Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та головний державний виконавець Великоберезнянського відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Пітков`ят С.І., про визнання виконавчого напису, який вчинено приватним нотаріусом\~Дніпровського міського\~нотаріального округу\~Бондар Іриною\~Михайлівною та зареєстровано в реєстрі за № 2814 від 04 жовтня 2019, про звернення стягнення на нерухоме майно житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , який є майновим поручителем [PERSON] , таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивує тим, що 23 липня 2007 року між [PERSON] та ПриватБанком в особі керуючого філії «Закарпатське регіональне управління» ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № MKL6GA00000001, в забезпечення виконання зобов`язань, за яким того ж дня між вказаною банківською установою та позивачем було укладено Договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку банку передано нерухоме майно, а саме житловий будинок з надвірними будовами, що знаходиться в [ADDRESS] , та належить позивачу\~на праві\~власності на\~підставі Договору\~дарування,\~посвідченого приватним\~нотаріусом Перечинського\~районного нотаріального\~округу Конончук\~В.Ю.\~20\~червня 2007\~року,\~реєстровий №\~904.\~Позивач зазначає,\~що 31\~січня 2022\~року він\~отримав постанову\~про відкриття\~виконавчого провадження\~від 26\~січня 2022\~року у\~виконавчому провадженні\~№ 68368384,\~відкритому головним\~державним виконавцем\~Великоберезнянського відділу\~ДВС в\~Ужгородському районі\~Закарпатської області\~Південно-Західного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~І.Франківськ)\~Пітков`ятом С.І., з примусового виконання виконавчого напису № 2814, виданого 04 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про звернення стягнення на нерухоме майно житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке належить на праві власності позивачу [PERSON] , який є майновим поручителем [PERSON] . Позивач також зазначає, що наступного дня він звернувся до вказаного відділу ДВС для надання йому можливості ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження відносно нього та отримав фотокопії наступних документів: заяви банку про відкриття виконавчого провадження від 21 грудня 2021 року № 202112210968, виконавчий напис від 04 жовтня 2019 року № 2814, а також Договору іпотеки від 23 липня 2007 року № 1198. За оскаржуваним виконавчим написом приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. пропонує звернути стягнення на належне позивачу нерухоме майно та за рахунок коштів, отриманих від реалізації такого, задовольнити вимоги AT КБ «Приватбанк» шляхом перерахування коштів на рахунок № [NUMBER] в AT КБ «Притвабанк, МФО 305299, у розмірі 13 593, 31 долари США - заборгованість за кредитом; 11 215, 56 доларів СІІІА - заборгованість за відсотками; 260, 80 доларів США - комісія; 12 312, 37 доларів США - пеня, що всього становить 37 402, 04 долари США 04 центи, що за курсом НБУ на 29 липня 2019 року становить 951 497, 27 грн, а всього з врахуванням витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису становить 954 997, 72 грн. Строк, за який провадиться стягнення дванадцять років шість днів, а саме з 23 липня 2007 року по 29 липня 2019 року. Щодо вчинення виконавчого напису нотаріусом, позивач стверджує, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений з грубим порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки з урахуванням наявності судового рішення про дострокове стягнення заборгованості з позичальника задовго до вчинення нотаріусом вказаного виконавчого напису, після чого відповідач продовжував нараховувати пеню, штрафи та проценти, у зв`язку з чим заборгованість не є безспірною. Крім цього позивач звертає увагу суду на те, що відповідно до п. 1-1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою KM України, від 29.06.1999, стягнення заборгованості за нотаріально посвідченим іпотечним договором передбачає право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Проте у випадку позивача строк виконання основного зобов`язання закінчився 21 липня 2017 року (крім цього за судовим рішенням про стягнення заборгованості з позичальника взагалі настав ще раніше з ухваленням 17 червня 2016 року такого рішення судом), в той час як оспорюваний виконавчий напис вчинено нотаріусом 04 жовтня 2019 року, тобто після спливу понад двох років з дня закінчення строку виконання основного зобов`язання. Таким чином, оскільки виконавчий напис вчинено з порушенням вимог ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, тому просить позов задовольнити.\~ Ухвалою суду від 07 лютого 2022 року заяву [PERSON] про забезпечення позову в цивільній справі № 304/289/22 за позовом [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна та головний державний виконавець Великоберезнянського відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Пітков`ят Сергій Іванович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задоволено, зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 2814 від 04 жовтня 2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, про звернення стягнення на нерухоме майно житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , в межах виконавчого провадження № 68368384. Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 07 лютого 2022 року відкрито провадження в справі за вказаним позовом. 16 березня 2022 року представник відповідача подав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволення позовних вимог у повному обсязі. Так, між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, за яким існують невиконані кредитні зобов`язання [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позивач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати відповідно до кредитного договору. Відповідач зобов`язання за цим договором виконав у повному обсязі, а саме надав позивачу кредит у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору. В той же час, позивач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору він зобов`язання за вказаним Договором не виконав, в результаті чого, Банк звернувся для захисту свого порушеного права до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Представник відповідача також зазначає, що жодних розрахунків або доказів невідповідності чи відсутності боргу перед Банком не надається. Той факт, що позивач не спростовує наявність заборгованості вже є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також необхідно звернути увагу на те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в обґрунтування свого позову. Щодо відсутності безспірності, то представник відповідача зазначає, що банком для вчинення виконавчого напису було надано всі необхідні документи. Також вважає за необхідне звернути увагу на те, що договір про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної карти разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, відповідно до зазначених умов, разом складають кредитний договір. Умови та правила надання банківських послуг знаходяться у вільному доступі на офіційному сайті Банку. Позивач підписуючи договір, погодився використовувати картку відповідно до чинного законодавства, Умов та правил надання банківських послуг та правилами використання платіжними картками. Банком були надані усі необхідні документи, згідно з Переліком документів, затвердженим Кабінетом Міністрів України, які підтверджують наявність правовідносин між кредитором та боржником, а також документи, які підтверджують заборгованість. Позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості перед Банком за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості. Інформація про звернення Банку до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки не є свідченням недотримання умови щодо безспірності заборгованості в цій справі, оскільки позивач визнає наявність заборгованості на суму, вказану у виконавчому написі нотаріуса. Враховуючи наведене, представник відповідача вважає, що виконавчий напис є цілком правомірним, а доводи позивача є нікчемними, нотаріус діяв у рамках чинного законодавства, а отже виконавчий напис вчинено з дотриманням всіх вимог законодавства. 15 квітня 2022 року позивач подав відповідь на відзив, в якому зазначив таке. Так, у відзиві Банк вважає вимоги позивача необґрунтованими через те, що ним не опорюється наявність самої заборгованості у позичальника [PERSON] , а відтак й про безспірність мова йти не може. Проте, така позиція Банку є застарілою та направлена виключно на отримання своєї вигоди будь-яким шляхом, навіть шляхом позбавлення позивача та його родини єдиного житла. Положення ст. 88 Закону України «Про нотаріат» вказують на те, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Таким чином саме наявність безспірності заборгованості є основною підставою для вчинення такого напису. Також зазначає, що відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вчиинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Проте, незважаючи на такі положення, будь-яких доказів надіслання позивачу як іпотекодавцю, який є відмінний від боржника, до відзиву не додано, таке повідомлення він отримував. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Таким чином при вчиненні виконавчого напису нотаріус зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Однак, наведених вимог ні Банк, ні нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не дотрималися. Також позивач звертає увагу суду на те, що представник Банку у відзиві з невідомих йому причин вважає позивача позичальником за кредитним договором № MKL6GA00000001 від 23 липня 2007 року, та на його думку, у позивача існують невиконані кредитні зобов`язання перед Банком, він повинен надавати Банку грошові кошти для сплати заборгованості, відсотків, комісії, а також він порушив зобов`язання за вказаним кредитним договором. Однак, про реального позичальника за вказаним кредитним договором [PERSON] , [INFO] , мова взагалі не йде. Позивач вважає, що відповідача цікавить виключно іпотечне майно, де крім інших осіб, проживає зареєстрований його неповнолітній онук син боржника [PERSON] , про що також свідчить й те, що будь-яких реальних дій для виконання основним боржником [PERSON] рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 17 червня 2016 року про стягнення з такого заборгованість за вказаним вище кредитним договором у розмірі 14 889 доларів США 66 центів, що становить 382\~515, 37 грн, Банк не вживає. Крім цього позивач звертає увагу суду на те, що відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Вказане також узгоджується з положеннями Основного Закону, що не дає можливість іпотекодержателю задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на житло, яке є предметом іпотеки, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса всупереч вимог ст. 47 Конституції України, якою встановлено заборону примусового позбавлення житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. На підставі викладеного вважає, що виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна та головний державний виконавець Великоберезнянського відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Пітков`ят Сергій Іванович, у судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце слухання справи в суді, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними в ній матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів у справі, які є належними, допустимими та достатніми в своїй сукупності, суд дійшов такого висновку. Так, згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 23 липня 2007 року між [PERSON] та ПриватБанком в особі керуючого філії «Закарпатське регіональне управління» ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № MKL6GA00000001, відповідно до якого Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 39 000 доларів США строком до 21 липня 2017 року включно, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. 23 липня 2007 року в забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище договором між ПриватБанком та [PERSON] було укладено Договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку банку передано нерухоме майно, а саме житловий будинок з надвірними будовами, що знаходиться в [ADDRESS] , та належить останньому на праві власності на підставі Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Перечинського районного нотаріального округу Конончук В.Ю. 20 червня 2007 року, реєстровий № 904. 04 жовтня 2019 року приватним нотаріусом\~Дніпровського міського\~нотаріального округу\~Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 2814, яким запропоновано звернути стягнення на належне [PERSON] нерухоме майно та за рахунок коштів, отриманих від реалізації такого, задовольнити вимоги AT КБ «Приватбанк» шляхом перерахування коштів на рахунок № [NUMBER] в AT КБ «Притвабанк, МФО 305299, у розмірі 13 593, 31 долари США заборгованість за кредитом; 11 215, 56 доларів СІІІА заборгованість за відсотками; 260, 80 доларів США комісія; 12 312, 37 доларів США пеня, що всього становить 37 402, 04 долари США 04 центи, що за курсом НБУ на 29 липня 2019 року становить 951 497, 27 грн, а всього з врахуванням витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису, 954 997, 72 грн. Строк, за який провадиться стягнення, дванадцять років і шість днів, а саме з 23 липня 2007 року по 29 липня 2019 року. Постановою головного державного\~виконавця Великоберезнянського\~відділу державної\~виконавчої служби\~в Ужгородському\~районі Закарпатської\~області Південно-Західного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Івано-Франківськ)\~Пітков`ята Сергія\~Івановичавід 26 січня 2022 року було відкрито виконавче провадження ВП № 68368384 з примусового виконання виконавчого напису № 2814 від 04 жовтня 2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. Відповідно до\~ст. 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (частина перша\~статті 12 Закону України «Про іпотеку»). Згідно із ч. 1\~ст. 33 ЗУ «Про іпотеку»\~у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий на підставі рішення суду; позасудовий на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. 3\~ст. 33 ЗУ «Про іпотеку»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів унормовано\~Главою 14 ЗУ «Про нотаріат»\~та Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 ЗУ «Про нотаріат»). Згідно з ч. 1\~ст. 1 ЗУ «Про нотаріат»\~нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Відповідно до\~ст. 87 ЗУ «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 ЗУ «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів та зазначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника-фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. При цьому\~ст. 50 ЗУ «Про нотаріат»\~передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачеві можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 ЗУ «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. У постанові від 23 червня 2020 року в справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що з урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог\~ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України (постанова від 05 липня 2017 р. у справі № 6-887цс17) захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так із підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. У такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі. Таким чином, з наведених приписів вбачається, що нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити, чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який ідеться в переліку, чи подані всі передбачені переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання, чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису. Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15. Суд зазначає, що доказів того, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису переконався у безспірності заборгованості та наявності у кредитора права на безспірне стягнення заборгованості суду не надано. Як установлено в судовому засіданні, рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 17 червня 2016 року задоволено частково позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до Позичальника за кредитним договором № MKL6GA00000001 від 23 липня 2007 року [PERSON] про стягнення заборгованості, та стягнуто з Позичальника заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 14 889 доларів США 66 центів, що становить 382 515 грн 37 коп, з якої 13 668,31 доларів США, що становить 351 138,88 грн заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 1 192,18 доларів США, що становить 30 627,10 грн заборгованість за процентами; 15,60 доларів США, що становить 400,76 грн заборгованість по комісії; 13,57 доларів США, що становить 348,61 грн загальна сума нарахованої пені. Вказане рішення суду набрало законної сили 06 червня 2016 року. Однак, як видно з оспорюваного виконавчого напису Акціонерне товариство\~Комерційний банк\~«ПриватБанк»продовжувало нараховувати пеню, штрафи, проценти до 29 липня 2019 року (строк, до якого провадиться стягнення за виконавчим написом), оскільки їх розмір за таким значно більший: 11 215, 56 доларів США заборгованість за відсотками; 260, 80 доларів США комісія; 12 312, 37 доларів США пеня, та до того ж використав для обрахунку загальної суми заборгованості за виконавчим написом у гривнях ставку валюти (долара США) на вказану дату. Крім цього, 21 липня 2017 року закінчився і строк дії самого кредитного договору № MKL6GA00000001 від 23 липня 2007 року, за яким [PERSON] виступив майновим поручителем. Суд звертає увагу на те, що ВП ВС неодноразово висловлювала позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Тобто, припинення нарахування передбачених договором процентів та неустойки можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором; пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України. За наведених обставин, а також з урахуванням наявності судового рішення про дострокове стягнення заборгованості з позичальника задовго до вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису, після чого відповідач продовжував нараховувати пеню, штрафи та проценти, заборгованість безспірною не є, а відтак нотаріус порушив вимоги статті 88 Закону України «Про нотаріат» при його вчиненні. Крім того, суд враховує, що Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною\~постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: «1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною\~Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акту чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акту чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Згідно з підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Судом встановлено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 04 жовтня 2019 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, а відтак вчинення такого на підставі документів, що були передбаченими п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, є неправомірним. Крім цього, іпотекодержателем не надано суду доказів того, що ним було надіслано повідомлення письмові вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, який є відмінним від іпотекодавця. За вказаних вимог заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення шляхом визнання виконавчого напису приватного нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни від 04 жовтня 2019 року таким, що не підлягає виконанню. Крім цього, відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи ухвалення судом рішення про задоволення позову, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою судді Перечинського районного суду від 07 лютого 2022 року, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що відповідно до квитанцій № 1830420005 від 04 лютого 2022 року та № 1830420007 від 04 лютого 2022 року, які містяться в матеріалах справи, позивачем [PERSON] сплачено 992, 40 грн та 496 грн судового збору. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1\~488, 40 грн судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved