Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-06 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідачів про стягнення матеріальної моральної шкоди завданої злочином, а саме шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди посилаючись на те, що 27 червня 2019 року близько 21 години 30 хвилин по автодорозі «Полтава- Олександрія» з боку с.Мачухи Полтавського району в бік м. Полтави рухався автомобіль «ЗАЗ Sens» д.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . У районі недобудованої естакади, що біля с. Розсошенці Полтавського району Полтавської області [PERSON] , рухаючись з перевищенням дозволеної швидкості руху, грубо порушуючи вимоги п.10.1 ПДР України, змінив напрямок руху, не переконавшись в безпечності маневру, перетнув лінію повздовжньої розмітки 1.1., виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем «Богдан -211040» д.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . \~ \~ \~ \~Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобіля «Богдан -211040» д.н. [NUMBER] [PERSON] (на момент ДТП - [PERSON] ) отримала чисельні тілесні ушкодження, у вигляді: закритого черезвертлюгового перелому лівого стегна, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, чисельних саден тулуба та голови, які кваліфікуються, як ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я (п.2.2.1., 2.2.2. «Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу № 6 МОЗ України № 6 від 17.01.1995). За даним фактом Полтавським РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області було відкрито кримінальне провадження №12019170300000702 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України. Кримінальне провадження було розглянуто Полтавським районним судом Полтавської області і обвинуваченого [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні даного кримінального правопорушення. [PERSON] подав апеляційну скаргу у Полтавський апеляційний суд щодо оскарження даного рішення. Полтавський апеляційний суд залишив скаргу обвинуваченого [PERSON] без задоволення, а вирок Полтавського районного суду Полтавської області стосовно [PERSON] - без змін. У зв`язку з необхідністю проведення курсу лікування позивачка перебувала на лікуванні у різних медичних закладах. До цього часу проходить періодично курси лікування, оскільки перелом був дуже складний, розташований в такому місці, що не міг бути іммобілізований, і моє здоров`я до цього часу не відновилося. Позивачка не відразу розпочала збирати чеки на лікування, тому можу надати лише їх частину. Витрати на лікування становлять суму 53868 грн. 25 копійок. Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ4508435 (далі поліс ОСЦПВ) цивільна відповідальність особи, яка керувала автомобілем «ЗАЗ Sens» д.н. [NUMBER] була застрахована в ТДВ Страхова Компанія «Альфа-Гарант». Заяву про страхове відшкодування та копії документів, які підтверджують завдану життю та здоров`ю шкоду внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, позивачка відправила рекомендованим листом до ТДВ СК «Альфа-Гарант». Має повідомлення про отримання цих документів представниками страхової компанії, але позивачка не одержала від них офіційної відповіді у встановлений законодавством строк. Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ4508435, страхова сума (ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 100 000 (сто тисяч) гривень. Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 1 березня 2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Стаття 979 ЦК України визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором, відшкодувати витрати, понесені страхувальником у разі настання страхового випадку з метою запобігання або зменшення збитків, якщо це встановлено договором. У відповідності до ч. 1. ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта. Згідно до ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 25 вищезгаданого закону, здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування), і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином витрати на лікування підлягають стягненню з відповідачів. Відповідно ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступені вини особи, яка заподіяла моральну шкоду, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Моральну шкоду, завдану позивачці мені відповідачем, вбачає у тому, що вона була до ДТП абсолютно здоровою, а після аварії вимушена постійно (практично кожного місяця) проходити черговий курс лікування. У зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, позивачка отримала тяжку травму ноги, а саме закритий черезвертлюговий перелом лівого стегна. Тому лікарі були змушені зробити мені екстренну операцію, яка тривала більше 5 годин, і встановити імплантант на місце перелому, з яким їй тепер жити все життя. Оскільки операція була дуже тяжка, позивачці робили два види наркозу: спинномозковий і загальний. При дії спинномозкової анестезії вона відчувала всі хірургічні втручання, що робили з її ногою, і це дуже важко вплинуло на її моральний стан. Коли закінчилася дія місцевого наркозу, і ще не почала діяти загальна анестезія, вона повністю відчувала гострий біль, оскільки в неї була зламана нога і розрізана шкіра. Після операції позивачка провела ще більше двох тижнів в лікарні, де їй давали декілька разів на день знеболюючі препарати, адже без них вона не могла переносити нестерпний біль. У зв`язку з переломом ноги і операцією, позивачка втратила велику кількість крові, і в неї розвинулася анемія, якої не вдалося позбутися за допомогою медпрепаратів, і їй змушені були робити переливання крові. У зв`язку з великою кількістю ліків, які позивачка вживала в лікарні і вдома для усунення наслідків травми й операції, в неї з`явилися проблеми зі шлунком та кишечником, тому їй знову довелося приймати нові ліки. Крім серйозного перелому лівого стегна, позивачка також отримала закриту черепно-мозкову травму та струс мозку. У зв`язку з цим, її довго мучили безсоння, кошмари про ДТП, тривога та страх. Для усунення цих наслідків аварії їй довелося неодноразово звертатися до невропатолога і приймати ліки, які в ході лікування принесли багато побічних ефектів для її організму. У лікарні протягом трьох тижнів вона не могла встати з ліжка, а вдома більше чотирьох місяців пересувалася за допомогою костилів, і ще протягом п`яти місяців ходила з палицею, та ще довго шкутильгала. І весь цей час їй був потрібний догляд і допомога, адже вона не могла самостійно виконувати елементарні побутові функції в повсякденному житті, що викликало постійні переживання і негативно впливало на її моральний стан. Під час лікарняного позивачку направили на проходження медико-соціально-експертної комісії, щоб розглянути надання їй групи інвалідності. Але групу інвалідності вона не отримала, і втратила відповідні виплати через вимушений перерваний лікарняний, так як змушена була повернутися на роботу, щоб забезпечувати себе і своє подальше лікування. У неї закінчувався строковий трудовий договір на роботі і у зв`язку з довгою відсутністю на роботі, їй грозило звільнення з роботи, втрата місця роботи і всяких засобів для існування. Позивачці потрібно було самій оплачувати своє лікування, адже відповідач ніяким чином не допоміг їй в цьому. Позивачка працювала з постійним болем, ризикуючи своїм здоров`ям, і вся її зарплату йшла на ліки і витрати на таксі, адже не могла іншим чином дістатися до роботи. Раніше позивачка працювала викладачем у вищому навчальному закладі, де її робота була пов`язана з постійним рухом. Позивачці важко було її виконувати, адже мова йшла про встановлення їй інвалідності, і це в молодому віці. Позивачка змушена була часто йти на лікарняний, що практично унеможливлювало у достатній мірі виконання її професійних обов`язків. Якщо вона раніше мала нормальний дохід, стабільну заробітну плату, то потім це змінилося. Позивачка змушена була менше працювати, а гроші йшли виключно на лікування. У неї часто болить голова та нога, а при тривалій ходьбі, позивачка змушена вживати знеболюючі лікарські препарати, які зовсім не корисні для її організму. На даний час вона постійно перебуваю під наглядом лікарів. Рухові функції ноги повністю не відновилися, вона не може піднімати предмети, важчі кількох кілограмів, і виконувати роботи, пов`язані з будь-яким, навіть найменшим навантаженням. Після аварії її здоров`я ослабло, дуже знизився імунітет, часто хворію простудними захворюваннями. Тому позивачці постійно доводиться вживати препарати для відновлення організму, зокрема з вмістом кальцію і заліза для подолання анемії, вітаміни, препарати для підвищення імунітету, різні ліки для відновлення шлунково-кишкового тракту, та інші. На час подання позову позивачка була вагітна. У зв`язку з травмою ноги, закритою черепно-мозковою травмою та струсом мозку, отриманими в ДТП, її вагітність проходила важко. Позивачці тяжко ходити, всю вагітність її турбували болі в нозі, часті безсоння, болить голова. Завагітнівши, їй прийшлося звільнитися за станом здоров`я. У зв`язку з болем в нозі, їй доводиться більшу частину часу дотримуватися постільного режиму. Вона більше не змогла виконувати свої професійні обов`язки, цим самим втративши місце роботи, джерело свого доходу та декретні виплати. Позивачка втратила стабільну роботу і в майбутньому їй прийдеться шукати нову. А в зв`язку з наслідками ДТП для її здоров`я, знайти нову роботу їй буде набагато важче, ніж це було до аварії. І це звичайно ж позначиться на її майбутній заробітній платі, адже вона вже не зможу виконувати той об`єм роботи, що раніше, і можливо прийдеться брати лікарняні. У зв`язку з травмами і встановленим імплантатом на місці перелому, позивачка не може народжувати самостійно, тому їй призначено плановий кесаревий розтин. І як будь-яка операція, це невідомі наслідки для неї і дитини. Але точно знадобиться знову робити анестезію, вживати препарати для відновлення і проходити реабілітацію. Цього б всього можна було б уникнути, якби не ДТП, адже крім цього у неї більше не має показань для кесаревого розтину, а тільки ті, що викликані наслідками аварії. При наступній вагітності мені теж прийдеться все це знову переживати, і знову робити плановий кесаревий розтин та проходити довгі реабілітації. Раніше позивачка у вільний час спілкувалася з рідними та близькими, разом вони часто збиралися, святкували родинні свята, крім цього вона ходила в спортивний зал. То тепер, «завдяки» відповідачу все змінилося, він завдав їй і її сім`ї великих страждань, найгірше те, що вона не можу знати коли все це закінчиться. Замість відпочинку, позивачка тепер ходжу на прийом до лікарів, замість свят проходжу курс лікування. Отримані травми не дали їй можливість досі повернутися до повноцінного життя, яке в неї було раніше. Крім того, поведінка відповідача є зухвалою, що виражається у повному ігноруванні відшкодування витрат на моє лікування та відсутність будь-яких дій з його боку по відновленню мого здоров`я. Відсутня навіть моральна підтримка як особи, дії якої призвели до завданої мені шкоди. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У даному випадку моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. \~ \~ \~ \~Стаття 23 ЦКУ передбачає, що ступінь вини при визначенні відшкодування враховується тільки в тому випадку, якщо вина є підставою для відшкодування. У зв`язку з викладеним позивачка оцінює спричинену їй моральну шкоду в сумі 540 000 гривень, які просить стягнути з [PERSON] . Позивачка в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі надавши пояснення аналогічні , що і в позові додавши також , що час розгляду справи вона народила дитину і у зв`язку з отриманими травмами лікарі були змушені робити їй кесерів розтин. Також зазначила , що іншого учасника водія- [PERSON] вона не залучала оскільки за рішенням суду в ДТП визнаний винуватцем [PERSON] а тому вона і подала позов до останнього. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні з підстав викладених у відзиві та підтримав позицію свого захисника. У відзиві на позов [PERSON] просить відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди відносно нього не підлягають задоволенню, так як згідно із ст. 22 «Закону про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в подальшому Закон), із настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом порядку. Згідно із ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), але в цьому конкретному випадку страхова сума перекриває завдану матеріальну шкоду. Виниклі правовідносини по завданню шкоду регулюються положеннями ч.2 ст. 1188 ЦК України: Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини, тобто відповідачем по цивільній справі повинен бути і водій іншого транспортного засобу [PERSON] . При відшкодуванні моральної шкоди вважаю необхідним урахувати п.4 Постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»: Відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи,які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування,не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідач вважає, що позивачем не надано допустимих доказів на підтвердження завданої моральної шкоди. Окрім того,відповідно до ст.26-1 Закону, відповідач - Страхова компанія «Альфа-Гарант» також несе відповідальність за завдання моральної шкоди у розмірі 5 відсотків від суми виплати відшкодування матеріальної шкоди, що позивачем також не було враховано. Представник відповідача адвокат Балабанов А.О. в судовому засіданні звернув увагу на те, що позивачкою не доведено причинний зв`язок між отриманими травмами в наслідок ДТП та наслідками на які вона посилається як на погіршення здоров`я зокрема проведення кесеревого розтину при народженні дитини а також іншим погіршенням здоров`я зазначеного в позові позивачкою та у зв`язку з чим їй необхідно було придбувати ліки. Також зазначив про необхідність обов`язкового залучення у справі іншого учасника ДТП водія [PERSON] , що не було зроблено позивачкою та про ту обставину, що саме страхова компанія повинна відшкодувати позивачці завдані збитки і вразі недостатності страхового відшкодування остання мала б право звернутися з позовом до [PERSON] . З огляду на зазначені обставини вказав на безпідставність позовних вимог та прохав відмовити в задоволенні позову до [PERSON] . Представник відповідача ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» у судове засідання не з`явився, про причини нез`явлення не повідомив, викликався належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи приходить до висновку що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Як встановлено судом, [PERSON] 27.06.2019 року приблизно о 21-30 год., в темну пору доби, керуючи автомобілем марки ЗАЗ «Sens», д.н.з. [NUMBER] , рухався по автодорозі « Полтава-Олександрія » в напрямку від с. Мачухи Полтавського району до м. Полтави. Проїхавши недобудовану автомобільну естакаду перед с. Розсошенці Полтавського району, [PERSON] , всупереч вимог дорожнього знаку 3.29 « Обмеження максимальної швидкості руху » розділу 33 ПДР України, рухаючись зі швидкістю 60 км/год., що перевищує максимально-дозволену швидкість на даній ділянці дороги рівну 50 км/год., не переконався в безпечності виконуваного ним маневру, змінив напрямок руху, виїхав на смугу зустрічного руху, при цьому пересік дорожню розмітку 1.1 розділу 34 ПДР України, чим своїми діями створив небезпеку для руху водію автомобілю марки « Богдан 211040 », д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , з яким в подальшому допустив зіткнення передніми лівими частинами транспортних засобів. В результаті недотримання водієм [PERSON] вимог дорожнього знаку 3.29 « Обмеження максимальної швидкості руху » розділу 33 та п.п. 10.1 та 1.1 розділу 34 ПДР України, а в подальшому зіткнення з автомобілем « Богдан 211040 », д.н.з. [NUMBER] : [PERSON] згідно висновку експерта № 382 від 17.04.2020 року отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого черезвертлюгового перелому лівого стегна, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рваної рани підборіддя, саден верхніх кінцівок та обличчя, які утворилися від дії тупих обмежених предметів, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля, можливо в строк і за обставин, які вказані в обставинах провадження та кваліфікуються, як ушкодження середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я (п. 2.2.1;2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 року). Причиною дорожньо-транспортної пригоди та наслідків, що перебувають у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 285 ВІД 23.04.2020 року стало порушення п. 10.1 ПДР України з боку водія [PERSON] , згідно якого : п.10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 20 вересня 2021 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України з призначенням покарання у виді штрафу в розмірі чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 6800 грн. (шість тисяч вісімсот гривень) з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки. Вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 20 вересня 2021 року залишений без змін в апеляційній інстанції, набрав законної сили 06 грудня 2021 року. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до частин першої - третьої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. №1961-IV (далі - Закон України № 1961-IV), вказаний нормативно-правовий акт регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. В обґрунтування підстав стягнення матеріальної шкоди з ТДВ Страхова Компанія «Альфа-Гарант» позивачка посилається на те, що згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ4508435 цивільна відповідальність особи, яка керувала автомобілем «ЗАЗ Sens» д.н. [NUMBER] була застрахована в ТДВ Страхова Компанія «Альфа-Гарант». На обов`язок страховика відшкодувати матеріальну та моральну шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди здоров`ю позивача посилається також і [PERSON] у поданому відзиві. Разом з тим ні позивачем, ні відповідачем суду не надано полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості його дослідити та встановити чи була застрахована цивільно-правова відповідальність [PERSON] . Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ч. 6 ст. 81 ЦПК України) У зв`язку з викладеним у задоволенні позову до ТДВ Страхова Компанія «Альфа-Гарант» слід відмовити. Згідно Виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 3413 та листків непрацездатності [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні з 27.06.2019 року по 15.07.2019 року та на амбулаторному лікуванні з 16.07.2019 року по 21.02.2020 року. На підтвердження понесених витрат на лікування позивачкою надано копії квитанції на загальну суму 53868,25 грн., які підлягають стягненню з [PERSON] на її користь. [PERSON] згідно висновку експерта № 382 від 17.04.2020 року отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого черезвертлюгового перелому лівого стегна, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рваної рани підборіддя, саден верхніх кінцівок та обличчя. Це свідчить про тяжкість наслідків протиправної поведінки відповідача [PERSON] , що призвели до розладу здоров`я позивачки, змін у способі життя у зв`язку із вчиненням щодо неї противоправних дій. Також, відповідач після події зовсім не цікавився станом здоров`я позивачки, жодним чином їй не допомагав. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) \~ \~ \~ \~у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) \~ \~ \~ \~у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) \~ \~ \~ \~у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) \~ \~ \~ \~у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна (шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Також, відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) \~ \~ \~ \~якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) \~ \~ \~ \~якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) \~ \~ \~ \~в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95р. «Про судову практику р справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до положень Конституції України, зокрема статей 32, 56, 62 і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. Звернути увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у. порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власного ініціативою чи за зверненням потерпілого При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Згідно з ч. 2 п. 5 Постанови, доведенню підлягають: 1) \~ \~ \~ \~наявність моральної шкоди; 2) \~ \~ \~ \~протиправність діяння її заподіювана; 3) \~ \~ \~ \~наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана; 4) \~ \~ \~ \~наявність вини останнього в заподіянні шкоди. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до Постанови Пленуму Верхового суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, оскільки позивачка отримала ушкодження здоров`я середньої тяжкості, в її житті настали вимушені зміни пов`язані з необхідністю лікування, позивачка терміном з 27.06.2019 року по 21.02.2020 року втратила працездатність, що в сукупності спричинило їй моральні страждання внаслідок протиправних дій відповідача, котрий керував джерелом підвищеної небезпеки. Вина [PERSON] встановлена вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 20 вересня 2021 року по справі №545/1080/20, який набрав законної сили 06.12.2021 року. Крім того, моральна шкода, яка заподіяна [PERSON] полягає в тому, що внаслідок зіткнення транспортних засобів вона відчував шок та страх за своє життя та здоров`я, а також фізичний біль, пов`язаний із отриманими травмами. Факт ДТП та отримання позивачкою ушкодження здоров`я підтверджується доказами по справі, тому похідні факти, такі як шок, страх та фізичний біль не підлягають доказуванню. Тривале лікування вплинуло на зміну усталеного способу життя позивачки, що неминуче тягне за собою моральні страждання. Між протиправними, винними діями [PERSON] та вимушеними змінами в житті позивачки, які спричинили їй моральну шкоду є прямий причинний зв`язок. Приймаючи рішення в частині стягнення моральної шкоди суд дотримуючись принципів розумності і справедливості, вважає достатньою суму 50\~000,00 грн. моральної шкоди пов`язаної із моральними стражданнями у зв`язку із ушкодженням здоров`я. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з [PERSON] на користь держави за позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди 992,40 грн. та моральної шкоди, пропорційно задоволеним позовним вимогам, у розмірі 500,04 грн., а всього 1492,44 грн., оскільки позивачка, від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції звільнена (ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»). На підставі викладеного та

Outcome: partial