Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-27 00:00:00

представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», звернувся до Перемишлянського районного суду Львівської області з позовною заявою, в якій просить: стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», заборгованість за кредитним договором №854437304 від 28.11.2019 року у розмірі 23757,79 грн. Позов мотивують тим, що 28.11.2019 р., Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова допомога» та [PERSON] , укладено Кредитний Договір №854437304 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Звертають увагу, що відповідач добровільно за допомогою мережі інтернет перейшов на офіційний сайт Товариства: www.moneyveo.ua та обрав для себе у вбудованому калькуляторі бажану суму грошових коштів та бажаний строк кредитування, зазначив свої персональні дані в тому числі і банківську картку на яку в подальшому отримав грошові кошти у сумі 8750 грн. 00 коп., пройшов декілька етапів підтвердження наміру вступити в договірні відносини з Товариством та уклав кредитний договір без зовнішнього впливу та примусу. Вважають, що відповідно до п.4.5. Кредитного договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Товариством в якості підпису Позичальника, буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як власноручний підпис. Наголошують, що Договір про надання кредиту підписаний Відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Стверджують, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Первісним кредитором та Відповідачем не був би укладений. Звертають увагу суду, що кредитний договір № 854437304 від 28.11.2019 року був підписаний Відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор № 594HE2UK було направлено Позичальнику 28.11.2019 року о 12:29:48 на номер мобільного телефону вказаний ним в заявці на отримання грошових коштів 0989547275, одноразовий персональний ідентифікатор № 594НЕ2UK було введено Позичальником у вiдповiдне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 28.11.2019 року о 12:32:48 годині, після чого відповідач натиснув кнопку «Відправити/Підписати»», що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відразу після вчинених дій, 28.11.2019 Товариством було перераховано грошові кошти в сумі 8750 грн. 00 коп. на банківську карту № [NUMBER] , що належить Відповідачу, що в свою чергу слугує доказом того, що відповідач прийняв пропозицію Товариства з обмеженою вiдповiдальнiстю «Манівео Швидка Фінансова Допомога». Відмічають, що первісний кредитор своi зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав Вiдповiдачу кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором. Зазначають, що виконання Первинним кредитором обов`язку щодо надання грошових коштів розмірі 8 750,00 грн. відповідачеві, підтверджується платіжними дорученнями №e76cdaf3-6dd2-4ea2-b0e7-8713c3ас2403 від 28.11.2019 року, а в свою чергу, позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені Кредитним договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно цього договору. Наголошують, що 30.08.2020 року, позивачем було направлено відповідачу вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором. Зазначають, що станом на день звернення із даним позовом до суду, заборгованість за кредитним договором №854437304 від 28.11.2019 р. не погашена. Звертають увагу, що загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви за кредитним договором №854437304 від 28.11.2019 р., становить 23757, 79 грн., яка складається із: 8481,98\~грн.\~-\~ заборгованість\~по кредиту\~та 15275,81\~грн.\~ заборгованість\~за несплаченими\~ відсотками\~за користування\~кредитом. В обґрунтування позову покликаються на вимоги ст.ст. 512,514, 525,526,527,530, 610, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України.\~ В судове засідання представник позивача не з`явився, однак в поданій заяві, просить суд у разі їхньої неявки в судове засідання, проводити розгляд справи без участі представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», позовні вимоги підтримують повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоч про дати судових засідань повідомлялася належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (судової повістки), яке знаходиться в матеріалах справи, а також довідки про доставку електронного листа та довідки про доставку SMS, тому, зі згоди позивача, на підставі\~ ст. 280 ЦПК України проведено заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши обставини справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 28.11.2019\~р.\~ [PERSON] ,\~заповнена заявка на офіційному сайті Товариства: www.moneyveo.ua ,\~ в\~якій остання\~обрала та\~заповнила бажану\~суму грошових\~коштів і\~бажаний строк\~кредитування,\~зазначила свої\~персональні дані,\~в тому\~числі і\~банківську картку на отримання грошових коштів. Як вбачається із платіжного доручення №e76cdaf3-6dd2-4ea2-b0e7-8713c3ас2403 від 28.11.2019 року, первісний кредитор своi зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав Вiдповiдачу кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором, та перерахував на банківську карту № [NUMBER] , що належить Відповідачу, грошові кошти в сумі 8750 грн. 00 коп. Відповідно до п. 1.1., п.1.3., п.1.4. умов Кредитного договору, Первісний кредитор надав Відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 8 750 грн. 00 коп. (вісім тисяч сімсот п`ятдесят грн. нуль коп.) строком на 29 днів зі сплатою 0,45 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту. Згідно п.п. 1.5., 1.6. Кредитного договору з врахуванням положень п.1.4 договору позичальник сплачує товариству проценти за користування кредитом за Фактичний час користування кредитом з розрахунку 164,25 % (сто шістдесят чотири цілих двадцять п`ять сотих) річних; розрахунок сукупної вартості кредиту та термін платежу зазначені в графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною кредиту. Вiдповiдно до додаткової угоди від 26.12.2019 р., до Договору № 854437304 від 28.11.2019 року, сторони дійшли згоди, у зв`язку з неможливістю виконання Позичальником умов Договору та на підставі звернення Позичальника, продовжити строк, на який був наданий Кредит за Договором № 854437304 від 28.11.2019 р. на 28 (двадцять вісім) днів. Починаючи 27.12.2019 р., Позичальник сплачує за користування Кредитом 1,50 відсотків в день від суми кредиту згідно даної Додаткової угоди. Згідно додаткової угоди від 27.01.2020 року, до Договору № 854437304 від 28.11.2019 року, сторони дійшли згоди, у зв`язку з неможливістю виконання Позичальником умов Договору та на підставі звернення Позичальника, продовжити строк, на який був наданий Кредит за Договором № 854437304 від 28.11.2019 р. на 3 (три) дні. Починаючи з 24.01.2020 р., Позичальник сплачує за користування Кредитом 1,49 вiдсоткiв в день вiд суми кредиту за Дисконтною процентною ставкою згідно даної Додаткової угоди. Відповідно до умов Договору факторингу № 28/1118-01, укладеного 28 листопада 2018 року між Первісним кредитором та Товариством з обмеженою вiдповiдальнiстю «Таліон Плюс» (надалі ТОВ «Таліон Плюс»), до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором № 854437304 від 28.11.2019, що підтверджується копією договору факторингу № 28/1118-01 від 08.11.2018 р. та реєстром прав вимоги № 77 від 05.05.2020 р. Згідно Реєстру прав вимоги № 77 від 05.05.2020 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до Відповідача сумі 26 515,71 грн., яких 8481,98 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 18033,73 грн. сума заборгованості за відсотками.В подальшому, 05 серпня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс, було укладено Договір - факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до Позивача перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором № 854437304 від 28.11.2019 року. Вiдповiдно до Реєстру прав вимоги № 1 від 05.08.2020 року до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року, до Позивача перейшло право грошової вимоги до Відповідача в сумі 23 757,79 грн., з яких 8 481,98 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 15 275,81 грн. - сума заборгованості за відсотками. 30.08.2020 року, позивачем було направлено відповідачу вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором. Із вказаних вимог про погашення заборгованості за кредитним договором вбачається, що такі були проігноровані, оскільки сума заборгованості не була погашена станом на день звернення позивачем з позовом до суду. Слід зазначити, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ч.3 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Отже, вказані вище договори породили певні права та зобов`язання сторін. Відповідно до вимог\~ ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Стаття 1048 ЦК України регламентує, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У відповідності з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання припиняється виконанням, проведенним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином \~відповідно до умов договору та чинного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Однак, слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла правового висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) також викладено правову позицію про те, що після направлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення кредитної заборгованості та, відповідно, припинення дії кредитного договору, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Суд враховує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 по справі №444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що припис абзац 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, так як в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому у пункті 6.20 зазначеної постанови Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Таким чином у справі №910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною 2 статті 625 ЦК України. Отже, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Аналогічний за змістом висновок застосування норм матеріального права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, підстав для відступу від яких не встановлено. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) аналогічним чином вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Слід зазначити, що у п. 54 постанови від 04 червня 2019 року справа № 916/190/18 (Провадження № 12-302гс18) Велика Палата Верховного Суду, вказує на те, що, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Відповідно до п. 1.1., п.1.3., п.1.4. умов Кредитного договору, Первісний кредитор надав Відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 8 750 грн. 00 коп. (вісім тисяч сімсот п`ятдесят грн. нуль коп.) строком на 29 днів зі сплатою 0,45 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту. Як вбачається із платіжного доручення №e76cdaf3-6dd2-4ea2-b0e7-8713c3ас2403 від 28.11.2019 року, первісний кредитор своi зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав Вiдповiдачу кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором, та перерахував на банківську карту № [NUMBER] , що належить Відповідачу, грошові кошти в сумі 8750 грн. 00 коп. Таким чином, згідно умов п. 1.1., п.1.3., п.1.4. умов Кредитного договору, із відповідача необхідно стягнути проценти за кредитним договором в період з 28.11.2019 року (дати укладення) до 27.12.2019 року (закінчення строку повернення боргу), що становить 1141,88 гривень ( 8750*0,45 %\~*29 днів). Вiдповiдно до додаткової угоди від 26.12.2019 р., до Договору № 854437304 від 28.11.2019 року, сторони дійшли згоди, у зв`язку з неможливістю виконання Позичальником умов Договору та на підставі звернення Позичальника, продовжити строк, на який був наданий Кредит за Договором № 854437304 від 28.11.2019 р. на 28 (двадцять вісім) днів. Починаючи 27.12.2019 р., Позичальник сплачує за користування Кредитом 1,50\~відсотків в\~день від суми кредиту згідно даної Додаткової угоди. У зв`язку із чим, з відповідача підлягають до стягнення проценти, за період з 27.12.2019 року по 24.01.2020 року, що становить 3675 гривень 00 коп. ( 8750*1,50 %\~*28 днів). Як вбачається із додаткової угоди від 27.01.2020 року, до Договору № 854437304 від 28.11.2019 року, сторони дійшли згоди, у зв`язку з неможливістю виконання Позичальником умов Договору та на підставі звернення Позичальника, продовжити строк, на який був наданий Кредит за Договором № 854437304 від 28.11.2019 р. на 3 (три) дні. Починаючи з 24.01.2020\~р., Позичальник сплачує за користування Кредитом 1,49\~вiдсоткiв\~в день вiд суми кредиту за Дисконтною процентною ставкою згідно даної Додаткової угоди. Проте, слід зазначити, що строк дії кредитного договору № 854437304 від 28.11.2019 р., який був продовжений згідно додаткової угоди від 26.12.2019 р. на 28 (двадцять вісім) днів, закінчився - 24.01.2020 року, даних про те, що такий був пролонгований 24.01.2022 р. матеріали справи не містять. Таким чином, суд не може взяти до уваги як належний доказ, додаткову угоду від 27.01.2020 року, до Договору № 854437304 від 28.11.2019 року, оскільки така була укладена вже після закінчення строку дії кредитного договору № 854437304 від 28.11.2019 р. та додаткової угоди від 26.12.2019 р. У зв`язку із чим, з відповідача не підлягають до стягнення проценти, за період\~з 24.01.2020\~року по\~27.01.2020\~року, що становить 391, 13 гривень ( 8750*1,49 %\~*3 дні). Щодо стягнення з відповідача процентів у розмірі 1,49 %, за період з 27.01.2020 року, строком 30 днів, суд також звертає увагу на наступне. Згідно долученої до позовної заяви Довідки щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова допомога», у графі додаткові угоди до договору, зазначено три угоди з продовження строку кредитування, які представником позивача описано в поданій позовній заяві, а саме в абзаці 8 (а.с.4) та абзацах 1, 2 (а.с.5). Однак, як вбачається із додатків до позовної заяви та матеріалів позовної заяви, представником позивача зазначено та долучено лише дві додаткові до Договору № 854437304 від 28.11.2019 року, а саме від 26.12.2019 р. та від 27.01.2020 року. Також, суд наголошує, що згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції\~за весь\~час прострочення,\~а також\~три проценти\~річних від\~простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте, як вбачається із позовних вимог, представником позивача не заявлено вимог щодо стягнення з позивача боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. В силу ч.2 ст. 264 ЦПК України\~при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Таким чином, суд прийшов до висновку до відповідачем порушено умови кредитного договору №854437304, що призвело до неналежного виконання таким взятих на себе зобов`язань. Стосовно стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно доч.8ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Частинами 1-6 ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послузі виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг),виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витратна оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт(наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт(надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Уразі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Велика Палата Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, постанові Верховного Суду від 02.07.2019 року у справі №810/795/18 зазначено про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно з положеннями ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до п. 4.1 договору від 19.10.2021 року про надання правової допомоги, сторони дійшли згоди, що отримання винагороди Адвокатським об`єднанням за надання правової допомоги відбувється у формі гонорару. Згідно Акта прийому-передачі наданих послуг від 18.11.2021 року, загальна вартість послуг, виконаних Адвокатським об`єднанням «Альма Теміс», в особі керуючого партнера-адвоката Коваленко Тетяни Анатоліївни, становить 2500 грн, оскільки виконавець надав, а клієнт - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», отримали наступні послуги: -надання усної консультації стосовно складання позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Узгодження правової позиції (кількість годин 1 год., вартість послуг 500 грн.); -складання позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №854437304 від 28.11.2019 р. у розмірі 23757, 79 грн. (вартість послуг 2000 грн.). Відповідно до правової позиції, висловленої об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та підтвердженої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Разом з тим, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial