Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-10 00:00:00

У вересні 2021 року адвокат Дугінов Д.А., в інтересах [PERSON] та [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк», Банк), в якому, збільшивши позовні вимоги, просив розірвати депозитний договір від 05 лютого 2014 року №SAMDN80000740447574 та стягнути з відповідача на користь [PERSON] 1 628,94 доларів США - суму вкладу, 1 122,23 долари США - відсотки за період з 06 лютого 2014 року по 30 вересня 2021 року, 49,40 грн - залишку коштів на рахунку та 6 437,73 доларів США - пені в розмірі 3 % за кожен день прострочення за період з 30 вересня 2021 року по 16 грудня 2021 року; розірвати депозитний договір від 30 липня 2012 року № SAMDN10000727523034 та стягнути з відповідача на користь [PERSON] 3 300,00 доларів США - суму вкладу, 167,77 доларів США - нарахованих, але не знятих відсотків, 2 128,73 доларів США - відсотків за період з 02 березня 2014 року по 30 вересня 2021 року, 938,43 доларів США та 57,84 грн - залишку коштів на рахунках, та 13 095,81 доларів США - пені в розмірі 3 % за кожен день прострочення за період з 30 вересня 2021 року по 16 грудня 2021 року. В обґрунтування позову, представник позивачів указував на те, що між позивачами, кожним зокрема, та АТ КБ «Приватбанк» укладені договори про банківські строкові вклади (депозити), з виплатою суми вкладу та суми процентів в кінці терміну дії договору та відкриті банківські рахунки на ім`я відповідачів, на які зараховані належні останнім грошові кошти. Навесні 2014 року банк позбавив позивачів безперешкодно користуватись своїми грошовими коштами, відмовився від виконання розпоряджень про перерахування і видачу відповідних сум з рахунків і проведення інших операцій за рахунками, заблокувавши доступ до них. 21 вересня 2021 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до відповідача із окремими заявами про розірваннядепозитних договорів від 05 лютого 2014 року та 30 липня 2012 року, відповідно із зазначенням інформації про суми вкладів і процентів до виплати, просили здійснити повернення суми вкладів і виплатити проценти, нараховані відповідно до умов договорів за фактичний строк користування вкладами, а такожналежні їм грошові кошти, що знаходилися на їх банківських рахунках. Вказані заяви були отримані відповідачем 27 вересня 2021 року. Посилаючись на те, що усі належні їм суми грошових коштів за договорами банківських вкладів та рахунків у добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, позивачі змушені звернутися до суду із вказаним позовом. Ухвалою судді від 06 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі для розгляду за правилами загального позовного провадження. 23 жовтня 2021 року від відповідача надійшов відзив на вказану позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити позивачам у задоволенні позову до АТ КБ «Приватбанк», вказуючи на те, що ними неналежним чином направлено повідомлення про повернення коштів, а тому банком права [PERSON] та [PERSON] не порушено; 17 листопада 2014 року банк виявив факт переведення боргу за вказаними позивачем договорами банківських вкладів на нового боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Фінілон» (далі - ТОВ «ФК «Фінілон») на підставі договору про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року (з урахуванням додаткової угоди до договору від 18 листопада 2014 року), укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ФК «Фінілон», та електронного додатку №1 до Договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, тому ТОВ ФК «Фінілон» є новим боржником та належним відповідачем у вказаній справі; позивачами неправильно здійснені нарахування відсотків поза межами строку дії договору, які повинні розраховуватись, виходячи із ставки 0,01 %; позивачі безперешкодно користуються своїми рахунками. 10 листопада 2021 року від представника позивачів надійшла відповідь на відзив, в якій вказано про те, що ані [PERSON] , ані [PERSON] не надавали згоди на переведення боргу за договорами, які є предметом спору в цій справі, тому відсутні підстави вважати, що переведення боргу відбулось за згодою позивачів, отже вказаний договір є нікчемним; спірні депозитні договори не вважаються розірваними. Ухвалою суду від 10 листопада 2021 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено ТОВ «ФК «Фінілон». 06 грудня 2021 року представник позивачів подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, до якої додав оновлені розрахунки ціни позову. 16 грудня 2021 року від представника АТ КБ «Приватбанк» надійшли заперечення на заяву позивача про збільшення позовних вимог, які представник відповідача просить залишити без розгляду, посилаючись на невідповідність їх ч. 5 ст. 49 ЦПК України. 22 грудня 2021 року представник позивачів подав до суду заяву про збільшення позовних вимог (зміну предмета позову), до яких останній додав оновлені розрахунки ціни позову в частині пені в розмірі 3 % за кожен день прострочення, відповідно до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». 17 лютого 2022 року від представника АТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог (зміну предмета позову), аналогічного до відзиву на позовну заяву змісту. 17 лютого 2022 року від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку цивільної справи № 199/3152/20 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України. 17 лютого 2022 року від представника АТ КБ «Приватбанк» надійшли заперечення, аналогічного до відзиву на позовну заяву змісту. Ухвалою суду від 17 лютого 2022 року в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі відмовлено. Ухвалою суду від 17 лютого 2022 року підготовче провадження у справі закінчено та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з викладених у позові підстав. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачі у справі, кожен зокрема, є вкладником АТ КБ «Приватбанк». 30 липня 2012 року між позивачем [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського вкладу № SAMDN10000727523034, відповідно до умов якого [PERSON] передала банку 3 300,00 доларів США, зі сплатою 8,5 % річних строком до 30 липня 2013 року включно. Крім того, 05 лютого 2014 року між позивачем [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського вкладу № SAMDN80000740447574, відповідно до умов якого [PERSON] передав банку 1 628,94 долари США, зі сплатою 9 % річних строком до 05 серпня 2014 року включно. У 2014 році АТ КБ «Приватбанк» кошти на рахунках позивачів було заблоковано у зв`язку з агресією РФ на території України. 21 вересня 2021 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до відповідача із заявами про розірвання вказаних договорів, повернення сум вкладів, виплату процентів та повернення коштів, що знаходилися на їх банківських рахунках, які 27 вересня 2021 року отримано відповідачем. Станом на момент звернення до суду належні позивачам суми коштів АТ КБ «Приватбанк» в добровільному порядку не повернуто. Відповідно до частини першої статті 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з частиною першою статті 1060 Цивільного кодексу України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За правиламистатті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За частиною першою статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що відповідач є функціонуючим загальнонаціональним банком та закриття його відділення не може вплинути на обов`язок банку щодо виплати відсотків та вкладів клієнтам банку, слід дійшли висновку про наявність правових підстав для стягнення з банку на користь позивача суми вкладів. Згідно з частиною першою статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Частинами 5, 6 статті 1061 ЦК України передбачено, що проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу.У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Таким чином, повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на всій розсуд. До такого висновку дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 28 січня 2015 року в справі № 6-247цс14. Разом з тим, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому належним виконанням зобов`язання з боку боржника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Відповідно до умов укладених сторонами договорів банківського вкладу передбачене нарахування процентів на суму вкладу по процентній ставці для вкладів даного найменування та строку, що діє в Банку до закінчення попереднього строку вкладу, без укладення додаткових угод за договором. Крім того, умовами договорів передбачено право сторін дострокового розірвання вказаних договорів з повідомленням сторони за 2 банківські дні до дати розірвання договору. Суд установив, що позивачі, кожен зокрема, звернувся до банку із заявою про повернення банківських вкладів та повернення коштів, що знаходяться рахунках 21 вересня 2021 року, яку відповідач отримав 27 вересня 2021 року. Отже строком вимоги позивачів в даному випадку є дата отримання відповідачем заяв про розірвання договорів банківських вкладів плюс 2 банківські дні, що передбачено укладеними сторонами договорами банківських вкладів, а саме: 30 вересня 2021 року. Саме з цієї дати договори вважаються розірваними. Таким чином, відсутні підстави для задоволення позову в частині позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про розірвання укладених між сторонами договорів банківських вкладів. Враховуючи той факт, що відповідачем порушено взяті на себе зобов`язання за вказаними договорами щодо повернення вкладникам грошових коштів, заяви позивачів з проханням розірвати указані договори залишено без реагування, тому з банку підлягають стягненню на користь позивачів відповідні суми прийнятих від кожного з них банківських вкладів. Доводи АТ КБ «ПриватБанк» про те, що він є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17 листопада 2014 року між ним та ТОВ «ФК «Фінілон» укладено договір, за умовами якого товариство стало боржником за договором банківського вкладу, є безпідставними, оскільки відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] та [PERSON] надали згоду на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон» відповідачем не надано, а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за вказаними вище договорами банківських вкладів та належним відповідачем у цій справі. При цьому, будь-які усні чи мовчазні зміни до письмового договору банківського вкладу є нікчемними. Тому договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року б/н, укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон», шляхом використання мовчазної згоди без письмової згоди самого вкладника (позивачів у справі), які є сторонами письмових договорів банківських вкладів, згідно з положеннями ч.1 ст. 520, ч. 1 ст. 654, ч. 2 ст. 1059 ЦК України є нікчемним. Що стосується сум невиплачених та ненарахованих банком процентів за договорами банківських вкладів, які підлягають стягненню, то суд зазначає наступне. Так, за договором від 30 липня 2012 року № SAMDN10000727523034, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] мінімальний строк вкладу складає 365 днів, тобто кожного 30 липня наступного року продовжується. Таким чином, суму процентів за ставкою 8,5% річних слід розраховувати, з урахуванням заявлених [PERSON] вимог та принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. cт. 2, 13 ЦПК України) за період з 02 березня 2014 року по 30 вересня 2021 року, що складає: 2 127,96 доларів США = 3 300,00:100х8,5%х2769 днів:365 днів. Поряд із цим, на користь [PERSON] підлягають стягненню з відповідача 167,77 доларів США, нарахованих банком до 02 березня 2014 року, але неотриманих процентів за вказаним договором банківського вкладу. Також за договором від 05 лютого 2014 року № SAMDN80000740447574, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] мінімальний строк вкладу складає 365 днів, тобто кожного 05 лютого наступного року продовжується. Таким чином, суму процентів за ставкою 9 % річних слід розраховувати за період з 06 лютого 2014 року по 30 вересня 2021 року, що складає: 1 122,23 долари США = 1 628,94:100х9%х2794 днів: 365 днів. Крім того, кожним із позивачів ставиться питання про стягнення пені на суму 6 437,73 доларів США та 13 095,81 доларів США, розрахованої розмірі 3 % за кожен день прострочення за період з 30 вересня 2021 року по 16 грудня 2021 року У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. ст. 549, 551, 611 ЦК України). Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. У Законі України «Про захист прав споживачів» не визначено вичерпного переліку відносин, на які він поширюється, але з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та

Outcome: partial