Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-14 00:00:00

органу опіки та піклування Воловецької селищної ради звернувся до суду з позовом до відповідачів про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час відповідачі є засудженими та відбувають покарання у виправних колоніях. Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 16.02.2022 встановлено опіку на дітьми позбавлених батьківського піклування [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та призначено їм опікуна їх бабусю [PERSON] . Відповідач ніяким чином не піклується про дітей, неодноразово залишали малолітніх дітей на призволяще, не цікавились ними, не проявляли заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавилися станом здоров`я дітей, не піклувалися про фізичний і духовний розвиток дітей, зокрема, не забезпечували необхідним харчування, медичним доглядом. Таким чином, відповідачі не виконують своїх батьківських обов`язків щодо малолітніх дітей, оскільки не приймають жодної участі у їх житті та вихованні, не утримують їх, не піклуються про них та не цікавляться їхнім життям. Представник позивача органу опіки у судовому засіданні позов підтримала, пояснення дала аналогічні викладеним у ньому, при цьому додатково пояснила, що відповідачі позбавлені батьківських прав відносно чотирьох інших неповнолітніх дітей, відповідач [PERSON] притягалась до адміністративної відповідальності за неналежне виховання дітей, неодноразово припинялись соціальні виплати на дітей через їх нецільове використання, а також відбула покарання у виді позбавлення волі. Просить позов задовольнити. В судове засідання позивач [PERSON] не з?явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов заперечила, однак пояснила, що не заперечує щоб її діти були на утриманні в опікуна їх бабці. Також пояснила, що раніше ніколи не працювала, на даний час своєї квартири не має. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, оскільки перебування у виправній колонії та відбуває покарання, одна скерував до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 04.12.2021 року) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 04.12.2021 року). Як вбачається із рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 21.10.2021 року, [PERSON] та [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З повідомлення від Львівської установи виконання покарань (№19) за №6/7244 від 07.10.2021 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] засуджені до позбавлення волі та утримуються в установі. Як вбачається із повідомлення ДУ "Львівська установа виконання покарань №19" від 04.05.2022 за №9/2423, засуджений [PERSON] направлений для відбування покарання 23.02.2022 до ДУ "Личаківська виправна колонія №30", а засуджена [PERSON] направлена для відбування покарання 21.02.2022 до ДУ "Збараська виправна колонія №63". Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 16.02.2022 року встановлено опіку на дітьми позбавлених батьківського піклування [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та призначено їм опікуна їх бабусю [PERSON] . Відповідно до ч.5\~ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Так, згідно висновку органу опіки та піклування Воловецької селищної ради Мукачівського району за №258 від 11.03.2022 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із ухиленням батьків від виконання своїх батьківських обов`язків, що не суперечить інтересам неповнолітніх дітей В силу вимог ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Враховуючи те, що відповідачі по справі жодним чином не були позбавлений можливості піклуватися про фізичний та духовний розвиток дітей, перешкод у спілкуванні дітьми з ними та прийманні участі батьків у вихованні не було, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дітей батьківські обов`язки покладені на них законом. За таких обставин, встановлено належними та допустимими доказами факт ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому позов є підставним та підлягає до задоволення. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із вимогами ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р. передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно статей 9,1 8 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006 р., Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст.150 СК України. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Отже, на підставі наведеного вище, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо позбавлення батьківських прав відповідачів є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Згідно із ч.2 ст.166 Сімейного Кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. ст.180, 181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, самого платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 від їх заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення позову до суду і до досягнення найменшою дитиною повноліття, ґрунтуються на вимогах закону та підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п.1.1 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З наведених міркувань та

Outcome: approved