Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

23\~жовтня 2007\~року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 050/25-1203/1, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 100\~тисяч гривень, а відповідач зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти за користування ним у строки і на умовах передбачених договором. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором між АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] 23 жовтня 2007 було укладено іпотечний договір № 050/1, відповідно до якого, останній передав Банку в іпотеку наступне майно: квартиру [ADDRESS] . Рішенням Мурованокуриловецького районного суду від 30 вересня 2019 року, яке набрало чинності 24 грудня 2019 року, право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] визнано за [PERSON] . [PERSON] неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, в результаті чого станом на 04 листопада 2021 року утворилася заборгованість в розмірі 151154 гривні 95 копійок, що складається з: 60275 гривень 28 копійок заборгованість за кредитом, 90879 гривень 67 копійок заборгованість за відсотками. Відповідно до рішення АТ «Укрсоцбанк» № 5/2019 від 15 жовтня 2019, п.п. 1.2. якого визначено, що правонаступництво щодо усього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у Акціонерного товариства «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року. Таким чином, на даний час усі права кредитора за вищевказаним договором належать АТ «Альфа-Банк». 10 січня 2022 року представник АТ «Альфа-Банк» звернулася до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] , шляхом проведення прилюдних торгів згідно з ЗУ «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності. 13 січня 2022 року судом на виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України отримано інформацію про зареєстроване місце проживання відповідачів (а.с. 46). Ухвалою від 13 січня 2022 року (а.с. 47) позов прийнято до розгляду суду у загальному позовному провадженні і призначено підготовче провадження. Підготовчі засідання 03 та 17 лютого 2022 року були відкладені за клопотаннями сторін (а.с. 51, 62). 17 лютого 2022 року представник позивача подав уточнену позовну заяву (а.с. 66-68), в якій, зокрема, уточнено валюту договору і, відповідно, боргу. Уточнена позовна заява позивачем була направлена відповідачам (квитанції на а.с. 72) та вручена особисто 21 лютого 2022 року (інформація із сайту Укрпошти). Правом на відзив відповідачі не скористалися, а також ігнорують отримання судових повісток (а.с. 58-59, 86-87). Будучи належним чином повідомленими про час і місце підготовчого засідання на 10-ту годину 10 березня 2022 року (а.с. 86-87, 88), сторони до суду не з`явилися, не повідомили про причину неявки, не просили про відкладення підготовчого засідання. 10 березня 2022 року постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті (а.с. 90). Судові засідання 30 березня, 19 квітня, 05 травня 2022 року відкладалися за клопотаннями відповідача [PERSON] (а.с. 97, 106) та відповідача [PERSON] (а.с. 110), , в тому числі для надання можливості позасудового врегулювання спору. В підготовчій\~частині судового\~засідання 23\~травня 2022\~року відповідач\~ [PERSON] \~подав суду\~Додаткову угоду\~від 20\~травня 2022\~року до\~Договору кредиту\~№ 050/25- 1203/1 від 23.10.2007 (а.с. 124), якою сторони змінили порядок виконання Позичальником зобов`язань щодо повернення заборгованості за Договором, а також квитанцію про сплату 42 тисяч гривень заборгованості за Договором кредиту № 050/25-1203/1 від 23.10.2007 (а.с. 125). У зв`язку з цим відповідач [PERSON] заявив усне клопотання про закриття провадження у справі, про задоволення якого ухвалою суду від 23 травня 2022 року відмовлено (а.с. 126-127). В той же час, для надання відповідачу [PERSON] можливості виконати умови Додаткової угоди від 20 травня 2022 року, представник позивача попросив відкласти розгляд справи щонайменше на місяць. Судом було задоволено таке клопотання. В судове засідання 12 липня 2022 року відповідачі не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи (а.с. 132), в тому числі, з врахуванням положень п. 2 ч. 7 та п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с. 133-134). Про причину неявки відповідачі суд не повідомили. З урахуванням думки представника позивача, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України судом ухвалено про розгляд справи за відсутності відповідачів. Представник позивача адвокат Михніцький Геннадій Юльянович (а.с. 53-55), який бере участь у засіданні у режимі відеоконференцзв`язку, позовні вимоги підтримав і пояснив: [PERSON] перебував у кредитних правовідносинах із АТ «Укрсоцбанк». З 15 жовтня 2019 року усі права кредитора за кредитним договором № 050/25-1203/1 від 23 жовтня 2007 року належать АТ «Альфа-Банк». [PERSON] неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, в результаті чого станом на 04 листопада 2021 року утворилася заборгованість в розмірі 151154 гривні 95 копійок. Оскільки зобов`язання [PERSON] за кредитним договором були забезпечені іпотекою квартири [ADDRESS] , Банк просить звернути стягнення неї. На підставі рішення Мурованокуриловецького районного суду від 30.09.2019, яке набрало чинності, співвласником квартири є [PERSON] , а у відповідності до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» іпотека квартири є дійсною і для неї. Банк двічі укладав із [PERSON] додаткові угоди, якими відмовлявся від частини своїх вимог за кредитним договором, однак позичальник порушує і умови цих додаткових угод. Так, 20 травня 2022 року з метою врегулювання відносин Банк погодився на зміну схеми повернення заборгованості. Однак, [PERSON] сплатив лише один внесок у розмірі 42 тисячі гривень, а вже 20 червня 2022 року свого обов`язку за Додатковою угодою від 20 травня 2022 року не виконав і не виходить на контакт з Банком. За таких обставин, у відповідності до п. 5 Додаткової угоди, вона втратила свою чинність. Просить з метою погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 050/25-1203/1 від 23 жовтня 2007 року в сумі 151154 гривні 95 копійок (за виключенням 42 тисяч гривень, які [PERSON] вніс 20 травня 2022 року) звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] , шляхом проведення прилюдних торгів згідно з ЗУ «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності. Розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності подані стороною позивача докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до укладеного 23 жовтня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] кредитного договору № 050/25-1203/1, [PERSON] отримав кредит в розмірі 100\~000 гривень зі сплатою 15 % річних на перший рік з подальшим переглядом згідно п. 2.6. Договору, строком до 10 жовтня 2022 року на умовах визначених цим договором (а.с. 5-8). На підставі договору про внесення змін № 1 від 07 лютого 2014 року до договору кредиту № 050/25-1203/1 від 23 жовтня 2007 року (а.с. 9) встановлено проценту ставку за користування кредитом в розмірі 1 % річних на строк 24 місяці. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] 23 жовтня 2007 року було укладено іпотечний договір. Згідно п.1.1 зазначеного договору предметом іпотеки є квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п 1.2. вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 126\~250 гривень. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на правах особистої приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу (п. 1.1. Договору). Відповідно до висновку про вартість майна від 11 листопада 2021 року (а.с. 40) вартість нерухомого майна: квартири [ADDRESS] , становить 276\~700 гривень. Умовами укладеного між сторонами іпотечного договору № 050/1- обумовлено право позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки (Стаття 4 договору) (а.с. 13-14). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 050/25-1203/1 від 23 жовтня 2007 внаслідок невиконання зобов`язань за кредитним договором станом на 04 листопада утворилася заборгованість в розмірі 151 154 гривні 95 копійок, а саме: 60\~275 гривень 28 копійок заборгованість за кредитом, 90\~879 гривень 67 копійок заборгованість за відсотками (а.с. 19-22). Відповідно до протоколу № 4/2109 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 15 жовтня 20-19 (а.с. 34-38) та рішення АТ «Укрсоцбанк» № 5/2019 від 15 жовтня 2019, п.п. 1.2. якого визначено, що правонаступництво щодо усього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у Акціонерного товариства «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року. Таким чином, на даний час усі права кредитора за вищевказаним договором належать АТ «Альфа-Банк». Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №278828044 від 08.10.2021 (а.с. 15-16) право власності на квартиру [ADDRESS] з 10 грудня 2020 року зареєстровано у частках розміром 1/2 за [PERSON] та [PERSON] . Зокрема, право власності за [PERSON] зареєстровано на підставі рішення Мурованокуриловецького районного суду від 30 вересня 2019 року у справі № 139/730/19 (а.с. 76-79, 80-82). Також ця інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно містить розділ про реєстрацію обтяження на квартиру [ADDRESS] договір іпотеки від 23.10.2007. В силу положень ст. 23 Закону України «Про іпотеку», всі права та обов`язки іпотекодавця за договором іпотеки у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки, перейшли і до [PERSON] . Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, у\~\~ встановлений строк. Згідно з ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підставі ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ст.ст. 611, 615 ЦК України у випадку порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно п. 5.3.2. Кредитного договору, Позивач має право вимагати від Позичальника достроково здійснити повернення кредиту, відсотків та інших платежів у випадку невиконання умов кредитного договору, тобто зазначений пункт договору містить норму про відповідальність Відповідача у вигляді дострокового повернення кредиту, в тому числі й при порушені зобов`язань по щомісячній сплаті кредиту та відсотків. Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням та завдатком. Статтею 572 ЦК України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторам цього боржника, якщо інше не встановлено законом. На підставі ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпечених заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотека є видом застави. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до умов ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Відповідно до ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Якщо сума реалізації предмету застави не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в установленій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», Договір іпотеки є договором про задоволення вимог Іпотекодержателя (Позивача). Право вибору способу задоволення вимог, встановлених умовами укладеного Договору іпотеки належить Іпотекодержателю (Банку). Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»). Велика Палата Верховного Суду у п. 36 постанови від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15 висловила правову позицію, що ч. 2 ст. 36 Закону, яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у ч. 3 ст. 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (ст.ст. 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса (близькі за змістом висновки сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 18 жовтня 2018 року у справі № 910/17423/17). Оскільки позичальник [PERSON] не виконав належним чином взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, які забезпечені іпотекою, тому відповідно до положень ст.12 Закону України «Про іпотеку» у позивача виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки, в зв`язку з чим вимоги позивача підлягають задоволенню щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. За приписами п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 4 150 гривень судового збору (а.с. 4). Інших витрат позивачем не понесене, принаймні, суду про це докази не надано. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд у цьому рішенні прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог. Таким чином, судові витрати підлягають компенсації позивачу у розмірі 100%.

Outcome: approved