Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з 2003 року на підставі договору оренди (найму) житлового приміщення і до звернення до суду з даним позовом проживає за адресою: [ADDRESS] . В 2015 році вул. Леніна була перейменована на вул. Центральна. Дане приміщення було побудовано в 1989 році КСП ім. Кірова, членами якого були її батьки та яке було реорганізовано в СТОВ «Мізяківські Хутори». В подальшому СТОВ «Мізяківські Хутори» було визнано банкрутом та припинено. Згідно рішення виконавчого комітету Мізяківсько-Хутірської ради від 22.05.2009 № 61, було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами за даною адресою за територіальною громадою с. Мізяківські Хутори на праві комунальної власності. Після закінчення строку дії договору оренди з СТОВ «Мізяківські Хутори» позивач звернулася до сільської ради з приводу продовження проживання у вказаному будинку та рішенням 26 сесії 6 скликання Мізяківсько-Хутірської сільської ради їй було надано в оренду 1/2 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та між нею і сільською радою щорічно укладалися договори оренди (найму) даного житлового приміщення. З 03.04.2015 позивач зареєстрована за вказаною адресою. На даний час Стрижавська селищна рада є правонаступником Мізяківсько-Хутірської сільської ради з 20.11.2020, оскільки Мізяківсько-Хутірська територіальна громада увійшла до складу Стрижавської об`єднаної територіальної громади. З метою приватизації займаною нею житла позивач звернулася до відповідача, отримала консультацію та подала всі наявні та необхідні документи, але рішенням № 7 від 28.12.2021 органом приватизації житлового фонду, що перебуває в комунальній власності Стрижавської територіальної громади, Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області їй було відмовлено в передачі в приватну власність вказаного житла в зв`язку з відсутністю ордера на жиле приміщення. Позивач вважає таку відмову незаконною, такою, що суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права позивача. Зокрема її право на приватизацію гарантоване Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 345 ЦК України, ст. 9 ЖК України, та відсутність ордеру на займане нею приміщення не може бути підставою для відмови в реалізації її права на приватизацію займаного нею житла, оскільки вона вселилася в житло на законних підставах і протягом тривалого часу використовує квартиру як єдине житло, а тому її житлові права та право на приватизацію житла підлягає судовому захисту. Та згідно позовної заяви, позивач просить суд визнати за нею право на приватизацію займаного нею житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] та зобов`язати відповідача вчинити дії по приватизації (передачу у власність) зазначеного житла на ім`я позивача (а.с. 2 - 10). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 21.03.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження (а.с. 64). Представник відповідача Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області на підставі ст. 178 ЦПК України, надав суду відзив на позовну заяву. Згідно поданого відзиву просить відмовити в задоволенні позову, оскільки селищна рада вважає викладені у позовній заяві факти не обґрунтованими, безпідставними та такими, що не підтвердженні належними доказами. Вказує, що статтею 58 Житлового кодексу України визначено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території України, утворюють житловий фонд (стаття 4 Житлового кодексу України). Зазначає, що рішенням 8 сесії Стрижавської селищної ради 8 скликання від 25.02.2021 № 3 «Про орган приватизації житлового фонду, що перебуває у комунальній власності Стрижавської територіальної громади» створено орган приватизації житлового фонду, що перебуває у комунальній власності Стрижавської територіальної громади та затверджено положення про нього. Відповідно до п. 3.1 Положення, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату у комунальній квартирі звертається в Орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Пунктом 3.3. Положення визначено перелік документів, які подає громадянин при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнаті в комунальній квартирі. Однак позивач не надала підтвердження надання їй квартири у користування, не надала копії ордера на жиле приміщення до заяви на приватизацію. Тому представник відповідача зазначає, що за наведених обставин передача вказаної квартири позивачу у власність без наданого повного пакету документів є недопустимою, а обставини, викладені у позовній заяві, відповідачем не визнаються (а.с. 75 76). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 25.05.2022 закрито підготовче провадження в справі та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 86). В судове\~засідання позивач[PERSON] та її представник, адвокат Федчук Т.М., не з`явились, однак представник позивача надала суду заяву, в якій розгляд справи просить проводити за її відсутності, позов просить задовольнити на підставі наявних в справі доказів. Представник відповідача Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області в судове засідання не з`явилася, натомість надіслала суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без участі представника селищної ради за наявними матеріалами справи. Частиною 3\~ст. 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. Згідно копії\~свідоцтва про\~право власності\~на житловий\~будинок з\~прибудовами,\~господарськими будівлями\~та спорудами\~від 22.10.2009,\~виконавчий комітет\~Мізяківсько-Хутірської\~сільської ради\~посвідчив,\~що об`єкт\~в цілому,\~який розташований\~в [ADDRESS] ,\~дійсно належить\~територіальній громаді\~с.\~Мізяківські Хутори\~в особі\~виконавчого комітету\~Мізяківсько-Хутірської\~сільської ради\~Вінницького району\~Вінницької області\~на праві\~комунальної власності,\~згідно рішення\~виконавчого комітету\~Мізяківсько-Хутірської\~сільської ради\~від 22.05.2009\~№ 61(а.с. 15). Також позивачем надано копію технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] станом на 14.11.2008, який містить опис будівлі літ. А по квартирі [ADDRESS] та [ADDRESS] , а також загальний опис господарських будівель та споруд, без їх поділу за квартирою [ADDRESS] та [ADDRESS] (а.с. 16 28). Згідно копії договору оренди житла від 15.09.2003, між СТОВ «Мізяківські Хутори» з однієї сторони, як орендодавцем, та [PERSON] та [PERSON] з другої сторони, як орендарями, було укладено договір, за яким орендарі прийняли в строкове платне володіння та користування квартиру [ADDRESS] . В платне користування перейшла квартира [ADDRESS] , частина сараю та погреб на строк з 15.09.2003 по 15.09.2013 (а.с. 29). Згідно копії постанови Господарського суду Вінницької області від 27.01.2011 в справі № 5/80-10, СТОВ «Мізяківські Хутори» було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру (а.с. 12 13). Та згідно наданого Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 27.02.2020 було внесено запис про припинення юридичної особи ТОВ «Мізяківські Хутори» (а.с. 14). Рішенням № 557 від 27.12.2013 Мізяківсько-Хутірської сільської ради [PERSON] було надано в оренду терміном на один рік з правом викупу 1/2 житлового будинку орієнтовною площею 120 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (а.с. 30). Згідно копій договорів оренди житлового приміщення та актів прийому-передачі майна від 05.01.2015, 04.01.2016, 03.01.2017, 02.01.2018, 02.01.2019, 02.01.2020, Мізяківсько-Хутірська сільська рада щорічно надавала [PERSON] в строкове платне користування 1/2 житлового будинку площею 149, 3 кв.м. (яка була уточнена в 2019 році площею 104, 5 кв.м.), в [ADDRESS] (а.с. 31 50). Згідно копії довідки Стрижавської селищної ради від 10.11.2021, вих. № 1075, [ADDRESS] було перейменовано на вул. Центральна рішенням № 906 44 сесії 6 скликання від 25.09.2015 (а.с. 11). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 12.04.2019, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 03.04.2015 по вказаний час (а.с. 51). Рішенням № 7 від 28.12.2021 органу приватизації житлового фонду, що перебуває в комунальній власності Стрижавської територіальної громади при Стрижавській селищній раді Вінницького району Вінницької області відмовлено у передачі [PERSON] у приватну власність квартири за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю ордера на жиле приміщення, роз`яснено [PERSON] право вирішення даного питання в судовому порядку, що підтверджується копією відповідного рішення (а.с. 52). Рішенням 8 сесії 8 скликання Стрижавської селищної ради від 25.02.2021 № 3 «Про орган приватизації житлового фонду, що перебуває у комунальній власності Стрижавської територіальної громади» створено орган приватизації житлового фонду, що перебуває у комунальній власності Стрижавської територіальної громади та затверджено положення про нього, про що свідчить копія відповідного рішення (а.с. 77). Згідно з п. 1.2 Положення про орган приватизації житлового фонду, що перебуває у комунальній власності Стрижавської територіальної громади, Орган приватизації житлового фонду, що перебуває у комунальній власності Стрижавської територіальної громади (надалі-Орган приватизації), є уповноваженим органом, створеним Стрижавською селищною радою з метою розгляду питань щодо передачі у власність громадянам квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинках (далі-квартири (будинки), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі кімнати у комунальних квартирах), які використовуються громадянами на підставі договору найму у спосіб та на умовах, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с. 78 - 80). Згідно з п. 1.4 вищевказаного Положення, об`єктами приватизації є квартири у багатоквартирних будинках та одноквартирних будинках, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі-квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату у комунальній квартирі звертається в Орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію (п. 3.1 Положення). Пунктом 3.3 Положення визначено перелік документів, які подає громадянин при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнаті в комунальній квартирі. Та розділом IV врегульовано порядок визначення загальної площі об`єктів приватизації, що передаються у власність громадян, в тому числі встановлено загальну площу, що підлягає приватизації безоплатно, та площу, за яку наймач має здійснити доплату. Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Спір у даній справі виник у зв`язку з відмовою органу приватизації позивачу в приватизації спірної квартири в зв`язку з відсутністю в позивача ордера на житлове приміщення, в якому вона проживає, що перешкоджає їй в його приватизації. Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У цій статті гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, ст. 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією, хоча держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається ст. 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року, заява № 38722/02). Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору, про що зазначено в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.05.2021, справа № 750/2176/17. В абзаці десятому пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 вказано, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права, або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальними нормами конкретні заходи не встановлені, то особа має право обрати спосіб з передбачених статтею 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, слід виходити із його ефективності. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення (захисту) в обраний спосіб. Щодо характеру спірних правовідносин та наявності порушеного права позивача суд керується наступними нормами. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до\~ч.ч.\~1,\~3\~ст.\~345\~ЦК України, фізична або\~юридична особа\~може набути\~право власності\~у разі\~приватизації державного\~майна та\~майна,\~що є\~в комунальній\~власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Згідно ст. 3 приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 5 зазначеного Закону, \~якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій\~абзацом другим\~статті 3\~цього Закону,\~зазначені квартири\~(будинки)\~передаються наймачеві\~та членам\~його сім`ї\~безоплатно. До\~членів сім`ї\~наймача включаються\~лише громадяни,\~які постійно\~проживають в\~квартирі (будинку)\~разом з\~наймачем або\~за якими\~зберігається право\~на житло. Якщо загальна площа квартири (будинку) перевищує площу, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймач здійснює доплату цінними паперами, одержаними для приватизації державних підприємств чи землі, а у разі їх відсутності - грошима. Сума доплат визначається добутком розміру надлишкової загальної площі на вартість одного квадратного метра. Випадки безоплатної передачі квартир (будинків) незалежно від розміру їх загальної площі \~ \~ \~ \~передбачені ст. 6 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Частиною 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Згідно із ч. 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Частиною 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (ч. 4 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Пунктом 18 вказаного Положення затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 в справі № 200/18858/16-ц. Тобто право особи на приватизацію не може бути обмежено виключно відсутністю ордеру на займане приміщення. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Касаційного цивільного суду Верховного суду від 24.02.2019 у справі № 296/4642/19. Судом встановлено, що Органом приватизації житлового фонду, що перебуває в комунальній власності Стрижавської територіальної громади при Стрижавській селищній раді Вінницького району Вінницької області відмовлено позивачу у передачі\~у приватну\~власність спірної\~квартири виключно у зв`язку з відсутністю ордера на жиле приміщення. З огляду на те, що згідно встановлених судом обставин, позивач вселилася у житло на законних підставах і протягом тривалого часу, а саме майже 20 років, добросовісно та офіційно використовує квартиру як житло, суд дійшов висновку про те, що відмова відповідача в оформленні права власності на квартиру в порядку приватизації в зв`язку з відсутністю в позивача ордеру є незаконною та такою, що порушує житлові права позивача, а тому житлові права позивачки підлягають захисту. Щодо обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд враховує, що ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2021 року у справі № 750/13452/19(провадження № 61-17389св20) висловив правову позицію відносно ефективного способу захисту у подібній справі. Зокрема, Верховний Суд визнав правильним застосування способу захисту порушених прав шляхом зобов`язання відповідача виконати повний обсяг всіх передбачених чинним законодавством юридично значимих дій, спрямованих на приватизацію житла. За таких обставин, з врахуванням вищезазначених норм права щодо можливості суду обрати спосіб захисту, який не суперечить\~закону,\~відповідно до ч. 2\~ст. 5 ЦПК України, з метою ефективного захисту прав позивача, враховуючи заявлені позивачем вимоги та обставини, на яких ґрунтується заявлений позов, суд вважає, що для ефективного захисту порушених прав позивача за встановлених судом обставин слід зобов`язати відповідача в особі відповідного органу приватизації вчинити повний обсяг юридично значимих дій по приватизації (передачі у власність) зазначеного житла за заявою позивача у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будників), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року, за відсутності ордеру на жиле приміщення. За таких обставин позивач може повторно звернутися до органу приватизації з заявою та необхідним пакетом документів, що передбачені п. 18 «Положення про порядок передачі квартир (будників), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яким орган приватизації зобов`язаний надати відповідну оцінку та прийняти рішення щодо права позивача на приватизацію, за відсутності ордеру на вказане житлове приміщення. Що стосується позовних вимог про визнання права на приватизацію квартири, суд звертає увагу, що Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», а також Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, визначено певну процедуру приватизації, яка передбачає встановлення обставин надання повного переліку документів (п. 18 Положення), в тому числі щодо прав інших осіб на вказане житло, відсутність попереднього використання права на приватизацію житла тощо.\~Вказана процедура здійснюється лише визначеними на те органами і лише вони визначають питання чи має громадянин права на приватизацію згідно наданого пакету документів. Оскільки позов обґрунтовано виключно незаконною відмовою в приватизації в зв`язку з відсутністю ордеру на квартиру, інші обставини, які підлягають встановленню при прийнятті рішення про приватизацію, позивачем не доводились, в зв`язку з чим судом не перевірялися, відповідно, суд не наділений правом приймати рішення щодо приватизації житла, що є тотожним визнанню права позивача на приватизацію в цілому, в зв`язку з чим така вимога задоволенню не підлягає. Тому позов підлягає частковому задоволенню шляхом застосування вищевказаного способу захисту порушених прав позивача, який забезпечить ефективний захист порушених прав позивача у відповідності до встановлених судом обставин. З огляду на позицію сторони позивача щодо судових витрат, викладену в заяві від 27.06.2022, суд не вирішує питання їх розподілу. Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: partial