Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовані тим, що його племінниця [PERSON] є матір`ю двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Батько дітей записаний зі слів матері. В лютому 2016 року вона звернулася до служби у справах дітей Барської райдержадміністрації із заявою щодо влаштування на виховання та проживання її малолітніх дітей до нього в сім`ю на час її лікування у стаціонарному відділенні Могилів-Подільської обласної туберкульозної лікарні. Довіреністю від 18.03.2016 [PERSON] , уповноважила його дружину - [PERSON] бути її представником в усіх органах та установах стосовно інтересів її малолітніх дітей. Таким чином, в червні 2017 року на виховання та проживання до його сім`ї були влаштовані діти [PERSON] та [PERSON] . 15.01.2019 [PERSON] знову підписала таку ж довіреність. Після цього [PERSON] виїхала до Російської Федерації, з доньками зв`язку не підтримує, не виявляє інтересу до їхнього життя, не забезпечує матеріально. Місце теперішнього перебування відповідачки йому невідоме. У зв`язку з цим позивач просив позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 25.05.2022 позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 22.06.2022 у справі закрито підготовче провадження, а її призначено до судового розгляду по суті на 06.07.2022. В судовому засіданні позивач позов підтримав за обставин у ньому викладених. Просив його задоволити. Додатково суду пояснив, що відповідачка є його племінницею. З 2016 року віддала дітей у його сім`ю. За цей час лише один раз для надання довіреності у 2019 році приїздила до них. Після цього, виїхала у невідомому напрямку і з тих пір він її не бачив, вона не телефонує, не пише, дітьми не цікавиться, будь-якої допомоги не надає, місце її знаходження йому не відоме. Тому просив позбавити її батьківських прав відносно неповнолітніх доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Представник третьої особи - сектору опіки та піклування служби у справах дітей Барської міської ради Жмеринського району Вінницької області Гуркал Т.В. в судове засідання не з`явилася, натомість подала заяву в якій просила справу розглянути у її відсутності. Позовні вимоги позивача підтримує та в інтересах дітей наполягає на позбавленні [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.49-52). Відповідач в судове засідання не з`явилася, судова повістка, яка направлялася їй за її зареєстрованим місцем проживання, повернулася до суду з відміткою, що адресат за вказаною адресою не проживає. Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається такою, що належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Суд вважав можливим розглянути справу у відсутності відповідача, і ухвалити заочне рішення на підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України. Вислухавши учасників справи, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Так, встановленим фактам відповідають правовідносини, які витікають з прав та обов`язків батьків та дітей, що регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою покладення на них відповідальності. Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями Свідоцтв про народження дітей серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , виданими виконкомом Тропівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області (а.с.8,9). Відомості про батька дітей внесені відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, що підтверджується витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №00033871787 та №00033870384 від 25.11.2021 (а.с.10,11). 09.02.2016 року [PERSON] перебуваючи на стаціонарному лікуванні у Могилів-Подільській Обласній протитуберкульозній лікарні, звернулася до служби у справах дітей Барської райдержадміністрації із заявою щодо влаштування на виховання та проживання її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] на період її лікування в родину позивача (а.с.17). Нотаріально посвідченими Довіреностями від 18.03.2016 та 15.01.2019 [PERSON] уповноважила дружину позивача - [PERSON] бути її представником в усіх органах стосовно інтересів її малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] (а.с.20,21). Таким чином, вказані діти в червні 2017 року були влаштовані на виховання та проживання в родину [PERSON] , який мешкає в [ADDRESS] , що підтверджується довідкою старости Войнашівського старостинського округу Барської міської ради від 11.03.2022 №16.3-16/110 (а.с.24). Як було встановлено в судовому засіданні, за час перебування дітей у родині [PERSON] матір жодного разу не спілкувалася із дітьми, не підтримує з ними зв`язок, не виявляє інтересу до їх життя. Місце теперішнього перебування матері не відоме. За повідомленнями та характеристиками Мальчовецького закладу загальної середньої освіти І-ІІ ступенів - заклад дошкільної освіти Барської міської ради Вінницької області від 10.03.2022 року за №3 та №4, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з 01.09.2017 року є учнями даного закладу. За усі роки навчання у даному закладі біологічної матері дітей ніхто не бачив. Вона ні разу не цікавилась шкільним життям та досягненнями дітей, ніколи не відвідувала школу та не телефонувала (а.с.25,27). Згідно акту обстеження умов проживання дітей у дитячому будинку сімейного типу на базі родини [PERSON] та [PERSON] від 17.02.2022 року, слідує, що умови проживання дітей задовільні. Діти [PERSON] та [PERSON] забезпечені всім необхідним для проживання, [PERSON] та [PERSON] здійснюють належний догляд за ними (а.с.22). Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Барської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Барської міської ради 19.05.2022 №25, у зв`язку з ухиленням [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, в інтересах дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є доцільним позбавити їх матір [PERSON] батьківських прав (а.с. 44-45). Згідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню до своєї дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Відповідно до п. 16 зазначеної постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи наведені обставини, суд прийшов до висновку, що [PERSON] протягом тривалого часу ухиляється від свого батьківського обов`язку по вихованню дітей, не спілкується з ними, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не цікавиться ними та не проявляє до них належної турботи, не забезпечує належно матеріально, що негативно впливає на їх розвиток як на складову виховання. Вищенаведені фактори суд розцінює як винну поведінку матері по відношенню до дітей, як свідоме нехтування своїми обов`язками і байдужість до долі дітей, тому [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . При ухваленні рішення суд, відповідно до вимог ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, враховує, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Крім того, згідно ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Таким чином, суд зобов`язаний в силу вищевказаної статті прийняти рішення про перерахування відповідачем аліментів на особисті рахунки дітей у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язати позивача відкрити зазначені особисті рахунки у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Визначаючи розмір аліментів, які мають стягуватися з відповідача на утримання дітей, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. За таких обставин, суд вважає, що відповідач, відповідно до Закону, повинна надавати матеріальну допомогу на утримання своїх дітей. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів та виду їх стягнення, в даному випадку, суд виходить із того, що доказів, які б підтверджували перелічені вище обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру аліментів суду надано не було. При цьому суд також виходить з того, що відповідачем не надано доказів неможливості сплачувати аліменти, як і не заявлялося жодних клопотань про їх витребування. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе стягувати з відповідача на користь дітей аліменти в розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до п. 1. ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до вимог ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, судовий збір на користь держави має бути стягнутий з відповідача у розмірі, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", тобто в сумі 992 грн. 40 коп. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 992 грн 40 коп. сплаченого останнім судового збору.

Outcome: approved