Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, що [INFO] в неї народився син [PERSON] . Відомості про батька дитини були записані, згідно ст. 135 СК України. Відповідач, будучи батьком дитини, заперечує своє батьківство та не надає жодної матеріальної допомоги на утримання сина. Зважаючи на викладене, позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просить визнати відповідача батьком [PERSON] , [INFO] та внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини, а також стягувати з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача на утримання дитини. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позові. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Не зважаючи на те, що сторони мали близькі відносини, відповідач все одно не вважає себе батьком дитини. Також вказав, що не погоджується з висновком за результатами проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, однак клопотання про призначення повторної експертизи не заявляє, оскільки не має грошей на її оплату. Представник Могилів-Подільського міського відділу ДРАЦС в судове засідання не з`явилась, подала до суду клопотання про проведення судового розгляду без її участі. При вирішенні позову поклалась на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.11). Батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька вказані зі слів матері в порядку ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України № 00031065468 від 04.06.2021 (а.с.12). Дитина проживає з позивачем, що підтверджується довідкою № 4 від 22.01.2021 Сказинецької сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області та копією паспорту позивача (а.с.8,13). В позові зазначено, що батьком дитини є [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 263, 265 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до ст. 134 CK України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства, зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п. 2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Згідно висновку експерта № СЕ-19/102-22/2881-БД від 14.04.2022, [PERSON] може бути біологічним батько дитини [PERSON] . Ймовірність даної події складає 99,9996% (а.с.56-75). Відповідач в судовому засіданні зазначив, що не згоден із вказаним висновком. Судом було роз`яснено право відповідача на подання клопотання про призначення повторної експертизи, проведення якої доручити іншому експерту тієї ж установи або іншій експертній установі. Разом з тим, відповідач в судовому засіданні зазначив, що таке клопотання заявляти не буде. Жодних інших доказів на спростування вказаного вище висновку експерта суду надано не було. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна вимога про визнання батьківства та внесення змін до актового запису підлягає задоволенню. Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, і відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В частині 3 статті 181 СК України зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 184 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що розлучений, сплачує аліменти на двох дітей, не працює, однак жодних доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надав. Враховуючи викладене, а також зважаючи на положення ст. 141, 180-182, 191 СК України, зокрема, щодо солідарного обов`язку батьків на утримання неповнолітніх дітей, суд вважає, що вимога про стягнення аліментів підлягає частково задоволенню, в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, оскільки на переконання суду саме такий розмір аліментів буде достатнім на утримання дитини. При ухваленні рішення в даній частині позовних вимог суд також враховує те, що позивачем не наведено суду обставин та не надано доказів на підтвердження таких обставин, які б підтверджували необхідність стягнення аліментів саме в розмірі 1/3 частка доходу відповідача. Крім того, на переконання суду стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини доходу відповідача не може призвести до порушення його прав, оскільки у нього залишається ще 3/4 частини його доходу. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, рішення суду щодо стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Судові витрати у виді судового збору та витрат за проведення експертизи слід стягнути з відповідача на користь позивача, згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів та частину судового збору в розмірі 454,00 грн., недоплачену позивачем, слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial