Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в Луцький міськрайонний суд Волинської області з позовом до Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області про визнання протиправними та скасування розпорядження про звільнення, зобов`язання вчинити дії, стягнення невиплаченої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що з січня 2019 року працював на посаді проектного менеджера відділу регіонального розвитку, проектної та інвестиційної діяльності Підгайцівської сільської ради Луцького району. 08 вересня 2021 року від голови сільської ради [PERSON] йому стало відомо про розпорядження № 180 від 08 вересня 2021 року про звільнення його з займаної посади на підставі заяви від 25.08.2021 року. Вказує, що жодних заяв про звільнення 25.08.2021 року він не писав та до Підгайцівської сільської ради не подавав. При прийнятті на роботу голова сказав йому написати заяву про звільнення без дати, на що він погодився, однак розумів, що така заява не матиме будь-якого правового змісту, оскільки не містила дати її складення та дати звільнення з посади. Ознайомившись з заявою, яка слугувала підставою для його звільнення, він побачив дату 25.08.2021 року, яка поставлена не його почерком. Вважає звільнення незаконним та просить суд визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Підгайцівської сільської ради Луцького району № 180 від 08 вересня 2021 року « Про звільнення з посади [PERSON] , поновити його на посаді проектного менеджера Підгайцівської сільської ради, стягнути середній \~ \~ \~ \~ заробіток за час вимушеного прогулу. Ухвалою судді від 11 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, з проведенням розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 03 грудня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказує на безпідставність позовних вимог та просить відмовити в задоволенні позову. 07 грудня 2021 року позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якому просить не брати до уваги заперечення, викладені у відзиві відповідачем. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 грудня 2021 року по справі призначено судову почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 07 квітня 2022 року провадження по справі поновлено у зв`язку з надходження на адресу суду заяви від позивача [PERSON] , в якій він відмовляється від проведення експертизи. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін по справі, показання свідка, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що відповідно до розпорядження № 8 від 21.01.2019 року [PERSON] прийнято на посаду проектного менеджера Підгайцівської сільської ради Луцького району на підставі його заяви ( а.с.53, 54). Рішенням Підгайцівської сільської рали Луцького району № 21/3 від 06.11.2020 року було сформовано нову структуру Підгайцівської ОТГ та утворено Відділ регіонального розвитку, проектної та інвестиційної діяльності Підгайцівської сільської ради, до якого увійшли дві штатні одиниці проектного менеджера (.а.с 56). Відтак, встановлено, що [PERSON] займав посаду проектного менеджера відділу регіонального розвитку, проектної та інвестиційної діяльності Підгайцівської сільської ради Луцького району. Розпорядженням голови Підгайцівської сільськорї ради Луцького району Волинської області № 180 від 08 вересня 2021 року «Про звільнення з посади [PERSON] » позивача було звільнено з посади проектного менеджера відділу регіонального розвитку, проектної та інвестиційної діяльності Підгайцівської сільської ради Луцького району з 9 вересня 2021 року на підставі заяви [PERSON] від 25.08.2021 року. Згідно з частиною першою\~статті 16 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до частини першої\~статті 21 КЗпП України\~трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно з пунктом 1 частини першої\~статті 36 КЗпП України\~підставами припинення трудового договору є угода сторін. У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої\~статті 36 КЗпП України\~(угода сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої\~статті 36 КЗпП України\~застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору. Пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої\~статті 36 КЗпП України\~не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою. Якщо роботодавець і працівник домовились про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. У постанові від 26 жовтня 2016 року у справі № 404/3049/15-ц (провадження № 6-1269цс16) Верховний Суд України вказав на те, що, розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої\~статті 36 КЗпП України\~(за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видання наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін; чи була згода власника або уповноваженого ним органу на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 04 листопада 2019 року у справі № 761/19141/16-ц (провадження\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~№ 61-26651св18), від 23 грудня 2019 року у справі № 233/1563/18 (провадження № 61-47560св18), від 24 березня 2020 року у справі № 553/629/18 (провадження № 61-48739св18). Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої\~статті 36 КЗпП України\~можуть бути укладені як в письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 частини першої\~статті 36 КЗпП України\~і раніше домовлена дата звільнення. Відсутність у заяві конкретної дати звільнення свідчить про відсутність волевиявлення працівника на припинення трудового договору за взаємною угодою сторін. Саме такий правовий висновок щодо застосування пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України викладено у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 825/3587/15-а (провадження № К/9901/28040/19), від 07 жовтня 2020 року у справі № 236/1286/19 (провадження № 61-2567св20), від 04 серпня 2021 року у справі № 711/2175/20 (провадження № 61-12674св20), від 07 жовтня 2021року у справі № 541/1684/20 (провадження № 61-9439св21). Встановлено, що у заяві\~\~ [PERSON] \~\~ про звільнення за згодою сторін відсутня дата його звільнення ( а. с. 8). Отже, за відсутності узгодженої сторонами дати звільнення суд дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення [PERSON] на припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої\~статті 36 КЗпП. Наведене є достатньою підставою для визнання незаконним звільнення позивача згідно з розпорядженням голови Підгайцівської сільськорї ради Луцького району Волинської області № 180 від 08 вересня 2021 року «Про звільнення з посади [PERSON] ». Показання в ході розгляду справи допитаного в якості свідка голови Підгайцівської сільської ради Луцького району Семенюка про те, що дату звільнення було погоджено з [PERSON] усно на увагу не заслуговують та на висновки суду не впливають. За змістом ч.ч. 1 та\~\~2\~ст. 235 КЗпП України\~у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до вимог\~ст. 27 Закону України «Про оплату праці», п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. З наданої Підгайцівською сільською радою Луцького району довідки про доходи від 05.07.2022 року № 955 слідує, що загальний розмір заробітної плати [PERSON] за липень 2021 року та серпень 2021 року становив 25975 гривень, кількість відпрацьованих днів складала 29 тобто, середньоденна заробітна плата позивача\~\~становить\~ 895 гривень 69 копійок (25975 гривень / 29 робочий день). Таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09 вересня 2021 року по 6 липня 2022 року (день ухвалення судового рішення), що підлягає стягненню з Підгайцівської сільської\~ради Луцького\~району Волинської\~області на користь [PERSON] становить 187 199 гривень 21 копійка\~\~(209 робочих дні * 895 гривень 69 копійок), з послідуючим утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач при подачі позову на підставі п. 1 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~звільнений від сплати судового збору, тому\~\~з відповідача в дохід держави підлягає стягненню\~\~992 гривні 40 копійок\~\~судового збору

Outcome: approved