Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та матері. В позовній заяві позивачка зазначає, що перебуває в шлюбі з відповідачем. Спільне життя з відповідачем не склалося, тому звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Батько дитини не надає фінансову допомогу у достатньому обсязі на її утримання добровільно. Відповідно до змісту ч. 2,4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Оскільки відповідач є особою працездатного віку, не має обмежень і застережень щодо працездатності, вважає, що він спроможний надавати матеріальну допомогу у розмірі 1/6 частини від доходів. Зважаючи на те, що повноцінну реалізацію своїх потреб, дитині та матері дитини необхідно 5 000грн та 2000грн відповідно. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5000 гривень, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття та аліменти на утримання матері дитини, у розмірі 2000 гривень, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви і до досягнення дитиною трирічного віку, а також судові витрати, а саме: послуги адвоката - 10000 гривень. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач зазначає, що позовні вимоги позивачки підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. У поданому позові позивач вказує, що вони не проживають разом з початку 2021 року та не ведуть спільного господарства, проте дана інформація не відповідає дійсності. Фактично проживати вони перестали разом з 27 вересня 2021 року. В липні 2021 року вони разом із позивачкою та їх дочкою відпочивали в Чорногорії, де дитина зміцнювала свій імунітет та оздоровлювалась. Проживали з позивачкою в одному номері сім`єю. Так як вказує сама позивачка, вона не має постійного доходу, так як перебуває в декретній відпустці і їй потрібна ще й моя допомога, то всі витрати оплачувались виключно ним. Окрім того, у поданому позові позивачка вказує, що він не надає фінансової допомоги у достатньому обсязі на утримання дитини, проте не можна погодитися з цими твердженнями. Так, із позивачкою було досягнуто домовленостей щодо проживання їх дочки із нею, проте його активною участю у житті єдиної і улюбленої дочки. Фактично, [PERSON] проживає третину кожного місяця з ним і в цей період він повністю несе матеріальну, організаційну відповідальність за її побут, дозвілля, харчування, медичне обслуговування, тощо. Він намагається усіма силами брати участь в її вихованні, навчанні та розвитку, слідкує за станом її здоров`я. Після того, як вони перестали жити з позивачкою разом він продовжує купувати дитині одяг, оплачує гуртки, які сприяють розвитку її особистості, талантів та забезпечує дозвілля та розвиток її здібностей, оплачує послуги стоматолога та інших лікарів. Окрім того, надавав додатково кошти позивачці, у тому розмірі, в якому вона вказувала для потреб дитини. Позивачці пропонував вирішити питання у позасудовому порядку та звернутися до нотаріуса з метою укладення нотаріального договору щодо сплати аліментів, але вона відмовилась. Дочка є надзвичайно дорогою йому людиною, яку безмежно любить, а тому заявлений розмір позивачкою на її утримання є для нього повністю посильним та прийнятним, тому визнає заявлені вимоги в частині стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 5000 гривень щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, і не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позову в цій частині. Щодо заявлених позовних вимог щодо стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання матері дитини у розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною трирічного віку теж не заперечує. Щодо задоволення позову в частині стягнення з нього витрат на послуги адвоката, заперечує через необґрунтованість та недоведеність вказаних вимог та просить відмовити у їх задоволенні. Він доклав усіх зусиль мирно вирішити конфлікт, а саме пропонував позивачці укласти нотаріальний договір, в якому прописали б розмір та порядок сплати аліментів, а також інші умови щодо виховання дитини. Проте, позивачка відмовилась і замість мирного вирішення спору, сама вирішила подавати позов до суду, що й призвело до додаткових її витрат у зв`язку із зверненням до адвоката для надання правової допомоги. У зв`язку із відмовою позивачки вирішити конфлікт мирно, сам також змушений нести витрати на оплату послуг адвоката. Крім того, вартість послуг адвоката позивачки не відповідає якості наданих ним послуг, а саме: справа про стягнення аліментів не відноситься до категорії складних справ, а тому, враховуючи усе вищесказане, ціна на послуги адвоката Паляничка Павла Олексійовича, враховуючи його досвід адвоката та якість поданих процесуальних документів, є однозначно завищеною. В судове засідання позивач та її представник не з`явились, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності в якій зазначив, що позовні вимог підтримують та простяь їх задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності в якій зазначив, що позовні вимог визнали частково в частині викладеній у відзиві на позовну заяву. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , її батьками є: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] . Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] перебувають в юридичному шлюбі, зареєстрованому 12 вересня 2018 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2368. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Відповідно ч. 1 до ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Згідно із ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідач працездатний, має змогу виплачувати аліменти на утримання дитини, інших утриманців не має. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини та її матері. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на його утримання, суд враховує вік, стан здоров`я [PERSON] та виходить з того, що відповідач за своїм станом здоров`я та матеріальним становищем спроможний надавати матеріальну допомогу. Інших непрацездатних осіб, які б перебували на утриманні відповідача - судом не встановлено. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З урахуванням інтересів малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі - 5 000,00грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду з 18.11.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. З огляду на викладене, оскільки відповідач добровільно кошти на утримання дружини не надає, суд дійшов висновку що позов слід задовольнити та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 2000,00 гривень щомісячно до досягнення дитиною трьох років. Щодо вимоги стягнення витрат на правничу допомогу. В своїх роз`ясненнях, наданих у п.п.47-48 Постанови Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2017 року №10, ВССУ зазначив, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Надання платної правової допомоги регламентується Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно частини 1 статті 26 якого, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. В матеріалах справи міститься лише ордер серія КС № 869265 та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КС № 10138/10. Таким чином до позовної заяви не додано документів, які містять детальний опис робіт, вчинених адвокатом, документів про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку на суму 10000грн. (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1816,00 грн. на користь держави. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial