Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилалися на те, що 09.07.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №CVR0GA00000054 та вона отримала позику у розмірі 60000 доларів США. З метою забезпечення виконання її зобов`язань за вказаним договором між банком та позивачами було укладено договір іпотеки квартири №ВЕТ№217215/217216. Відповідно до умов вказаного договору в іпотеку банку передано двокімнатну квартиру загальною площею 62,80 кв.м. за адресою [ADDRESS] . 29.07.2017 року позивачам надійшов лист про те , що за ПАТ КБ «ПриватБанк» зареєстровано право власності на вказаний предмет іпотеки на підставі рішення державного реєстратора Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради Карвацької Галини Федорівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31578399 від 27.09.2016 року, у зв`язку з чим банк висунув вимогу протягом тридцяти днів з моменту отримання вказаного листа звільнити квартиру та знятись з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Стверджували , що підставою виникнення права власності на вказане нерухоме майно державний реєстратор вказав договір іпотеки №ВЕТ№217215/217216 від 09.07.2007 року, проте вважають, що банк не мав права на підставі вказаного договору звертатись до державного реєстратора з заявою про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки, оскільки між ними та банком не укладався відповідний договір про задоволення вимог іпотекодержателя та безпосередньо іпотечний договір не містить відповідного застереження, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, а також банком не було виконано вимог закону щодо вручення іпотекодавцям вимоги про усунення порушень. Крім того, державний реєстратор, на їх думку , не мав права приймати рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за АТ КБ «ПриватБанк» на підставі наданих банком документів, оскільки безпосередньо договір іпотеки №ВЕТ№217215/217216 від 09.07.2007 року не може бути підставою для переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та банком не було надано доказів вручення іптекодавцям вимоги про усунення порушень та доказів завершення 30-денного з моменту отримання ними такої вимоги. На підставі наведеного просять суд: -визнати незаконним дії державного реєстратора Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради Карвацької Галини Федорівни щодо вчинення 27.09.2016 року державної реєстрації права власності на квартиру загальною площею 62,80 кв.м., що розташована за адресою [ADDRESS] за ПАТ КБ «ПриватБанк»; -визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради Карвацької Галини Федорівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31578399 від 27.09.2016 року, яким проведена реєстрація права власності на квартиру загальною площею 62,80 кв.м., що розташована за адресою [ADDRESS] за ПАТ КБ «ПриватБанк»; - визнати незаконним та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності №16591779 від 23.09.2016 року, вчинений державним реєстратором Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради Карвацької Галини Федорівни про реєстрацію права власності на квартиру загальною площею 62,80 кв.м., що розташована за адресою [ADDRESS] за ПАТ КБ «ПриватБанк»; - стягнути з відповідачів судові витрати. Позивачі та їх представник в судове засідання не з`явилися, Представник позивачів , у попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов з підстав викладених у ньому. Надала суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви та відповіді на відзив. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав вказаних у відзиві , згідно якого АТ КБ «ПриватБанк» заперечує проти задоволення позвоних вимог , оскільки стверджує, що договором про задоволення вимог іпотекодержателя вважається відповідне застереження, що міститься у договорі іпотеки №ВЕТ№217215/217216 від 09.07.2007 року та на підставі вказаного застереження банк мав право задовольнити свої вимоги в рахунок виконання основного зобов`язання шляхом визнання права власності на предмет іпотеки. Крім того, вказувала на те, що на виконання вимог Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року, банк надав державному реєстратору необхідний пакет документів, зокрема повідомлення про усунення порушень адресовані іпотекодавцям, а також рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які доводять факт отримання останніми вказаної вимоги. На підставі наведеного просив відмовити в задоволенні позову. Відповідач - державний реєстратор Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради Карвацька Г.Ф. в судове засідання не з`явилась, зі змісту поданих нею заяв , що остання просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги не визнала та просила в задоволенні позову відмовити. У своєму відзиві на позов вказувала, що з метою державної реєстрації права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем було надано усі необхідні документи, що передбачені чинним законодавством, зокрема довіреність уповноваженої особи, договір іпотеки, копія письмової вимоги про усунення порушень (30-денний за якими термін закінчився - 11.09.2016 року). Перевіривши наданні документи, провівши пошуки у Державних реєстрах, державний реєстратор встановила відсутність підстав для відмови та прийняла рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою [ADDRESS] за ПАТ КБ «ПриватБанк». Таким чином, вважає, що діяла в межах наданних їй повноважень та на підставі діючого законодавства. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов задоволенню не підлягає , виходячи з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що 09.07.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №CVR0GA00000054 (а/с 8-10). З метою забезпечення виконання вказаного зобов`язання, 09.07.2007 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та АТ «ПриватБанк» укладено договір іпотеки відповідно до умов якого іпотекодавці передали в іпотеку банку двокімнатну житлову квартиру [ADDRESS] (а/с .11-14). У відповідності до вимог п. 27 вказаного вище договору іпотеку, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, зокрема шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця. У вказаному іпотечному договорі наявне відповідне застереження, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності та є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно. 20.07.2017 року на адресу позивачів банком направлено претензію з вимогою добровільного звільнення квартири, яка передана в іпотеку з посиланням на відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за ПАТ КБ «ПриватБанк» права власності на предмет іпотеки (а/с 15). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За змістом ст.ст. 2, 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. У відповідності до вимог ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Зокрема, як передбачено п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). З копій матеріалів реєстраційної справи №1037718773101 вбачається, що позивачам 09.08.2016 року на адресу [ADDRESS] було направлено банком вимогу про усунення порушень по кредитному договору №CVR0GA00000054, а також попереджено у випадку не усунення порушень умов основного зобов`язання банком буде використане право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на квартиру, що передана в іпотеку. 27.09.2016 року державним реєстратором Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради Карвацькою Г.Ф. було прийнято рішення №31578399 про державну реєстрацію права власності на квартиру загальною площею 62,80 кв.м., що розташована за адресою [ADDRESS] за ПАТ КБ «ПриватБанк», код ЄДРПОУ: 14360570 . Згідно положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно до п.1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - це єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав. Таким чином, державна реєстрація права власності на нерухоме майно є за своєю суттю визнанням з боку держави публічно-правового інтересу у встановленні приналежності нерухомого майна конкретній особі. Державна реєстрація прав покликана служити забезпеченням стабільності обороту нерухомості, оскільки остання має не тільки майнову, а й соціальну значимість. Подібна стабільність досягається шляхом винесення операцій та інших дій з нерухомістю за рамки приватних інтересів сторін, а також створення особливої, єдиної інформаційної системи, дозволяє всім суб`єктам права отримувати виключно і єдино достовірні дані про правовий статус того чи іншого об`єкта. Право власності на предмет іпотеки в рахунок задоволення вимог іпотекодержателя переходить до іпотекодержателя з моменту державної реєстрації цього договору у відповіжних органах, за умови документального підтвердження надсилання на адресу іпотекодавця письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та попередження вимоги та відсутності на оригіналі цього договору іпотекодержателя відмітки про його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У статті 36 Закону України «Про іпотеку» закріплено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктами 1 та 2 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;ь2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Стаття 24 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до частин першої та другої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Підписанням цього договору іпотекодавець засвідчив, що він надає згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 23.01.2018 по справі № 61-1727св17. У відповідності до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання. Разом з цим, суд зазначає, що на момент розгляду даної справи намір та готовність позивачів погасити позику у повному обсязі не підтверджена належними та допустимими доказами . Твердження позивачів щодо того, що спірні реєстраційні дії є незаконними являються необґрунтованими На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому суд враховує позицію Європейського суду з прав людини висловлену у п.29 Рішення від 09.12.1994р. у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) у якому суд зазначив, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, враховуючи те, що суду не доведено порушення процедури прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію спірної квартири за АТ КБ «Приватбанк» , суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог позивачів. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed