Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-27 00:00:00

01.12.2021 позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом, у якому просить суд позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , призначити [PERSON] опікуном для малолітньої дитини [PERSON] , стягнути із відповідачів на користь позивачки аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, судові витрати покласти на відповідачів. Позивачка свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є бабусею малолітньої [PERSON] . Дитина на даний час проживає з нею в смт.Коротичі Харківського району Харківської області. Батьки дівчинки - відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків щодо неї, не приділяютьс належної уваги та піклування її навчанню, розвитку та стану здоров`я. Окрім цього позивачка зазначає, що зі слів [PERSON] , її батько (усиновлювач) вчиняв щодо неї дії сексуального характеру, зокрема змушував її спати в одному ліжку з ним, зажимав у обійми та цілував у губи як дорослу жінку. Ухвалою суду від 11.01.2022 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: виконавчий комітет Решетилівської міської ради, як орган опіки та піклування, виконавчий комітет Пісочинської селищної ради, як орган опіки та піклування, виконавчий комітет Валківської міської ради, як орган опіки та піклування, зобов`язано залучених третіх осіб надати суду письмові висновки щодо розв`язання спору відповідно до вимог ч. 5 ст. 19 СК України. 25.01.2022 представником позивача - адвокатом Ткаченко В.М. подано до суду уточнену позовну заяву. Ухвалою суду від 27.01.2022 прийнято позовну заяву [PERSON] у новій редакції, якою фактично лише уточнено правильність написання по батькові відповідачки - [PERSON] , замість помилково зазначеної у первісній позовній заяві « [PERSON] ». У встановлений судом строк третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, надано до суду відповідні висновки щодо розв`язання даного спору, відповідно до вимог до ч.5 ст.19 СК України. Ухвалою суду від 03.06.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання з`явилися позивачка, представник позивачки - адвокат Ткаченко В.М. в режимі відеоконференції з використанням власного технічного засобу за допомогою системи EasyCon, представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - виконавчого комітету Решетилівської міської ради, як органу опіки та піклування Гмирі Ю.А. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилися, неодноразово повідомлялися про дату, час та місце проведення судових засідань засобами поштового зв`язку за адресами місць реєстрації та фактичними адресами проживання, наявними в матеріалах справи. Окрім цього відповідачі повідомлялися про дату, час та місце проведення судових засідань за допомогою публікації оголошень про виклик на офіційному веб-сайті судової влади Решетилівського районного суду Полтавської області. 05.05.2022 та 01.06.2022 засобами телефонного зв`язку [PERSON] повідомлено про дату, час та місце проведення судового засідання, окрім цього роз`яснено право особисто з`явитися до суду та ознайомитись із матеріалами справи, отримати їх копію та судову повістку. 07.06.2022 складено акт про те, що 06.06.2022 до Решетилівського районного суду Полтавської області з`явилася [PERSON] . На пропозицію працівника апарату суду отримати копію позовної заяви з додатками, копії ухвали від 11.01.2022 про відкриття провадження у даній справі та судової повістки, [PERSON] категорично відмовилася. Окрім цього, на вимогу [PERSON] скласти їй зустрічну позовну заяву, помічником судді Пащенком Є.М. їй було повідомлено про можливість звернення за допомогою до професійного адвоката, фахівця у галузі права чи до Центру з надання безоплатної правової допомоги. Також роз`яснено, що особа не обмежена у поданні до суду заяв чи клопотань та що вся вхідна документація подається виключно через канцелярію суду із відміткою про її реєстрацію, а не будь-якому працівнику суду. У встановлений судом строк відповідачі правом на подання відзиву не скористалися, жодних заяв та клопотань з процесуальних питань до суду не подали. У судовому засідання позивачка підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі. Зазначила, що нею не подавалася заява про аналювання позовної заяви, тому її слід залишити без розгляду. Щодо розміру стягнення аліментів із відповідачів на утримання [PERSON] уточнила, що стягненню підлягають аліменти у розмірі 1/4 частки доходів кожного із відповідачів, адже батьки мають рівні обов`язки в утриманні своїх дітей. Додатково суду пояснила, що в 2020 році [PERSON] на підставі рішення суду відібрали від матері та передали на виховання до КЗ «Харківського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Гармонія». Однак, через деякий час, у зв`язку із належною поведінкою [PERSON] , малолітню [PERSON] повернули до матері. Після цих подій, влітку в 2021 році онука особисто декілька разів телефонувала до неї, як до бабусі, та просила її забрати до себе, говорила, що батько її ображає та розбещує. З серпня 2021 року [PERSON] проживає в родині [PERSON] - своєї бабусі. Дитина ходить до школи, отримує належну медичну допомогу, адже має серйозні захворювання, товаришує з однолітками. Батьки малолітньої [PERSON] не надають жодної матеріальної допомоги, не цікавляться життям та здоров`ям доньки. Їм відмово, що [PERSON] проживає разом із бабусею у смт.Коротичі Харківського району Харківської області. Однак після вторгнення Російської Федерації на території України та здійснення відкритої військової агресії, постійного артилерійського та ракетного вогню, зокрема, по території Харківської області, батьки жодного разу не поцікавилися долею та життям їх доньки, а лише погрожували [PERSON] по телефону. Окрім того зазначила, що з приводу вчинення [PERSON] дій сексуального характеру відносно його доньки - [PERSON] , [PERSON] зверталася із заявою до органів поліції, однак вони надали відповідь, що відсутні підстави для відкриття кримінального провадження, так як [PERSON] жодного разу не з`явився на виклики до поліції для дачі письмових пояснень, хоча був повідомлений належним чином. В подальшому вона ці дії не оскаржувала. Представник позивача - адвокат Ткаченко В.М. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - виконавчого комітету Решетилівської міської ради, як органу опіки та піклування, у судовому засіданні не заперечувала проти позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх доньки [PERSON] , стягнення аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частки доходів з кожного з батьків та призначення [PERSON] опікуном над малолітньою [PERSON] . Вказала, що відповідачі самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї доньки [PERSON] . Представники третіх, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: служба у справах дітей Решетилівської міської ради Полтавської області, виконавчий комітет Пісочинської селищної ради, як органу опіки та піклування, виконавчий комітет Валківської міської ради, як органу опіки та піклування у судове засідання не з`явилися, у своїх письмових висновках щодо вирішення справи просили розгляд справи проводити за їх відсутності. За письмової згоди позивача та її представника, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. ст. 280-281 ЦПК України. Суд, повно і всебічно дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьком якої є [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується копією повторно виданого свідоцтва про народження серії [NUMBER] (т.1 а.с.19). Відповідно до витягу з Державного реєстру цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, сформованого 24.11.2021, щодо дитини [PERSON] [INFO] , зазначено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] (батько), [PERSON] , [INFO] , (мати). 24.11.2020 на підставі заяви матері та батька про визнання батьківська №8/22.11-45 від 20.11.2020 мати та батько дитини змінили відомості про дитину. Відомості про батька: прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] , по батькові [PERSON] на [PERSON] , відомості про батька: [PERSON] змінено на [PERSON] , відомості про батька:, власне ім`я: [PERSON] змінено на [PERSON] . Відомості про батька: по батькові [PERSON] змінено на [PERSON] , відомості про батькам: дата народження , інформація відсутня змінено на 06.07.1983 , відомості про батька, громадянство: інформація відсутня змінено на громадянина України, відомості про батька, місце проживання: інформація відсутня змінено на України, [ADDRESS] . Відомості про матір: місце проживання України, [ADDRESS] , змінено на інформація видалена. На підставі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 21.07.2020, відомості про матір: прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] (т.1 а.с.14-18). У листі служби у справах дітей виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області №10/17-201 від 03.11.2021 зазначено, що влітку 2020 року в засіданні Валківського районного суду Харківської області слухалася справа №615/1700/19 за позовом виконавчого комітету Сидоренківської сільської ради Харківської області як органу опіки та піклування про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . На той час [PERSON] та [PERSON] співпрацювали зі службою у справах дітей Решетилівської РДА та намагалися створити всі умови для того, щоб повернути дитину з КЗ «Харківський обласний, центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Гармонія». Враховуючи, тісний психо-емоційний зв`язок дитини з матір`ю судом було прийняте рішення про повернення дитини до матері. 30.09.2020 мати забрала доньку з ЦСПР та приїхала на постійне проживання в с.Бакай Решетилівського району Полтавської області. З цього часу поведінка [PERSON] кардинально змінилася, вона разом із чоловіком перестала співпрацювати із службою у справах дітей, не впускали працівників служби для перевірки умов проживання дитини та поводили себе агресивно (т.1 а.с.20). Відповідно до листа начальника СПД №1 ВП №2 ПРУП ГУНП в Полтавській області №7-АЗ/115/104/16/05-2021 від 12.10.2021, [PERSON] в період з 2017 по 2021 роки до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягалася. [PERSON] в період з 2017 по 2021 роки неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, зокрема: 02.02.2017 за ч.1 ст.130 КУпАП, 25.12.2019 за ч.1 ст.122 КУпАП, 27.01.2020 за ч.1 ст.122 КУпАП, 30.07.2020 за ч.1 ст.122 КУпАП, 14.12.2020 за ч.1 ст.122 КУпАП, 27.03.2021 за ч.1 ст.178 КУпАП, 23.06.2021 за ст.124 КУпАП (т.1 а.с.21). У письмових пояснення малолітня [PERSON] , наданих адвокату Ткаченко В.М., у присутності її бабусі - [PERSON] від 18.11.2021 зазначила, що коли проживала із матір`ю та усиновлювачем у с.Бакай, то дуже погано себе почувала. Мати її била, змушувала виконувати хатню роботу (мити посуд, прати, варити, підмітати). Про навчання взагалі не піклувалася, не допомагала у виконання домашніх завдань. Батько, вимагав ходити в магазин за горілкою, пивом та цигарками. Свого ліжка вона не мала, тому батьки змушували лягати її в одне ліжко разом із батьком, іноді голим. Батько інколи починав її розбещувати, зокрема, цілував в губи, як дорослу жінку, піднімав спідницю при її подругах, а при найменшій можливості, коли мати виходила з будинку, затискав в обійми та розбещував. В наслідок чого вона тікала до своїх подружок. Зараз вона проживає із своєю бабусею [PERSON] в с.Коротич, має всі умови для навчання, особисте ліжко, ноутбук, що дає можливість навчатися повноцінно та дистанційно. Бабуся піклується про неї, одягає, годує, надає медично допомогу. Малолітня бажає в подальшому проживати з бабусею та її сім`єю. Ці пояснення відібрані у присутності [PERSON] та адвоката Ткаченка В.М. (т.1 а.с.22). Суд не надає оцінку даним поясненням малолітньої [PERSON] з огляду на порушення порядку їх отримання, оскільки вони відібрані без участі представника органу опіки та піклування, служби у справах дітей та психолога. У листі-відповіді СПД №1 ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області від 22.02.2022 №829/115/104/16/05-2022 зазначено, що [PERSON] зверталася до поліції із заявою та письмовими поясненнями малолітньої [PERSON] в якій просила вжити заходів реагування відносно [PERSON] . Працівниками поліції проведено перевірку відповідно до якої [PERSON] жодного разу не з`явився для дачі письмових пояснень, при цьому був повідомлений належним чином, у зв`язку із чим відсутні підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (т.1 а.с.159). Відповідно до копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого №4087, [PERSON] має діагноз: хронічний нефритичний синдром (ХЗН ІІ. Хронічний гломерулонефрит, гематурічна форма, стійка рецидивуюча гематурія, без порушення функції нирок). Дисплазія нирок (ехоскопічного). Дефіцит вітаміну Д. Хронічний гастродуоденіт, період загострення. Вертебрабазилярний артеріальний синдром. ГРВІ. (т.1 а.с.23-24). У Акті обстеження умов проживання від 26.08.2021, проведеному за адресою: [ADDRESS] , зазначено, що житло розміщене на 1 поверсі 1 поверхового будинку, складається із 1 кімнати, коридору, кухні веранди. Умови проживання: задовільні. Опалення газове, водопостачання підведене. На присадибній ділянці є літня кухня, люк. Є власний автомобіль. На території домогосподарства ведеться будівництво нового житлового будинку. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: у дитини є окрема кімната мансандрового типу, є ліжко, телевізор, іграшки, приладдя для школи, одяг відповідно до сезону (т.1 а.с.25). Відповідно до висновку про стан здоров`я заявника, [PERSON] придатна до виконання обов`язків (т.1 а.с.26). Відповідно до сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду серії 10ААЖ №563546 та медичної довідки про проходження обов`язкового попереднього та періодичного психіатричного огляду серії 10ААЖ №531482, у [PERSON] ознак наркологічних та психіатричних захворювань не виявлено (т.1 а.с.27, 28). [PERSON] , [INFO] , станом на 09.11.2021 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (т.1 а.с.29). Відповідно до довідки про доходи №8792967773701454 [PERSON] за період з 01.01.2021 по 30.09.2021 отримала пенсію на загальну суму 26070,40 грн (т.1 а.с.30). У письмовій характеристиці учениці 7-А класу КЗ «Коротичанський ліцей Пісочинської селищної ради» [PERSON] зазначеної, що [PERSON] зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, активна, доброзичлива учениця. [PERSON] - бабуся [PERSON] , приділяє багато уваги й вихованню дитини. Вона завжди бере участь у шкільному та особистому житті онуки. Відвідує батьківські збори, підтримує зв`язок із класним керівником, цікавиться успішністю, поведінкою, моральним станом, піклується про здоров`я дитини. Мати [PERSON] за весь період навчання в ліцеї не цікавилася успішністю й вихованням дитини (т.1 а.с.113). У висновку Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області №14-33/1125 від 19.04.2022 зазначено, що малолітня [PERSON] , [INFO] , тривалий час перебувала на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах у справах дітей Валківської РДА. Малолітня проживала разом із своює матір`ю - [PERSON] . 26.12.2019 органом опіки та піклування при виконавчому комітеті Сидоренківської сільської ради до Валківського районного суду Харківської області було подано позовну заяву про позбавлення батьківських прав матері та стягнення аліментів. Після тривалого розгляду в позову було відмовлено, так як [PERSON] змінила місце проживання, вийшла заміж, покращила умови проживання та мала намір забрати доньку з КЗ «Харкіський обласний центр соціального-психологічної реабілітації дітей «Гармонія», де дитина перебувала тривалий час (т.1 а.с.137-138). У висновку виконавчого комітету Решетилівської міської ради як органу опіки і піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадян [PERSON] , [PERSON] відносно їх доньки [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Решетилівської міської ради 27.04.2022 №87, окрім аналогічних висновків, які викладені у рішенні Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області №14-33/1125 від 19.04.2022 зазначено, що влітку 2021 року виникла ситуація коли молодшу доньку разом з матір`ю [PERSON] помістили на стаціонарне лікування, а батько дітей [PERSON] проводив розпусні дії відносно старшої доньки [PERSON] (за словами дівчинки). Софія втекла з дому, а потім її забрала до себе бабуся дитини [PERSON] . Остання звернулася з письмовою заявою до чергової частини СПД №1 ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області від 28.08.2021, в якій прохала притягти до відповідальності [PERSON] . Був здійснений виїзд за місцем проживання сім`ї, громадяни [PERSON] , [PERSON] перебували вдома, але помітивши працівників поліції та соціальних працівників, зачинилися зсередини будинку, на прохання відчинити не реагували, на неодноразові телефонні дзвінки не відповідали. Практичним психологом Центру надання соціальних послуг Решетилівської міської ради 28.08.2021 була проведена робота з малолітньою [PERSON] . Відповідно до протоколу індивідуальної консультації дитина скаржилася на спроби розбещення її батьком та зазначила, що до матері вона не відчуває жодних теплих почуттів. Психолог рекомендував надання психологічної підтримки дитині та подальші консультації з фахівцем за новим місцем проживання дитини. З моменту переїзду [PERSON] до місця проживання її бабусі за адресою: [ADDRESS] , фактично батьки самоусунулися від виховання старшої доньки [PERSON] , її утримання, турботи про неї. [PERSON] та [PERSON] тривалий час не спілкуються з донькою [PERSON] , не піклуються про її фізичний і духовний розвиток, не виявляють бажання приймати участь у її вихованні, матеріально не утримують. Громадяни [PERSON] , [PERSON] самоусунулися від виконання батьківських обов`язків, не цікавляться життям дитини, не відвідують її, в зв`язку із чим виконавчий комітет Решетилівської міської ради як орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав громадян [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.150-166). У висновку Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [PERSON] відносно їх доньки [PERSON] №02-31/762 від 13.04.2022 зазначено, що 26.08.2021 працівниками ССДС було здійснено виїзд за адресою: [ADDRESS] . За результатами обстеження було встановлено, що за цією адресою проживають: [PERSON] (бабуся), [PERSON] (власник житла. Співмешканець [PERSON] ), [PERSON] (онука). Житлово-побутові умови проживання задовільні, опалення газове. Водопостачання підведене з криниці, на присадибній ділянці є літня кухня, люк, є власний автомобіль, на земельній ділянці ведеться будівництво нового житлового будинку. Для виховання та розвитку дитини є окрема кімната мансардного типу, ліжко, телевізор, іграшки, приладдя для школи. Під час обстеження умов проживання дитина [PERSON] надала свої письмові пояснення, в яких підтвердила факт ухилення її батьків від виконання своїх батьківських обов`язків, а також домашнє (сексуальне, психологічне) насильство з боку її батька, а також заявила про те, що в подальшому бажає проживати разом зі своєю бабусею ( [PERSON] ). Того ж дня позивачка звернулася із заявою до ССДС про влаштування [PERSON] в її сім`ю. За результатами проведеної роботи, враховуючи складність ситуації, в яку потрапила дитина, а також її бажання проживати разом з бабусею, 26.08.2021 наказом в.о.начальника ССДС Долю С.В. було тимчасово влаштовано в сім`ю бабусі [PERSON] . З моменту звернення [PERSON] до ССДС, працівниками служби у справах дітей та сім`ї неодноразово було вжито заходів спрямованих на встановлення контакту з батьками дитини, однак [PERSON] та [PERSON] не виходили на зв`язок та не намагалися з`ясувати, де знаходиться дитина, як себе почуває, які необхідні дії необхідно здійснити для повернення доньки за попереднім місцем проживання. На підставі вищевикладеного, орган опіки та піклування Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, діючи в найкращих інтересах дитини, враховуючи думку самої дитини, дійшов до беззаперечного висновку, що [PERSON] та [PERSON] свідомо та систематично ухиляються від виконання батьківських обов`язків по вихованню малолітньої [PERSON] , в наслідок чого вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх доньки [PERSON] (т.1 а.с.184-190). У своєму подання Пісочинська селищна рада Харківського району Харківської області зазначає та, що в сім`ї [PERSON] виховується малолітня дитина (онука) [PERSON] , бабуся піклується про стан здоров`я дитини, її виховання та розвиток, забезпечує потреби дитини на належному рівні, водночас батьки дитини, [PERSON] та [PERSON] належним чином не виконуються батьківських прав. У зв`язку із чим, орган опіки та піклування Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області не заперечує проти призначення [PERSON] , [INFO] , опікуном онуки [PERSON] , [INFO] , в разі позбавлення батьків [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно їх дитини (т.1 а.с.191). Спір у справі виник із сімейних правовідносин та його вирішення регулюється нормами сімейного законодавства. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитина, що досягла чотирнадцяти років (стаття 165 СК України). Крім того, частиною другою статті 158 Сімейного кодексу України передбачено, що баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. Судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , на даний момент проживає разом із своєю бабусею [PERSON] , [INFO] - позивачкою у справі, в смт.Коротич, Харківського району, Харківської області, тому остання є належним суб`єктом звернення до суду із відповідною позовною заявою. Згідно із Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою ВР від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Декларація прав дитини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.ст. 150, 155, 164, 166, 167 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом; мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Згідно до п.п. 15, 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи вищенаведене та зважаючи на те, що Валківським районним судом Харківської області в 2020 році вже вирішувалася справа щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо її доньки [PERSON] , однак, на той момент, у зв`язку із співпрацею відповідачки із службою у справах дітей, дитину було повернуто матері, що свідчить про небажання особи покращити свою поведінку та стати на шлях виправлення. Відповідачі не піклуються про фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя своєї доньки, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, суд вважає доведеним безпідставне, систематичне ухиляння відповідачів [PERSON] та [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, а тому приходить до висновку про необхідність задоволення позову та позбавлення їх батьківських прав щодо їх малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Статтею 19 Сімейного Кодексу України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до статті 55 Цивільного кодексу України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Частиною першою статті 59 Цивільного кодексу України, піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. Згідно частини четвертої статті 60 Цивільного кодексу України, суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Частинами другою, третьої та четвертою статті 63 Цивільного кодексу України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Нормами ст.167 Сімейного кодексу України закріплено порядок щодо влаштування дитини, батьки якої позбавлені батьківських прав. Зокрема у частинах 2 та 3 зазначеної норми закріплено, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Відповідно до частин першої та третьої статті 243 Сімейного кодексу України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом, у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно частин першої та другої статті 244 Сімейного кодексу України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Судом встановлено, що малолітня [PERSON] перебуває під тимчасовою опікою бабусі [PERSON] , дитина бажає проживати з бабусею та має з нею тісний психо-емоційний зв`язок. Відповідно до подання Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, як органу опіки і піклування, у разі позбавлення батьків [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їх дитини, доцільно призначити опікуном над малолітньою [PERSON] її бабусю - [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Вищезазначена норма СК України носить імперативний характер. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батьків, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Судом встановлено, що малолітня донька, батьками якої є відповідачі у справі, перебуває на повному матеріальному утриманні позивачки, відповідачі не беруть участі у витратах, пов`язаних з її утриманням, тобто не виконують обов`язку щодо утримання своєї дитини, встановленого ст. 180 СК України. Враховуючи вищенаведене, зважаючи на те, що суд дійшов висновку про позбавлення відповідачів батьківських прав щодо їх малолітньої доньки, на виконання вимог ч. 3 ст. 166 СК України, з метою належного захисту прав та інтересів [PERSON] , суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частки їх заробітку, починаючи з дня пред`явлення даного позову до суду, тобто з 01.12.2021, до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних із розглядом справи відносяться витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що згідно квитанції № 0.0.2359763699.1 від 29.11.2021 позивачка сплатила судовий збір за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав у розмірі 957,20 грн (а.с.1). Вказані кошти судового збору були зараховані до спеціального фонду державного бюджету України 29.11.2021, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.35). Однак, відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Підпунктом 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, встановлено ставку судового збору у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року становив 2270 гривен. Враховуючи вищевикладене, за подання до суду даної позовної заяви, позивачкою мав бути сплачений судовий збір у розмірі 908 гривен (2270*0,4 = 908). Фактично нею надмірно сплачено судовий збір на 49,20 грн. (957,20 - 908 = 49,20). Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачкою по сплаті судового збору за подання позову про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна, на підставі ч.2 ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачів на її користь у розмірі 454,00 гривен з кожного (908 / 2 = 454). Відповідно до п.3. ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Зважаючи на те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, позивачку звільнено від сплати судового збору за пред`явлення позову про стягнення аліментів, судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідачів на користь держави з розрахунку ставки судового збору, чинної на день пред`явлення позову - 01.12.2021, що становила 908 грн. Враховуючи норми ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів у розмірі 908,00 грн. з кожного. Щодо вимоги про стягнення з відповідачів понесених витрат на правову допомогу суд прийшов до наступного. До позовної заяви позивачкою додано договір про надання правової допомоги від 02.09.2021 укладений між [PERSON] (Клієнтом) та [PERSON] (Адвокатом) (т.1 а.с.31) та ордер серії ХВ №000036 на представництво її інтересів адвокатом Ткаченком Віктором Миколайовичем (т.1 а.с.32). Частинами 1-4 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар у адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч. 5 ст. 137 ЦПК України разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Пунктом 9 частини 1 статті 1Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» №5076-VI від 05.07.2012, зі змінами і доповненнями, (далі Закон № 5076-VI) встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспімірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. При вирішенні питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд враховує наступні правові висновки Верховного Суду. ВС КЦС у постанові від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18 зазначає, що неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу за кожним із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги, позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. У постанові від28.12.2020р. у справі № 640/18402/19 ВС КАС дійшов висновку про те, що якщо договором з адвокатом передбачено фіксовану вартість правової допомоги, то детальний опис робіт не є обов`язковим, оскільки в такому разі розмір гонорару адвоката не залежить від обсягу послуг і часу, витраченого адвокатом, а отже є визначеним. ВС КАС у постанові від 21.01.2021р.у справі № 280/2635/20 вказав, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено. Отже, докази оплати послуг адвоката подавати не обов`язково. Щодо співмірності витрат на правову допомогу ВС КАС у постанові від 01.09.2020 р. у справі № 640/6209/19, висловив позицію, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У договорі про надання правової допомоги від 02.09.2021 у п.3.1 визначено, що за дії з надання юридичної допомоги Клієнт сплачує Адвокату гонорар в розмірі, згідно фактично виконаних робіт та наданих послуг. Сплачено гонорар у розмірі 5000,00 грн. Позивачкою у судовому засіданні підтверджено, що нею сплачено гонорар адвокату саме у розмірі 5000,00 гривен. Суд вважає, що співвідношення ціни позову із розміром заявлених витрат у даній конкретній справі не є абсолютно визначальним для оцінки питання реальності наданих адвокатом послуг. Окрім співмірності до ціни позову, суд враховує дійсну необхідність проведених адвокатом дій для надання правової допомоги, враховуючи критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до 3.1. договору про надання правової допомоги від 02.09.2021 сторони домовились, що розмір гонорару складає фіксовану суму 5000,00 грн. Отже розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Матеріалами справи та поясненнями позивачки підтверджується факт отримання нею послуг адвоката та понесення витрат у розмірі 5000,00 грн на підставі договору про надання правової допомоги від 02.09.2021. Таким чином, заявлений позивачкою розмір судових витрат за надану правничу допомогу у розмірі 7800,00 стороною позивача не доведено. На думку суду, розмір витрат на правову допомогу у цій справі 5000,00 грн відповідає критерію об`єктивного та розумного визначення їх розміру, а також реальності адвокатських витрат та співмірності з ціною позову. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, понесені позивачкою судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 , підлягають стягненню з відповідачів на її користь у розмірі 2500,00 грн з кожного (5000 / 2 = 2500).

Outcome: approved