Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення боргу та відсотків на загальну суму 125176,25 грн., а також відшкодування судових витрати в розмірі 1251, та витрат на правничу допомогу в сумі 2500 грн. Свої вимоги мотивував тим, що 10 вересня 2019 року ним було передано відповідачу по справі [PERSON] грошові кошти в сумі 3000 доларів США, про що він власноруч написав відповідну розписку. Грошові кошти були передані у борг. Строк повернення боргу - 11 вересня 2020 pоку, що окремо зазначено у вказаній розписці. Також договором передбачено, що боржник - відповідач по справі зобов`язується сплачувати 3% в місяць від загальної суми, а у разі несвоєчасно повернення боргу - пеня у розмірі 1% від суми заборгованості кожен день. Своєчасно грошові кошти [PERSON] не повернув, хоча він неодноразово звертався до останнього з проханням виконати договірні зобов`язання та повернути йому грошові кошти. Однак до теперішнього часу борг не повернуто. На час подання позовної заяви курс гривні до долару США складає 27,2981 грн. Отже на теперішній час 3000 доларів США складають 81894,30 грн. Тобто, на теперішній час відповідач повинен сплатити: суму боргу у розмірі 81894,30 грн.; 3% за місяця від загальної суми боргу - 29481,95 грн; 1% кожного дня від суми боргу за весь час прострочення виконання зобов`язання, тобто 460 дня (з 12.09.2020 р. по 06.12.2021 р.) складає 13800 грн. Також вважає, що з відповідача підлягають до стягнення судові витрати, понесені ним при поданні позовної заяви, які складаються із сплати судового збору в сумі 1251,76 та витрат на правову допомогу 2500 грн.. Ухвалою суду від 18.01.2022 року за позовною заявою [PERSON] відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та прохав задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. На підтвердження своїх вимог надав суду оригінал розписки. Відповідач [PERSON] , який належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву та будь-яких клопотань до суду не направив. Враховуючи, що відповідач, який був належним чином повідомлений про день місце і час розгляду справи повторно не з`явився в судове засідання без повідомлення причин своєї неявки та не надав до суду відзиву, за відсутності заперечень позивача, суд вирішив на підставі ст. 280 ЦПК України,\~провести розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши позивача, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, приходить до наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи, як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16, у справі №\~723/304/16-ц від 23.10.2019 року, у справі № 464/3790/16-ц від 16.01.2019 року.\~ За змістом ст.ст.\~525,\~526 ЦК України\~зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. У відповідності до ч.1 та ч.3\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення. Згідно позиції, висловленої в постанові Верховного Суду у справі №367/135/16-ц від 05 вересня 2018 року, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів зробити відповідні правові висновки щодо дійсної природи існуючих між сторонами правовідносин; розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та зазначення дати отримання коштів. У постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі №143/280/17, провадження №61-33033св18, додатково звернуто увагу судів на те, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Наявність у позивача боргового документа - розписки відповідача свідчить про невиконання ним взятих на себе зобов`язань. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргової розписки в позивача підтверджує наявність боргу (постанова Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 483/1953/16-ц, провадження №61-33891св18). Згідно наданої розписки, 10.09.2019 року [PERSON] одержав у борг від [PERSON] 3\~000 доларів США, для розвитку власної справи та зобов`язався виплачувати 3% річних у місяць від загальної суми боргу, та повернути гроші в повному обсязі до 11.09.2020 року, а у разі недотримання цього, зобов`язався сплатити пеню в розмірі 1% від суми за кожен день прострочення. Досліджуючи дану розпису, судом достовірно встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з приводу виконання договору позики. Статтею 629 ЦК\~України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається, з матеріалів справи, зокрема, наявності оригіналу розписки, боржник свого обов`язку за договором позики, щодо її повернення не виконав. За викладених обставин, суд приходить до висновку, що відповідач свої зобов`язання за договором позики, щодо повернення отриманої суми грошових коштів в строк до 11.09.2020 року не виконав, чим порушив взяті на себе зобов`язання, тож позов щодо стягнення вказаних коштів за договором позики, є обґрунтованим та законним, а тому підлягає до задоволення. Окрім того, на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, з відповідача підлягає до стягнення 3 % в місяць від загальної суми боргу, що передбачено договором (розпискою). За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Враховуючи, що договором (розпискою) встановлено пеню в розмірі 1% від суми за кожен день прострочення, тож вимоги позивача в цій частині також підлягають задоволенню. Відповідно до частини другої\~статті 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Дослідивши розрахунки надані позивачем, враховуючи офіційний курс долара США на час звернення до суду позивача, суд погоджується з наданим розрахунком сум які підлягають до стягнення з відповідача. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача у разі відмови в позові на позивача. Відповідно до\~п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем витрати на сплату судового збору в сумі 1251,76 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн., наявність та розмір яких підтверджено матеріалами справи.

Outcome: approved