Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-24 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Виконавчого комітету Черкаської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Управління Міністерства внутрішніх справ України і Черкаській області про виключення квартири з числа службових. Позов обґрунтовує тим, що на підставі рішення Виконавчого комітету Соснівської районної ради народних депутатів міста Черкаси від 29.01.1986р. [PERSON] був виданий ордер Серія А №015180 на службове житлове приміщення (квартиру), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 21.03.2011 [PERSON] бажаючи приватизувати квартиру, звернувся до Начальника Соснівського РВ УМВС в Черкаській області полковника міліції Видрі С.І. із заявою про переведення вказаної вище двокімнатної квартири, житловою площею 26м2, в якій наразі позивач проживає із сім`єю, з числа службових в неслужбову та надання її для постійного проживання. Того ж дня, Начальником Соснівського РВ УМВС в Черкаській області Видрою С.І. був наданий дозвіл на переведення квартири з числа службових в неслужбову та надання її для постійного проживання. Позивач вказує, у зв`язку із тим, що її чоловік [PERSON] [INFO] помер, а їй не було відомо чи закінчена ним процедура переведення квартири з числа службових в неслужбову та надання її для постійного проживання, вона звернулась до адвоката Заруби С.О. задля отримання правової допомоги. 09.07.2019 адвокат Заруба С.О., в інтересах позивача, звернулась до УМВС України в Черкаській області з адвокатським запитом чи перебуває у них на балансі квартира [ADDRESS] як службова, на що було отримано відповідь, що квартира за вказаною адресою на балансі УМВС України в Черкаській області не обліковується. Посилаючись на п.6 «Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР» затверджене постановою Ради Міністрів Української РСР від 04.02.1988р. №37 «Про службові жилі приміщення», позивачу порадили звернутися до Черкаської міської ради стосовно наявності відповідного рішення виконавчого комітету щодо переведення зазначеної квартири з числа службових у неслужбову. Відповідно до зазначеного пункту: виключення жилого приміщення з числа судових проводиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. В подальшому адвокат в інтересах позивача звернулась до Департаменту житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради з аналогічним запитом чи знаходиться у них на балансі двокімнатна квартира що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно відповіді Департаменту, останній не є балансоутримувачем вказаної квартири. Для вирішення спірного питання було рекомендовано звернутися до суду. Позивач вказує, що на даний час в квартирі зареєстровано 3 особи: вона, її донька та онука. Оскільки квартира не перебуває на балансі УМВС України в Черкаській області, а зареєстровані в квартирі є єдиними користувачами даного житла, подальше перебування даної квартири на обліку в якості службової, є неправомірним і таким, що порушує право позивача на приватизацію житла. Крім того, позивач зазначає, що на даний момент не може реалізувати своє право на приватизацію житла відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки вказана квартира вже не перебуває у віданні УМВС України в Черкаській області, внаслідок чого відпала необхідність використовувати квартиру як службове приміщення. Саме тому, позивач вважає, що її право було порушене і підлягає захисту в суді. Тому позивач звернулась до суду з вказаним позовом,в якому просила зобов`язати Виконавчий комітет Черкаської міської ради виключити спірну квартиру із числа службових. Ухвалою суду від 28 січня 2022 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Визначено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. 17.02.2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. З даного відзиву вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі з огляду не те, що сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Вказують, що виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства. За своєю суттю резолюція начальника Соснівського РВ у м. Черкаси Видра С.І. «Не заперечую» на заяві [PERSON] від 21.03.2011 про вирішення питання про переведення квартири із числа службових не є достатньою обставиною для виключення вказаної квартири із числа службових. Окремо наголосили, що по питанню виключення квартири із числа службових має звертатися з клопотанням та організація, у віданні якої вона знаходиться, у разі її ліквідації її правонаступник, а не сам наймач чи члени його сім`ї. Станом на момент складання відзиву, до Виконавчого комітету Черкаської міської ради з відповідним клопотанням не зверталися. З урахуванням викладеного просили в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача адвокат Заруба С.О., позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та додані до неї докази. Представник відповідача виконавчого комітету Черкаської міської ради, за довіреністю Кирман В.О., в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з огляду на позицію сторони відповідача викладену у наданому суду відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи УМВС України в Черкаській області в судове засідання не з`явився. Причину неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідно до положень ст. 223 ЦПК України, судом вирішено проводити розгляд справи за відсутності належним чином повідомленого представника третьої особи. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Згідно із ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки серії [NUMBER] від 20.08.1977 року, [PERSON] в період з 30.12.1983 по 01.02.2002 перебував на службі в органах внутрішніх справ (а.с. 18-24). Як вбачається з посвідчення № 126/7932 з 01.02.2002р. [PERSON] призначено пенсію за вислугу років (а.с. 18). Рішенням виконавчого комітету Соснівської районної ради народних депутатів від 29.12.1986р. №33 квартиру [ADDRESS] , закріплено за РОВД Соснівського району, як службове. Службову квартиру [ADDRESS] надано міліціонеру вневідомчої охорони [PERSON] на склад сім`ї 3 особи ( [PERSON] дружина, [PERSON] донька), відповідно до Договору (а.с. 24). На підставі ордеру на житлове приміщення №015180 серії А, що виданий виконавчим комітетом Соснівського районної ради народних депутатів м. Черкаси, [PERSON] з сім`єю з 3 осіб надано право заняття службового жилого приміщення за адресою: [ADDRESS] (а.с. 23). [INFO] [PERSON] помер, зазначене підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , що видане 02.06.2018р. виконавчим комітетом Текучанської сільської ради Уманського району Черкаської області (а.с. 22). Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 22.05.1983р. [PERSON] та позивач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 17). Як вбачається з заяви [PERSON] від 21.03.2011, останній звернувся до начальника Соснівського РВ УМВС в Черкаській області полковнику міліції Видрі С.І. із заявою в якій просив вирішити питання з переведенням двохкімнатної квартири, житловою площею 26 кв.м., в якій він проживає з сім`єю, з числа службових в неслужбову та надання її для постійного проживання (а.с. 25). На вказаній заяві міститься резолюція «Не заперечую» за підписом начальника Соснівського РВ в м. Черкаси Видри С.І. від 21.03.2011. Як вбачається з довідки №3341 від 12.06.2018 КП «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради за адресою: [ADDRESS] , з 08.06.2018р. зареєстровано 3 особи: [PERSON] (позивач), [PERSON] , [INFO] (донька); [PERSON] , [INFO] (онука) (а.с. 16). З моменту вселення і по даний час позивач проживає у службовій двохкімнатній квартирі, що підтверджується відміткою про реєстрацію у паспорті та довідкою про склад сім`ї (а.с.8-9). Позивач [PERSON] звертався до УМВС України в Черкаській області з листами щодо вирішення питання виключення квартири з числа службових. Листом №16/1-29 від 18.04.2019р. УМВС України в Черкаській області [PERSON] повідомлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] на балансі УМВС України в Черкаській області не обліковується (а.с. 26). Листом №16/1-40 від 17.03.2020 УМВС України в Черкаській області повідомлено, що оскільки квартира за адресою: [ADDRESS] на балансі УМВС України в Черкаській області не обліковується, надати інформацію про переведення зазначеної квартири з числа службової в неслужбову не є можливим. Враховуючи зазначене, запропоновано звернутися до Черкаської міської ради стосовно наявності відповідного рішення виконавчого комітету щодо переведення зазначеної квартири з числа службових в неслужбову (а.с. 27). Як вбачається з відповіді Департаменту житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради №13653-01-10 від 17.07.2020 на запит адвоката Заруби С.О. в інтересах позивача, щодо перебування на балансі Департаменту квартири [ADDRESS] , адвоката проінформовано, що Департамент не є балансоутримувачем вказаної квартири (а.с. 28). Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначала, що вона не може реалізувати своє право на приватизацію житла відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки вказана квартира вже не перебуває у віданні УМВС України в Черкаській області, тому позивач вважає, що внаслідок цього відпала необхідність використовувати квартиру як службове приміщення. Тому вона вважає, що її право як позивача було порушене і підлягає захисту у суді. Крім того, вказала, що спірна квартира перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Черкаси, а відтак вона не може використовуватися як службова. Відповідно до ч.1 ст.31 Житлового кодексу УРСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, ЖК та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР, УРСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю. Згідно з ч.1 ст.12 закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених п.10 цієї статті. Частиною 1 ст.118 ЖК УРСР передбачено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службового рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Відповідно до п.6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4.02.88 №37, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Про виключення жилого приміщення з числа службових у журналі обліку службових жилих приміщень робиться відповідна відмітка. Аналізуючи наведене вище вбачається, що жиле приміщення підлягає виключенню з числа службових за наявності однієї з двох умов: 1) якщо відпала потреба в такому його використанні; 2) у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Крім цього, законодавчо перелік підстав за яких така потреба може відпасти не визначений, а тому при вирішенні питання про наявність умов за яких відпадає потреба у використанні житла як службового слід керуватись роз`ясненнями Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 02.04.2013, і до таких умов можна віднести: 1) скорочення посад, яким відповідно до переліку може бути надано службове житло; 2) особи, які працюють на посадах, яким відповідно до переліку може бути надано службове житло, забезпечені власним житлом, що дозволяє їм належним чином виконувати свої трудові обов`язки. Жодну з наведених умов не покладено в обґрунтування правової підстави позову. Законодавством передбачено, що підставою для виключення житла зі складу службових є відповідне клопотання підприємства, установи, організації, яка надавала службове житло, оскільки згідно законодавства прийняття відповідного рішення віднесено до компетенції виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Подання балансоутримувачем жилого фонду до визначеного органу відповідного клопотання є лише однією з умов, і одночасно, стадією у процедурі прийняття рішення про виключення житла зі складу службових. Зі змісту вказаних положень виходить, що вирішення питання про виключення житлового приміщення із числа службових можливо лише при наявності клопотання адміністрації підприємства, яке використовує вказане житлове приміщення як службове. Сама лише подача підприємством клопотання про виключення житла зі складу службового не передбачає обов`язку адміністрації приймати позитивне рішення з цього питання. Вирішення питання про виключення жилого приміщення із числа службових є правом, а не обов`язком виконавчого комітету відповідної ради. Прийняття рішення про виключення квартири зі складу службових відноситься до дискреційних повноважень відповідача, що передбачає йому визначену законодавчими положеннями свободу розсуду при виборі одного із можливих управлінських рішень. Разом з тим, позивачем не надано суду будь-яких належних доказів на підтвердження того, що Соснівський РВ УМВС в Черкаській області звертався із відповідним клопотанням про виключення квартири із числа житлових до виконавчого комітету Черкаської міської ради. Наявна в матеріалах справи копія заяви [PERSON] від 21.03.2011, що адресована начальнику Соснівського РВ УМВС в Черкаській області Видрі С.І. щодо вирішення питання переведення квартири за адресою: [ADDRESS] з числа службових в неслужбову з резолюцією «Не заперечую» начальника Соснівського РВ у м. Черкаси Видра С.І. за своєю суттю не є тим клопотанням про виключенням квартири із числа службових, яке має подавати підприємство, установа у віданні якої знаходиться така службова квартира. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Щодо посилання позивача на ту обставину, що спірна квартира на даний час перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Черкаси, то суд критично сприймає таку обставину, оскільки зазначене спростовується листом Департаменту житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради №13653-01-10 від 17.07.2020 в якому зазначено, що Департамент не є балансоутримувачем спірної квартири. Крім того, судом не встановлено порушення прав позивача на житло зі сторони відповідача, оскільки Виконавчим комітетом Черкаської міської ради не вчинено дій, які б свідчили про обмеження її прав проживати у спірному житловому приміщенні та користуватись ним, не ставилось питання про її виселення з квартири. Доказів протилежного суду не надано. Подальше проживання позивача в службовому приміщенні після припинення трудових відносин її померлого чоловіка [PERSON] не є підставою для виключення його з числа службових. При цьому, позивачем в судовому засіданні не доведено належними та допустимими доказами, що на даний час потреба у використанні службового жилого приміщення, як службового, відпала. Суд враховує, що питання про виключення приміщення зі складу службових відповідно до наведеного вище п.6 Положення вирішується на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Слід зазначити, що 14 травня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках №360/536/17-а, адміністративне провадження №К/9901/16975/18 (ЄДРСРУ № 89251080) вказав, що застосування такого способу захисту прав та інтересів позивача як зобов`язання уповноваженого органу прийняти конкретне рішення, є правильним, коли уповноважений орган розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким відмовив в його задоволенні. Однак, як встановлено під час судового розгляду, позивачем також не надано доказів на підтвердження того, що вона чи організація, установа у віданні якої знаходиться службова квартира зверталися до виконавчого комітету Черкаської міської ради із клопотанням про виключення її із числа службових та виконавчим комітетом було прийнято рішення про відмову в задоволенні такого клопотання. Окремо слід звернути увагу на те, під час судового розгляду даної справи, стороною позивача не надано будь-яких доказів на підтвердження того кому належить право власності на спірну квартиру, чи у кого вона перебуває у віданні. Також сторона позивача не скористувалася своїми процесуальними правами визначеними положеннями ЦПК України та не заявляла будь-яких клопотань (до подання позовної заяви, чи до початку розгляду справи по суті позовних вимог) з метою з`ясування вказаної обставини. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 жовтня 2017 року у справі №914/1128/16. Отже, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства (постанова ВС у справі № 904/792/18 від 20 лютого 2019 року). Враховуючи, що стороною позивача не надано жодних доказів, які свідчать про порушення її прав та інтересів відповідачем, які підлягали б захисту в судовому порядку, то за таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог, понесені позивачкою по справі судові витрати покладаються на останню. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed