Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

У липні 2022 року до суду надійшла заява [PERSON] , з участю заінтересованої особи - Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, про встановлення факту належності заявникові трудової книжки серії [NUMBER] від 27.07.1981, виданої на ім`я « [PERSON] » (рос.) та диплома серії [NUMBER] від 30.06.1981 про закінчення Луцького технікуму радянської торгівлі, виданого « [PERSON] » (укр.) Заява мотивована тим, що згідно із свідоцтвом про народження дані заявника українською мовою зазначаються як « [PERSON] ». У свідоцтві про одруження, яке теж оформлено українською мовою, і на підставі якого відбулась зміна прізвища на « [PERSON] », її дані наведені як - « [PERSON] ». У паспорті громадянина України, який видано 12.08.1998, персональні дані наведені як « [PERSON] ». Через розбіжності у написанні прізвища та по батькові у документах про народження, про укладення шлюбу, про трудовий стаж і навчання заявник позбавлена можливості реалізувати право на пенсійне забезпечення. У червні 2022 заявник звернулась до Ковельського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області з метою внесення змін в актові записи про народження та про укладення шлюбу. У задоволенні заяви відмовлено у зв`язку із різним написанням прізвища батька в актовому записі про народження дитини « [PERSON] » і в інших документах « [PERSON] ». Покликаючись на відсутність за таких обставин позасудового порядку внесення виправлень в документи необхідні для призначення пенсії за віком [PERSON] просила заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити. В судове засідання заявник не з`явилась, клопотала про розгляд справи у її відсутності. Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області згідно поданих письмових пояснень покладається на розсуд суду. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази у справі, дійшов такого висновку. Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частин 1-2 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц (провадження № 14-139цс18), у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18. У пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" міститься роз`яснення про те, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документів, відповідно до чинного законодавства. Поряд з цим, суд може встановити факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, трудової книжки, іншого документу, що посвідчує трудовий стаж. Необхідність встановлення факту належності документів особі у цій справі пов`язана із реалізацією права заявника на отримання пенсії. Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України. Згідно з пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори й угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. У судовому порядку, відповідно до пункту 26 зазначеного Порядку, встановлюється лише факт приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження. Відповідно до пункту 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів. Таким чином, заява [PERSON] про встановлення факту належності їй трудової книжки та диплома про освіту може бути розглянута в порядку окремого провадження, як встановлення факту, що має юридичне значення. Наведені у заяві доводи та долучені до заяви докази свідчать про відсутність можливості в позасудовому порядку внести виправлення у перелічені заявником документи. При вирішенні заяви по суті суд виходить з такого. За матеріалами справи заявник [PERSON] народилась [INFO] в м.Ковель Волинської області (паспорт громадянина України [NUMBER] від 12.08.1998). Прізвище « [PERSON] » особа отримала у зв`язку з укладенням 04.10.1986 шлюбу. У свідоцтві про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 04.10.1986 дані особи, яка уклала шлюб зазначені : « [PERSON] ». У свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 16.10.1962 дані заявниці зазначені як : « [PERSON] », [INFO] , місце народження - м.Ковель. Атестат про середню освіту, оформлений російською мовою, засвідчує, що « [PERSON] », [INFO] , у 1979 році закінчила повний курс Ковельської середньої загальноосвітньої школи м.Ковель №8. Диплом ДТ №537951 від 30.06.1981, зареєстрований за №2590, складений російською та українською мовами, містить дані про те, що « [PERSON] » (рос.) - « [PERSON] » (укр.) з 1979 по 1981 роки навчалась у Луцькому технікумі радянської торгівлі. У трудовій книжці [NUMBER] від 27.07.1981 містяться наступні дані : « [PERSON] » (рос.), [INFO] , із середньою освітою, професія, спеціальність - «товаровед» (рос.) розпочала трудову діяльність 21.07.1981. Прізвище « [PERSON] » (рос.) змінено на « [PERSON] » на підставі свідоцтва [NUMBER] . Наведене у сукупності доводить існування помилок у написанні прізвища особи і по батькові через співзвучність та невірний переклад на українську мову. Відповідність імені, дати і місця народження особи, хронологія подій, дають суду підстави без сумніву дійти висновку про їх належність одній особі - [PERSON] , [INFO] . Заявник не має іншої можливості, ніж в судовому порядку, встановити факт приналежності їй документів, які необхідні для реалізації права на пенсійне забезпечення. За викладених обставин заява про встановлення факту належності документів підлягає до задоволення.

Outcome: approved