Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд зобов`язати Службу Безпеки України забезпечити дотримання вимог Постанови КМУ від 22.02.1993 №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» в частині стягнення з боржників аліментів в розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів, що носять постійний систематичний характер; стягнути з Служби Безпеки України на свою користь грошові кошти у сумі 3050, 78 грн. на утримання дитини - [PERSON] згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.05.2019; зобов`язати Службу Безпеки України в подальшому при нарахуванні матеріальної допомоги на оздоровлення обов`язково утримувати 1/4 частку грошового забезпечення з військовослужбовця СБУ майора [PERSON] на користь [PERSON] згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.05.2019 та виконавчого листа (провадження №2/369/2426-19). Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28.04.2018 між позивачем та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу подружжя має дитину - [PERSON] , [INFO] . Києво-Святошинським районним судом Київської області винесено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 19.03.2019. У СБУ з 13.08.2019 знаходиться на виконанні виконавчий лист, виданий Києво-Святошинським районним судом Київської області. У 2019 році при відбутті у щорічну відпустку бухгалтерією СБУ при нарахуванні матеріальної допомоги на оздоровлення за 2019 рік не було утримано 1/4 частку доходів у сумі 3050,78 грн. Позивач вважає, що їй неправомірно не перераховано 1/4 частку доходу матеріальної допомоги на оздоровлення за 2019 рік, виплаченої [PERSON] у сумі 3050,78 грн. Ухвалою суду від 04.08.2020 було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 03.08.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволені позову у повному обсязі, оскільки матеріальна допомога на оздоровлення військовослужбовця не відноситься до виду грошового забезпечення, що підлягає обліку при стягненні аліментів, тому юридичний склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, в діях СБУ відсутній. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд встановив. 28.04.2018 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.05.2019 позов [PERSON] про стягнення аліментів задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 19.03.2019 (а.с. 10-12). 27.06.2019 Києво-Святошинським районним судом Київської області на виконання вказаного рішення видано виконавчий лист (а.с. 17). Листом Фінансово-економічного управління СБУ від 11.03.2020 позивача повідомлено, що матеріальна допомога на оздоровлення за 2019 рік [PERSON] нарахована у розмірі 15159,16 грн., в тому числі податок з доходів фізичних осіб - 2728,65 грн., військовий збір - 227,39 грн. (а.с. 24). Листом Міністерства юстиції України від 10.01.2020, було повідомлено позивача про розгляд його звернення від 06.12.2019, в якому зазначено, що згідно п.п. 4, 13 Наказу СБУ від 25.12.2002 №466/ДСК (зареєстрований в МЮУ 29.12.2012 за №1020/7308, гриф «Для службового користування» знято на підставі наказу МЮУ від 20.06.2019 №1898/5) «Про затвердження Переліку додаткових видів грошового забезпечення та інших виплат, що не підлягають облікові при стягненні (відрахуванні) аліментів з військовослужбовців СБУ», матеріальна та грошова допомога на оздоровлення відноситься до додаткових видів грошового забезпечення та інших виплат, що не підлягають облікові при стягненні (відрахуванні) аліментів з військовослужбовців СБУ (а.с. 18-20). В лютому 2020 року у Фінансово-економічному управлінні СБУ було розглянуто звернення позивача про надання інформації щодо розміру грошового забезпечення військовослужбовця СБУ [PERSON] за період з березня по грудень 2019 та загальну суму перерахованих аліментів з нього за цей період, а також повідомити на підставі якого нормативно-правового акту не утримано 1/4 частку доходів з його матеріальної допомоги на оздоровлення за 2019 рік. Листом №21/3/1-М-7/5 за результатами розгляду зазначеного звернення, в межах компетенції, позивачу було надано відповідь, в якій вказано, що на підставі виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.06.2019 №369/3498/19, про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] , за період з 01.09.2019 по 31.01.2020 з грошового забезпечення [PERSON] було утримано та перераховано аліменти в сумі 11218,82 грн. Відповідно до копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданного державним виконавцем Стрепетовою О.С. від 13.09.2019 №59510636/10, заборгованість станом на 31.08.2019 відсутня (а.с. 21-23). Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Таким чином, обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Відповідно до статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Частиною першою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення. Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі - Порядок № 260). Пунктом 2 розділу І Порядку № 260 визначено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди; допомоги. Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку № 260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби). Відповідно до пункту 4 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військовослужбовців строкової служби), включає: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавку за вислугу років; підвищення посадового окладу під час проходження військової служби на території населених пунктів, яким надано статус гірських, та на острові Зміїний; надбавки за особливості проходження служби, за службу в Силах спеціальних операцій Збройних Сил, кваліфікацію, кваліфікаційну категорію, виконання функцій державного експерта з питань таємниць, роботу в умовах режимних обмежень, безперервний стаж на шифрувальній роботі, почесні та спортивні звання; доплати за науковий ступінь та за вчене звання; премію; морську винагороду, винагороди за стрибки з парашутом, за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів, тралення і знешкодження мін, за водолазні роботи та за бойове чергування; одноразові грошові допомоги після укладення першого контракту, для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, у разі звільнення з військової служби; інші виплати, які здійснюються відповідно до чинного законодавства України. Відповідно до п.п. 1, 2 розділу XXIII Порядку № 260 виплата грошової допомоги для оздоровлення Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення. Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги. Порядок розрахунку аліментів визначається Постановою КМУ №146 від 26.02.1993 року, яка у п. 1 визначає, що утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом. Відповідно до п.13 Постанови КМУ №146 від 26.02.1993 утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Отже, закон, який регулює взаємовідносини між позивачем, як стягувачем та військовослужбовцем СБУ [PERSON] , як боржником, у зобов`язанні зі сплати аліментів, яке виникло на підставі заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.05.2019 у справі №369/3498/19, передбачав стягнення аліментів з усіх доходів боржника. Згідно з ч. 1 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержав за час, протягом якого не провадилось їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. За змістом ч. 3 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Згідно ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України(ч.3). Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі, якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; за власною ініціативою; в інших передбачених законом випадках. Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 74 згаданого Закону, відповідно до частини дев`ятої якої суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір. Натомість, примусове виконання рішення на підставі виконавчого листа розпочинається виконавцем за заявою стягувача, що визначено пунктом 1 частини 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до частини 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Позивач скористався своїм правом подати цей позов про стягнення не перерахованих аліментів. Ураховуючи положення частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частин сьомої і восьмої статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (статті 7, 155 СК України). Як зазначено вище, заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.05.2019 у справі №369/3498/19 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 19.03.2019. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців. Відповідно до ст. 69 ЗУ "Про виконавче провадження", підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України. Згідно звіту про здійснення відрахування та виплати СБУ відносно [PERSON] на підставі виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.06.2019 №369/3498/19, про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] , за період з 01.09.2019 по 31.01.2020 з грошового забезпечення [PERSON] було утримано та перераховано аліменти в сумі 11218,82 грн. (а.с. 22). З наданого позивачем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 13.09.2019 №59510636/10 складеного державним виконавцем Стрепетовою О.С. при виконанні виконавчого документу №369/3498/19 від 27.06.2019 виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області, вбачається, що заборгованість по аліментам станом на 31.08.2019 - відсутня (а.с. 23). Таким чином, оскільки розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України, ЗУ "Про виконавче провадження", суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 3050,78 грн. на утримання дитини - [PERSON] , з урахуванням рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.05.2019. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Як передбачено ч. ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до частини другої ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до Служби Безпеки України про зобов`язання вчинити дії та стягнення грошових коштів, слід відмовити. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed