусідами; психотравмуючими подіями: необхідністю нести витрати грошових коштів та часу не на сім`ю та задоволення власних потреб, а на необхідність отримання висновків експертів, послуги адвокатів, судові збори та інші супутні витрати у зв`язку з необхідністю захисту порушених прав у судовому порядку, позивач вважає співмірним стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 86 прожиткових мінімумів для працездатних осіб - 195 220 грн як достатній справедливий розмір сатисфакції. З огляду на викладене, поширена [NUMBER] є такою, що не відповідає дійсності, завдає шкоди честi та гідності позивача та поширення якої є недопустимим, з огляду на що вважає за необхідне захистити порушені права у судовому порядку шляхом зобов`язання відповідача спростувати поширену нею недостовірну інформацію, а також стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду та упущену вигоду, завдану внаслідок поширення недостовірної інформації, тому звернувся до суду з указаним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 лютого 2021 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою суду від 03 березня 2021 року за вказаним вище позовом відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Згідно з даними зворотніх повідомлень про вручення поштових відправлень, учасники справи отримали копії ухвал про відкриття провадження, а відповідач також отримав копію позовної заяви з додатками. 23 червня 2021 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено вказану справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі, посилаючись на обставини викладенні в заяві, просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомила. Крім того, у встановлений судом строк, не скористалась своїм правом на подання відзиву, тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно з частиною другою та третьою статті 34 Конституції України і статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Судом установлено, що позивач є власником квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 233518953 від 20 листопада 2020 року та № 245714160 від 24 лютого 2021 року. Позивач зазначає що 01 жовтня 2020 року, з номеру телефону « [NUMBER] », відповідач надіслала до групового чату «ПРАВЛІННЯ ОСББ» у «Viber» фото, на якому зображено аркуш А-4, серед іншого, з наступною інформацією: «… Проте, власник 2 квартир на 27 техповерсі, [PERSON] , увійшовши в змову з УБК, розповсюджує неправдиву інформацію щодо Правлiння ОСББ та в різний спосіб намагається отримати оригінали документів ОСББ, які у суді вимагав представник ЗАТ УБК. Спочатку це була письмова вимога, проте відповідь на сві лист [PERSON] не забрав з поштового відділення. Наступним кроком була заява до поліції з неправдивою інформацією щодо пошкодження ліфтів керівництвом ОСББ. А наостанок заява до антирейдерського комітету Мінюсту щодо скасування реєстрації Уставу ОСББ. Всі дії [PERSON] направлені на знищення ОСББ на замовлення компанії УБК у корисних цілях, а саме: 1. Допомогти УБК не виконувати рішення суду; 2. Надати можливість УБК не добудовувати електропідстанцію. Ми вже маємо наслідки діяльності [PERSON] , якими вiн наражає на небезпеку усіх мешканців нашого будинку: 1. Перекритий доступ до загального балкону на 27 техповерсі. 2. Замурований вхід до електрощитової ліфтів. 3. Самовільна обшивка стін венткамери горючими матеріалами. 4. Встановлення на балконі 27 поверху скатної покрівлі без снігозатримувачів, уявімо наслідки падіння снігу та льоду з такої висоти. На всі зауваження не реагує. Прикро, що деякі мешканці нашого будинку допомагають [PERSON] , не розуміючи наслідків його діяльності». Позивач, звертаючись до суду з указаним позовом, посилався на те, що поширена відповідачем у груповому чаті «ПРАВЛІННЯ ОСББ» у «Viber» вищевказана інформація не відповідає дійсності та завдає шкоди честі і гідності. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно із статтею 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації; спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила; спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Автором є особа, від якої пролунали певні висловлювання, зміст яких став підставою для позову про спростування недостовірної інформації. Автор одночасно є і поширювачем інформації. Автор відповідає за зміст повідомленою ним інформації. Поширювачем інформації також може бути особа, із використанням технічних можливостей якої поширена автором інформація набула ще більшого розголосу. Судом установлено, що факт поширення відповідачем вищевказаної інформації доведено наявними в матеріалах справи доказами, а саме, протоколом допиту відповідача в якості свідка у кримінальному провадженні, яким підтверджено, що номер телефону « [NUMBER] » належить [PERSON] та висновком комп`ютерно-технічної експертизи від 24 грудня 2020 року № 14986, яким підтверджено факт розміщення вищевказаного фото у груповому чаті «ПРАВЛІННЯ ОСББ». Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно положень статті 277 ЦК України і статті 12,13 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Частиною другою статті 302 ЦК України на особу, яка поширює інформацію, покладено обов`язок переконатися в її достовірності. Згідно з положеннями статті 277 ЦК України та статті 10 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Положеннями статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбаченого статтею 10 Конвенції. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. У рішенні у справі «Ляшко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Ураховуючи викладене, поширена відповідачем відповідачем інформація, враховуючи контекст і характер застосованих мовних засобів та стилістичних прийомів, є її оціночними судженнями. Зокрема відповідачем, яка займала посаду секретаря в ОСББ «Червонозоряний, 4-Г», надано власну критичну оцінку дій [PERSON] , як власника двох квартир по [ADDRESS] , та фактів, які відображають суб`єктивні думки та погляди відповідача, що в силу статті 30 Закону України «Про інформацію» спростуванню не підлягають. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Перевіряючи обґрунтованість доводів позивача, в матеріалах справи міститься Висновок експерта № 14997 лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи від 16 лютого 2021 року, відповідно до якого у тексті докумету, оприлюдненого 01 жовтня 2020 року о 19-01 год., наявні висловлювання, які містять інформацію негативного характеру про [PERSON] ; висловлювання негативного характеру щодо [PERSON] викладені у формі фактичних тверджень. Однак суд відноситься до нього критично, оскільки в силу положень частини першої статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статті 89 цьогоКодексу Так, відповідно до п. 1.2.1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08 жовтня 1998 року №53/5, лінгвістична експертиза відноситься до криміналістичних експертиз. В свою чергу, частиною третьою статті 7 Закону України «Про судову експертизу» визначено, що виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз. Доказів тому, що долучений до позову експертний висновок виготовлений державною спеціалізованою установою, матеріали справи не містять. За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, оскільки думки, переконання та критична оцінка певних фактів і недоліків не є предметом судового захисту, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог стосовно визнання інформації недостовірною та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію слід відмовити. Щодо позовних вимог про відшкодування упущеної вигоди та моральної шкоди, то суд зазначає, що вони є похідними від вимоги про визнання поширеної інформації недостовірною та такою, що порушує право на повагу його честі та гідності, тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed