Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про відшкодування майнової шкоди у розмірі 46030,0 гривень та моральної шкоди у розмірі 10000,0 гривень, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22 травня 2020 року о 17 год. 10 хв. на перехресті вулиць Городоцька-Данилишина у м.Львові, водій [PERSON] керуючи автомобілем марки «RENAULT RАPID» р.н. [NUMBER] , виїхав на регульоване перехрестя на заборонений сигнал світлофора, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «SKODA FABIA» р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався по вул.Данилишина на зелений сигнал світлофора, що спричинило технічні пошкодження транспортних засобів, чим порушив вимоги п.п.2.3(б), 8.7.3(г) Правил дорожнього руху. Автомобіль марки «SKODA FABIA» р.н. [NUMBER] належить позивачу. Зазначає, що внаслідок ДТП вартість автозапчастин та ремонту його транспортного засобу становить 46030,0 гривень. Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 09.07.2020 року у справі № 463/4697/20, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу відповідача не була застрахована. Відповідач відмовляється у добровільному порядку відшкодувати завдану шкоду, а тому він змушений звернутися до суду. Також, позивач зазначає, що пошкодження майна відповідачем завдало йому моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 10000,0 гривень, та яка виразилась у тому, що позивач побачивши свій пошкоджений транспортний засіб розхвилювався, його покинув спокій, з`явились інші негативні явища, такі як (головокружіння, біль голови, тремтіння верхніх кінцівок, тощо), що продовжувалось певний час. Крім того, він змушений був витрачати свій час на оформлення відповідних документів. Внаслідок цих душевних хвилювань та страждань у нього появилось безсоння, погіршився стан здоров`я, він втратив психологічну рівновагу внаслідок порушення сталого побуту, життєвих зв`язків, уся ситуація з моменту ДТП є для нього стресовою і кожна думка про неї призводить до поглиблення цього стресу. Вважає, що відповідач повинен компенсувати йому ті емоційні страждання, які довелось перенести йому. Враховуючи наведене, просить позовні вимоги задовольнити повністю. Позовна заява поступила до суду 14.08.2020 року та автоматизованою системою документообігу суду для розгляду такої було визначено суддю Шеремету Г.І. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 16.10.2020 року, позовну заяву залишено без руху. 30 жовтня 2020 року на виконання ухвали суду від 16.10.2020 року, позивачем подано заяву про усунення недоліків. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 02.11.2020 року, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 22 січня 2021 року здійснено повторний автоматизований розподіл справи на підставі розпорядження керівника апарату з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи у зв`язку із смертю головуючого-судді Шеремети Г.І. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких було визначено суддю Грицко Р.Р. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 08.02.2021 року, прийнято позовну заяву до свого провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Одночасно, визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 27.09.2021 року, задоволено клопотання представника позивача - адвоката Ратича Т.М. та призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 04 лютого 2022 року на адресу суду надійшов висновок експерта № 4861 від 26.01.2022 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 07.02.2022 року, поновлено провадження у справі. Позивач та його представник в судове засідання 18.07.2022 року не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Разом з тим, представник позивача суду подав заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позов підтримує та просить такий задовольнити, не заперечує щодо винесення заочного рішення по справі. Відповідач 18.07.2022 року в судове засідання повторно не з`явився без поважних причин, хоча неодноразово належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи всіма можливими засобами. Відзив на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Враховуючи те, що сторона позивача не заперечила проти ухвалення заочного рішення у справі, у відповідності до вимог ст.ст.223, 280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи, розглянути справу у відсутності сторони позивача та відповідача, ухваливши заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 18.07.2022 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається з матеріалів справи, 22 травня 2020 року о 17 год. 10 хв. на перехресті вулиць Городоцька-Данилишина в м.Львові, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом марки «RENAULT RАPID» р.н. [NUMBER] , виїхав на регульоване перехрестя на заборонений сигнал світлофора, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «SKODA FABIA» р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався по вул.Данилишина на зелений сигнал світлофора, що спричинило технічні пошкодження транспортних засобів, чим порушив вимоги п.п.2.3(б), 8.7.3(г) Правил дорожнього\~руху, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 09.07.2020 року у справі № 463/4697/20 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. В судовому засіданні [PERSON] вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП визнав (а.с.9). На час розгляду справи вищевказана постанова суду не оскаржена та не скасована, а тому є чинною. Частина 6 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як зазначив Верховний Суд складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду справи № 288/1256/17 (постанова від 08.02.2021) преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Оскільки згаданою вище постановою Личаківського районного суду м.Львова від 09.07.2020 року, встановлено вину відповідача [PERSON] у вчиненні ДТП, суд в межах цієї справи вказаний факт визнає преюдиційним та не буде його повторно досліджувати. Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , позивачу на праві власності належить транспортний засіб марки «SKODA FABIA» р.н. [NUMBER] . Відповідно до рахунку-фактури № 751 від 11.06.2020 року, розмір шкоди завданої автомобілю марки «SKODA FABIA» р.н. [NUMBER] , становить 46030,0 гривень (а.с.8). Разом з тим, матеріали справи не містять доказів про те, що позивачем було проведено оплату відповідно до зазначеного рахунку. При цьому, згідно з висновком експерта за результатами проведеної судової транспортно-товарознавчої експертизи № 4861 від 26.01.2022 року вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «SKODA FABIA» р.н. [NUMBER] , для усунення пошкодждень отриманих у ДТП 22.05.2020 року, що визначені при експертному обстеженні автомобіля 10.12.2021 року в цінах на момент ДТП 22.05.2020 року становила 41015,87 гривень. Вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «SKODA FABIA» р.н. [NUMBER] внаслідок його пошкодження у ДТП, враховуючи пошкодження, які визначені при експертному обстежені автомобіля 10.12.2021 року в цінах на момент ДТП 22.05.2020 року становила 23879,35 гривень (а.с.84-101). Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу відповідача не була застрахована. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Таким чином, з огляду на факти справи, характер спірних правовідносин та предмет доказування, для задоволення вимог пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд повинен вирішити чи правомірно позивач розрахував суму страхового відшкодування та чи наявні підстави для стягнення з винуватця ДТП заподіяної майнової шкоди. Окремо суд вирішить питання про розмір заподіяних збитків та про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди. Згідно зі ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.ч.2, 5 ст.1187 ЦК України). У відповідності до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 4 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року за № 4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (абзац 2 частини 1 статті 1192 ЦК України). Згідно з пунктом 1 частини другої статті 22\~ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, а також вини заподіювача шкоди. Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності). Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04 березня 2020 року (справа № 641/2795/16). Тому,

Outcome: partial