Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом до Новобузької міської ради Миколаївської області та [PERSON] , третя особа без самостійних вимог [PERSON] , про визнання права власності на присадибну земельну ділянку загальною площею 1,098 га, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що рішенням Новобузького районного суду від 21.05.2020 року №481/252/2020 за позовом [PERSON] було визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] від 25.06.1998 року, укладений через Вознесенську філію Миколаївської універсальної товарної біржі за №197 та останнім зареєстровано право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Наразі позивач має намір укласти договір дарування вищевказаного житлового будинку, разом з тим це можливо лише у разі, якщо земельна ділянка, на якій розташовано житловий будинок та господарські будівлі та споруди, також перебуватиме у власності позивача. Однак позивач не має можливості оформити правовстановлюючий документ на земельну ділянку під будинком для його подальшого відчуження, оскільки при укладені договору купівлі-продажу будинку питання стосовно земельної ділянки не вирішувалось, а спірна земельна ділянка належить юридично [PERSON] , що підтверджується також Державними актами на право приватної власності на землю. Але, вирішити дане питання і з останньою позивач також не зміг, оскільки на даний час, місце фактичного проживання або перебування [PERSON] йому не відоме та не виключено, що остання померла, оскільки відповідач [PERSON] відчужував будинок який належав йому на підставі свідоцтва про прийняття спадщини . А тому позивач був змушений звернутись до суду за захистом своїх прав на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, яка перебуває у його фактичному користуванні. За ухвалою суду від 07.02.2022 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 19.05.2022 року судом було залучено [PERSON] у якості третьої особи без самостійних вимог. Позивач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити. Також просили справу слухати без їх участі. Представник відповідача Новобузька міська рада Миколаївської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив справу слухати без його участі. Проти задоволення позову не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзиву чи клопотання про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Третя особа [PERSON] , в судове засідання на виклик суду не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. У\~зв`язку з\~неявкою в\~судове засідання\~всіх учасників\~справи відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до фотокопії договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] 25\~червня 1998 року через Вознесенську філію Миколаївської Універсальної товарно-сировинної біржі за № 197, позивач [PERSON] набув право власності на вищевказане майно (а.с.17). Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області №481/252/20 від 21.05.2020 року договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] 25\~червня 1998 року через Вознесенську філію Миколаївської Універсальної товарно-сировинної біржі за № 197 було визнано дійсним (а.с.12-13). Натомість в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності відомості про право власності внесено 19.11.2021 року , що підтверджується витягом від 24.11.2021 року (а.с.14) Крім того в договорі купівлі-продажу зазначено, що вищевказаний житловий будинок був розташований на земельній ділянці площею 0,10 га для обслуговування жилого будинку, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії III-МК №046012, виданого 19.09.1995 року. Земельна ділянка ж розміром 0,98 га відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії III-МК №046013, виданого 19.09.1995 року призначена для ведення особистого підсобного господарства. Однак, предметом вказаного договору слугував лише будинок, питання про передачу (дарування чи продаж) у власність земельних ділянок при укладанні цього договору не вирішувалося. Відповідно до фотокопії державного акту серії III-МК №046012, виданого 19.09.1995 року на підставі вииконкому Новобузької міської Ради №92 від 23.02.1994 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1535, земельна ділянка площею 0,10 га з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (а.с.15). Відповідно до фотокопії державного акту серії III-МК №046013, виданого 19.09.1995 року на підставі виконкому Новобузької міської Ради №92 від 23.02.1994 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1536, земельна ділянка площею 0,098 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована за адресою по [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (а.с.16). Зазначене також підтверджується висновками про оцінку вартості земельних ділянок, відповідно до якої оціночна вартість земельних ділянок площею 0,1 га та 0,098 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд,та ведення особистого підсобного господарства, що належить на праві власності [PERSON] становить 34300 грн. та 9600 грн. (а.с.18, 20). Згідно ч. 1 ст.\~120\~ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідні приписи містяться також і у ч. 1 ст. 377 ЦК України. Згідно п. 18 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~практику застосування\~судами земельного\~законодавства при\~розгляді цивільних\~справ» від\~16.04.2004\~року №\~7 з наступними змінами та доповненнями, вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30\~ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120\~ЗК 2001\~року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120\~ЗК Законом України\~від 27\~квітня 2007\~р.\~N\~997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст.30\~ЗК Української РСР\~(в\~редакції \~станом на\~час виникнення\~правовідносин,\~а саме\~укладення договору\~купівлі-продажу) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Поряд з тим частина перша статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) також визначає, що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. Згідно якої істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача до набувача такого об`єкта (частки у праві спільної власності на неї). Аналіз змісту норм ст.30\~ЗК Української РСР та статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. \~ \~ \~ \~ Таким чином, з часу набуття [PERSON] та в подальшому позивачем [PERSON] права власності на зазначене нерухоме майно - суб`єктивне право [PERSON] , яка володіла на праві власності земельною ділянкою площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку за адресою [ADDRESS] - вважається припиненим. За таких обставин, позовні вимоги позивача в частині визнання за ним права власності на земельну ділянку площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку розташованого по [ADDRESS] , грунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню\~. Щодо визнання права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,098 га для ведення особистого підсобного господарства яка розташована по [ADDRESS] та належала [PERSON] на підставі Державного акту серії ІІІ-МК046013 судом встановлено наступне. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач у своєму позові посилається на застосування до правовідносин що виникли ч.1ст.120 ЗК України та ст.30 ЗК в редакції 1990 року, разом з тим зазначеними статтями регламентується перехід права на земельну ділянку у разі набуття прав власності, господарського відання, оперативного управління на об`єкт нерухомого майна (крім багатоквартирного будинку), об`єкт незавершеного будівництва, що розміщені на ній. Поряд з цим ч.1 ст.121 ЗК України розмежовує цільове призначення земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а також для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до\~ст.\~381\~ЦК України - садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. І у разі відчудження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки за договором про відчуження житлового будинку, про земельну ділянку нічого зазначено не було, до позивача, як набувача, переходить лише право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Проаналізувавши вищевикладене, суд вважає, що земельна ділянка розміром 0,098 га та цільовим призначенням: для ведення особистого підсобного господарства не має прямого відношення до об`єкта нерухомості\~житлового будинку та на неї не поширюються норми\~ст.120\~ЗК України та ст.30 ЗК України (в редакції 1990 року), так як житловий будинок не розміщений на цій на земельній ділянці. З огляду на вищезазначене, позовна вимога щодо визнання права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,098 га для ведення особистого підсобного господарства яка розташована по [ADDRESS] задоволенню не підлягає.

Outcome: partial