Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом і просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Посилається в позові на те, що згідно витягу №51774213 територіальної громади м. Києва від 03 серпня 2020 в квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] зареєстровані зареєстрований також [PERSON] , [INFO] - відповідач. Відповідач не проживає у спірній квартирі більше шести місяців без поважної на те причини. Факт непроживання відповідача в спірному приміщенні підтверджується Актами про фактичне не проживання особи від 14 вересня 2020 року, 28 вересня 2020 року та 05 жовтня 2020 року. Зазначає, що вимушена сплачувати комунальні послуги виходячі з кількості зареєстрованих мешканців квартири, оскільки [PERSON] у вказій квартирі не проживає сплачує також за нього. Враховуючи викладене, вважає, що відповідач є таким, що втратила право користування квартирою, а тому просить задовольнити позов. Ухвалою суду від 26 січня 2021 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. 26 січня 2021 року у задоволенні клопотання [PERSON] про відстрочку сплати судового збору до ухвалення рішення по справі відмовлено. Ухвалою суду від 11 лютого 2021 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Пояснила, що відповідач ніколи не проживав у квартирі [ADDRESS] та його речі ніколи там не перебували. Реєстрація місця проживання відповідача відбулася за проханням її сина, оскільки на той час, відповідач з ним товаришував, а вказана реєстрація потрібна була для працевлаштування останнього. Посилається, що реєстрація відповідача у вказаній квартирі порушує її права, в зв`язку з чим вона вимушена пратити за комунальні послуги у збільшеному розмірі тобто за відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Відзиву на позов не надав. Представник третьої особи - Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції. Відзиву на позов не надав. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку позивача, який не заперечував проти винесення заочного рішення, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання (п.2 ч.3 ст. 71 ЖК УРСР). У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що позивач зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно з витягом з Реєстру територіальної громади міста Києва в спірній квартирі зареєстрований відповідач. З матеріалів справи вбачається, що відповідач в квартирі [ADDRESS] не проживає, що підтверджується Актами від 14 вересня 2020 року, 28 вересня 2020 року та 05 жовтня 2020 року,14 лютого 2022 року,18 травня 2022 року,07 липня 2022 року,12 липня 2022 року. Житлом він не цікавиться, витрат по його утриманню не несе, дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчинив. Дані обставини знайшли своє підтвердження при розгляді справи по суті. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Тобто, при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування слід встановити, скільки часу відповідачі не проживають у спірному приміщенні; які існують поважні причини їх не проживання у жилому приміщенні понад шість місяців. З цього випливає, що законом на позивача покладається обов`язок доказування факту непроживання відповідача у спірному жилому приміщенні понад шість місяців до моменту звернення до суду із позовом. Суд враховує, що відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.3 ст.13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту. Відповідач, не надавши відзиву на позов доводів, викладених позивачем у позові, не спростував. В свою чергу приведені позивачем докази є належними та допустимими доказами з точки зору ст.ст. 77, 78 ЦПК України. Які дають суду підстави для висновку про непроживання відповідача в спірній квартирі понад встановлений законом строк. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 908 грн. судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду.

Outcome: approved