Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-20 00:00:00

У лютому 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свою вимогу позивач мотивує тим, що 15.12.2005 року [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву, за умовами якої банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими банком умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, та відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 2500,00 грн. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 3.2, 3.3 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 19.01.2022 року утворилась заборгованість у розмірі 13541,49 грн., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту 1129,25 грн., заборгованість за відсотками 12412,24 грн. В добровільному порядку відповідачка не погашає борг, тому позивач просить стягнути заборгованість за кредитом та понесені судові витрати у розмірі 2481,00 грн. Представник АТ КБ «ПриватБанк» подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судові засідання повторно не з`явилась, про причини неявки не повідомила, була повідомлена належним чином про дату, час та місце судового засідання. У зв`язку з цим, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що 15.12.2005 [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву, за умовами якої банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у сумі 2000,00 грн., з базовою процентною ставкою по кредитному ліміту 4% в місяць з розрахунку 360 днів в рік. Строк діх кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами у розмірі 7% від суми трат. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими банком умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. До позовної заяви позивачем додано окрім заяви позичальника, Умови та правила надання банківських послуг, які не містять підтверджень, що саме ці тарифи, Умови та правила розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву від 15.12.2005. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг, надані банком Умови та правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19). З виписки по рахунку вбачається, що згідно умов заяви позивальника, Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі 2000,00 грн. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, розмір кредитного ліміту збільшився до 2500,00 грн. у грудні 2008 року, у січні 2009 року кредитний ліміт зменшився до 1129,25 грн. Згідно довідки банку, за вказаним кредитним договором [PERSON] було надано одну кредитну картку 26.12.2005 року з терміном дії до останнього дня липня місяця 2008 року. З виписки по рахунку, з розрахунку заборгованості вбачається наявність заборгованості по тілу кредиту у сумі 1129,25 грн., а тому вимоги позову про стягнення цієї заборгованості є законними і обґрунтованими. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до умов підписаного сторонами договору, сторони погодили процентну ставку по кредитному ліміту 4% в місяць з розрахунку 360 днів в рік. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Згідно розрахунку заборгованості, в межах дії кредитного ліміту було нараховано проценти, з розрахунку 4% в місяць, у сумі 1087,54 грн. Нарахування у зазначений період прострочених процентів за ставкою 96% суд вважає необґрунтованим, оскільки заява позичальника, як єдиний документ, який підписаний позичальником, таких умов договору не містить. Згідно розрахунку та виписки по рахунку, на погашення заборгованості по процентам сплачено відповідачем було 765,79 грн., списано банком 462,41 грн. Відтак, заборгованість по процентам, які були нараховані відповідно до умов договору, станом на 01.08.2008 року, відсутня. За період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Даний правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16. Враховуючи доводи позову, що кредитний ліміт надавався на строк до 01.08.2008, нарахування процентів відповідно до умов договору після 01.08.2008 є неправомірним. Таким чином, оскільки відповідач не виконала свої зобов`язання по договору кредиту, позивач вправі відновити свої порушені майнові права шляхом стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором в частині заборгованості за тілом кредиту в сумі 1129,25 грн. Відповідно до ст. ст. 141 ЦПК України належить стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог, що становить 205,90 грн.

Outcome: partial