Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 лютого 2021 року матеріали позову передані на розгляд судді Саадулаєву А.І. Предметом позову є стягнення 12914,77 грн. заборгованості за договором оренди нерухомого майна. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02.03.2021 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання, встановлено строк відповідачу для надіслання (надання) до суду відзиву на позовну заяву. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем укладено договір оренди нерухомого майна №067-48/2017. Разом з договором оренди нерухомого майна між ДАХК «Артем» та адвокатом Зімарєвим В.М. було укладено договір про компенсацію витрат (плати за землю) на утримання орендованого майна за № 067-49/2017 від 26.12.2016 року. Зазначені договори були розірвані на підставі повідомлення адвоката Зімарєва В.М. від 17.04.2019 року та складено акт повернення-приймання майна з оренди від 31.05.2019 року. На виконання умов договору оренди нерухомого майна №067-48/2017 від 26.12.2016 року ДАХК «Артем» були виставлені рахунки на оплату, які не були сплачені відповідачем, на загальну суму - 10515,67 грн. Крім того, на виконання умов Договору про компенсацію витрат (плати за землю) на утримання орендованого майна № 067-49/2017 від 26.12.2016 року ДАХК «Артем» були виставлені рахунки на оплату, які не були сплачені відповідачем, на загальну суму - 265,74 грн. Також, за прострочення сплати грошових зобов`язань просить стягнути з відповідача пеню та інфляційні витрати у розмірі 50,18 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08.02.2022 року відзив [PERSON] від 27 січня 2022 року поданий до суду 08.02.2022 року - залишено без розгляду. В судовому засіданні, яке відбулось 19.07.2022 року, представник позивача підтримав в позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. В судовому засіданні, яке відбулось 19.07.2022 року, відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що він з 31.03.2021 року залишив орендоване приміщення, припинив здійснювати господарську діяльність в цьому приміщенні, повідомивши про це позивача усно та письмово, шляхом направлення поштового повідомлення. Крім того, заявив про застосування позовної давності щодо стягнення пені. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 26.12.2016 року між ДАХК «Артем» та адвокатом [PERSON] укладено договір оренди нерухомого майна №067-48/2017. Предметом договору є нерухоме майно ДАХК «Артем», а саме: приміщення №36 на п`ятому поверсі (корпусу 14) загальною площею 18,3 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке передається в оренду адвокату [PERSON]. Розділом 3 «Орендна плата» п. 3.1 Договору визначено, що орендар зобов`язаний сплачувати оренду плату за користування майном наперед щомісячно до 10 числа оплачуваного місяця. Відповідно до п.3.4 Договору, Орендна плата без урахування плати за землю за базовий місяць оренди становить 1339,56 грн. з ПДВ. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом автоматичного коригування орендної плати за попередній місяць на розрахований державними органами статистики індекс інфляції (індекс споживчих цін) до попереднього місяця. В разі, якщо індекс інфляції становить менше 100,0% розмір орендної плати за користування Майном коригуванню не підлягає (пункт 3.5.). Згідно пункту 5.2. Договору Орендар зобов`язується своєчасно та у повному обсязі оплачувати орендну плату за цим Договором, а також відшкодовувати вартість комунальних послуг, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та плату за землю (земельний податок) в частині (пропорції) щодо Майна, інші витрати, в тому числі експлуатаційні, щодо утримання Майна згідно з відповідним окремим договором. Самостійно оплачувати не передбачені зазначеним окремим договором витрати, пов`язані з утриманням орендованого Майна. Пунктом 9.1. Договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. У пункті 9.6. Договору вказано, що за прострочення виконання грошових зобов`язань за цим Договором Орендар зобов`язаний сплатити Орендодавцеві неустойку - пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період нарахування пені, від суми заборгованості. 26.12.2016 року між ДАХК «Артем» (Сторона 1) та адвокатом [PERSON] (Сторона 2) було укладено Договір про компенсацію витрат (плати за землю) на утримання орендованого майна за № 067-49/2017. Згідно цього Договору Сторона 2 зобов`язана компенсувати (відшкодувати) Стороні 1 витрати (плати за землю) на утримання орендованого майна визначені Стороною 1 без ПДВ в залежності від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на якій знаходиться об`єкт нерухомого майна, що переданий в оренду згідно з розрахунком, який є невід`ємною частиною Договору (Додаток 1 до договору та Розрахунок компенсації плати за землю на 1 кв.м. нежилого приміщення за адресою: [ADDRESS] ). Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частини першої статі 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з того, що відповідач нерегулярно вносить плату за надані житлово-комунальні послуги, що привело до виникнення заборгованості, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача. В той же час, суд погоджується з доводами відповідача про необхідність застосування строків позовної давності до нарахування пені за прострочення зобов`язання. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За ч. 3. ч. 4 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду 01.02.2021 та просить стягнути пеню станом на 30.05.2019 року. Отже, вимоги позивача про стягнення пені за прострочення сплати грошових зобов`язань задоволенню не підлягає. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 статті 81 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Доводи відповідача з приводу того, що з моменту повідомлення позивача про розірвання договору, відповідач звільняється від оплати платежів, є необґрунтованими, адже сторони визначили порядок і умови розірвання договорів. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, зважаючи на те, що з боку відповідача не надано суду доказів на підтвердження виконання ним своїх зобов`язань передбачених , договором та законом, по оплаті орендованого нерухомого майна, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність заявлених позивачем вимог, в зв`язку з чим вони підлягають частковому задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України і у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у справі пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial