Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про відшкодування моральної шкоди за акт дискримінації права на захист споживача, права на повагу до гідності фізичної особи, права на захист від неправомірних обмежень, що розпочався 22.04.2017 року і тягнеться далі та призвів до душевних страждань позивача та суттєвого погіршення творчих здібностей позивача, в якій просив ухвалити рішення, яким зобов`язати ПАТ «Укртелеком» відшкодувати йому, [PERSON] завдану моральну шкоду, що завдана актом дискримінації права на захист споживача, права на повагу до гідності фізичної особи, права на захист від неправомірних обмежень у формі утиску (котрим завдано йому душевних страждань та суттєво погіршив його творчі здібності у формі втрати здатності створювати зображення гладіолусів) шляхом передачі позивачеві у власність грошових коштів у сумі 98 000000,00 (дев`яносто вісім мільйонів) гривень; а також зобов`язати ПАТ «Укртелеком» спростувати твердження про те, що він [PERSON] є боржником по відношенню до ПАТ «Укртелеком» шляхом надання йому належним чином оформленого службового документа, який свідчить про те, що він [PERSON] не є боржником по відношенню до ПАТ «Укртелеком» та не має договірних відносин з ПАТ «Укртелеком». Розглянути заяву без його участі. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що відповідачем відбулося поширення про нього недостовірної інформації про неіснуючу заборгованість у розмірі 168,30 грн. згідно рахунку від 31.03.2017 року, хоча станом на 01.01.2017 року [PERSON] не мав боргів у відносинах з ПАТ «Укртелеком», бо в рахунку 31.01.2017 року зазначено, що борг [PERSON] станом на 01 січня 2017 року становить 0,00 грн., таке діяння відповідача вважає протиправним актом дискримінації права людини на повагу до її гідності, яким завдано образу його гідності, що вчинив глибоко негативний вплив і він втратив здатність до нормальної творчої діяльності, а саме він втратив здатність створювати зображення гладіолусів. Позивач у судове засідання не з`явився, в прохальній частині позову просив розглядати дану позовну заяву без його присутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився з невідомої суду причини, відзиву на позов та будь-яких заяв не подавали. Відповідно до ст.\~280\~ЦПК\~України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на що, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Ухвалою суду від 22.11.2021 року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з матеріалами справи, суд встановив наступне. Частиною 2 ст. 19 Конституції України, передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу і одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або забезпечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 12 серпня 2005 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «Укртелеком» був укладений договір №61377996 про надання послуг електрозв`язку, невід`ємною частиною якого є Додаткова угода №1 від 12 серпня 2005 року. 12 грудня 2016 року [PERSON] направив ПАТ «Укртелеком» лист про розірвання договору №61377996 від 12 серпня 2005 року про надання послуг електрозв`язку через відсутність потреби в отриманні послуг від ПАТ «Укртелеком». 02 лютого 2017 року позивачем було отримано лист ПАТ «Укртелеком» №12і240-Б47505182 від 28 грудня 2016 року про роз`яснення процедури відключення телекомунікаційних послуг та розірвання договору. 22 лютого 2017 року [PERSON] отримав від ПАТ «Укртелеком» повідомлення про оплату рахунку за січень 2017 року, згідно якого заборгованість [PERSON] станом на 01 січня 2017 року становить 0,00 грн. У квітні 2017 року [PERSON] отримав від ПАТ «Укртелеком» повідомлення про оплату рахунку від 31.03.2017 року, що станом на 01.04.2017 року існує заборгованість [PERSON] у розмірі 168,30 грн. Позивач вважає, що ПАТ «Укртелеком» після здійснення процедури розірвання Договору №61377996 про надання послуг електрозв`язку протиправно вимагає сплатити заборгованість у розмірі 168,30 грн. і в такий шахрайський спосіб ПАТ «Укртелеком» визнає позивача боржником, вважає що самим фактом створення та надіслання ПАТ «Укртелеком» листа, відповідач грубо порушив норми ст. 19 ч. 5 п. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 6 ч. 1, 2 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», ст. 24 ч. 2, ст. 28 ч. 1, ст. 42 ч. 4 Конституції України, ст. 1, 3, 14, 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 5, 7, 26 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 3 п. b), п. е) Резолюції 39/248 Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживач»» від 09.04.1985 р., ПАТ «Укртелеком» завдав моральну шкоду яку він оцінив в 98\~000\~000,00 гривень, внаслідок чого звернувся до суду з даним позовом про захист його прав та відшкодування моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України телекомунікаційні послуги оформляються двохсторонніми консенсуальними договорами; є послугами, які споживаються в процесі надання. У зв`язку з чим та згідно Основних умов, затверджених НКРЗ, Договори про надання телекомунікаційних послуг є публічними договорами, договорами приєднання та договорами пролонгованої дії (безперервної) за відсутності відмови споживача від отримання послуг в подальшому. Згідно пункту 1.4. «Основних вимог до договору про надання телекомунікаційних послуг», затверджених рішенням НКРЗІ від 29.11.2012 року за № 624, оператори повинні оприлюднювати форми договорів та умови публічних договорів на своїх веб-сайтах. Згідно з п. 7.5. Договору, п. 3.2.1, 4.2.2, 4.2.4, 4.4.8, 6.5.2 Умов надання\~телекомунікаційних послуг ПАТ «Укртелеком» відповідно до\~порядку припинення\~дії Договору з Відповідачем Позивач, як фізична особа повинен особисто звернутись із заявою за місцем укладення Договору (ст. 647 ЦК України) із наданням необхідних документів та в тій же формі, як і договір (ст. 654 ЦК України). При цьому, згідно п. 1.3. Умов, останні встановлюються та змінюються Відповідачем в односторонньому порядку, набирають чинність через сім календарних днів після розміщення (оприлюднення) на офіційному веб-сайті Укртелекому. Водночас, Абонент зобов`язаний самостійно слідкувати за зміною діючих Умов (п.4.2.1 Умов). Умови надаються в паперовому вигляді лише на вимогу Абонента. Згідно пункту 1.4. Умов, вказані Умови є складовою частиною укладеного між Укртелекомом та Абонентом Договору. Відповідно до ст. 651 ЦК України розірвання договору допускається за згодою сторін (двохсторонні правовідносини). Одностороннє розірвання\~договору (ст.\~652\~ЦК України) можливо у випадках істотних порушень умов договору, встановлених законом або договором або за рішенням суду. Умовами не передбачено односторонньої відмови абонента від Договору без рішення суду. Крім того, Позивач зазначає причиною розірвання договору - «відсутність необхідності», що не є істотним порушенням умов договору. Згідно Порядку, розрахунків за надані послуги Укртелеком за кожний розрахунковий період безоплатно надсилає Абоненту рахунок (у паперовому вигляді та/або в електронному вигляді на поштову та/або електронну адресу Абонента) на оплату послуг (п. 5.6 Умов). При цьому, згідно п. 5.7. Умов в разі неотримання рахунка до десятого числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, або здійснення розрахунків без рахунку Абонент може звернутися до Укртелекому для отримання інформації про належну до сплати суму та в разі потреби отримати рахунок. Неотримання рахунка не звільняє Абонента від зобов`язань. Отже, [PERSON] фактично не розірвав наявний договір про надання телекомунікаційних послуг та на цілком законних підставах ПАТ «Укртелеком» зобов`язаний був надавати на його адресу спірні рахунки. Тому суд прийшов до висновку, що дії відповідача не носять протиправних характер. Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором, зокрема, відшкодування моральної шкоди. Правовідносини, що виникли між Позивачем та Відповідачем у даній справі є договірними. Договором про надання телекомунікаційних послуг можливість відшкодування моральної шкоди не передбачено. Окрім того, згідно Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі мають право на відшкодування збитків, завданих (роботами, послугами) неналежної якості, а також моральної шкоди, заподіяної небезпечним для життя і здоров`я людей товарами (роботами, послугами), у випадках, передбачених законом. Так, [PERSON] не надав доказів про те, що саме послуги телекомунікаційного зв`язку є небезпечними для життя і здоров`я. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно із ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суду необхідно з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] в позовній заяві не надав належних та допустимих доказів спричинення йому моральної шкоди та на підтвердження факту заподіяння ПАТ «Укртелеком» моральних страждань. Недостовірну інформацію можна визначити як інформацію, що належить до однієї з двох таких категорій: інформація про суб`єкта, яка була поширена і сприймається негативно принаймні певною групою членів суспільства, що може спричинити порушення немайнових прав відповідної особи, при цьому відсутнє чинне рішення суду щодо достовірності/недостовірності такої інформації (презюмовано недостовірна); та будь-яку інформацію, недостовірність якої встановлена судом (доведено недостовірна). Згідно п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюванної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Тобто, Відповідач в даному випадку є фізична особа. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча, б одній сторонній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначити характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Аналізуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що [PERSON] не довів того факту, що ПАТ «Укртелеком» взагалі поширена будь-яка недостовірна інформація, що може завдати шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджати повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право (творчі здібності); оціночні твердження самого позивача, який стверджує, що це фактичні дані, які підлягають спростуванню не є правовою підставою для вказаної категорії захисту прав, а саме зобов`язання відповідача публічно вибачитися; не підтвердження заподіяння моральної шкоди. Таким чином, суд прийшов до висновку, що склад цивільного правопорушення щодо спростування поширеної недостовірної інформації відсутній. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню про ухвалення судного рішення. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», в судовому засіданні необхідно дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Суд не може надати належну правову оцінку позовним вимогам позивача, оскільки останнім, не надано жодного доказу на підтвердження своїх позовних вимог. Позивачем не доведений належними доказами факт завдання йому моральної шкоди, оскільки відповідні процесуальні рішення щодо встановлення вини відповідача відсутні. Крім того, позивачем у позові не зазначено та не надано жодних доказів, яким чином та з яких підстав проявляється дискримінація чи утиск відносно нього зі сторони відповідача. Згідно п. 2 ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», дискримінацією є ситуація, за якої особа або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними, зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Відповідно до п. 7 ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», утиск - небажана для особи або групи осіб поведінка, метою або наслідком якої є приниження їх людської гідності за певними ознаками або створення стосовно такої особи чи групи осіб напруженої, ворожої, образливої або зневажливої атмосфери. Проаналізувавши вищезазначені норми права, судом не встановлено жодних критеріїв утиску відносно позивача зі сторони відповідача, тому посилання [PERSON] на акт дискримінації відносно нього суд вважає необґрунтованими. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про те, що судові витрати підлягають компенсації за рахунок держави, оскільки у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, відмовлено. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed