Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

17.02.2022 року, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] в якому вказав, що 01.07.2020 року він дав в борг (позику) [PERSON] грошову суму в розмірі 7500 доларів США, під 5% щомісяця, які відповідачка зобов`язалася повернути в строк до 31.12.2020 року. За прострочення повернення суми передбачена неустойка в розмірі 1,5 % від суми за кожний місяць, про що була надана відповідна розписка власноручно написана та підписана відповідачкою. Таким чином, між ним та відповідачкою був укладений договір позики. Взяті на себе зобов`язання за договором позики відповідачка належним чином не виконала, у визначений термін кошти не повернула. 22.04.2021 року Хортицьким районним судом міста Запоріжжя по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, постановлено рішення, яким позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з відповідача суму боргу у розмірі 9750 доларів США, що станом на 22.04.2021р. еквівалентно 273561,60 грн. та судові витрати. До теперішнього часу сума боргу [PERSON] не повернута. Відповідно до розписки власноручно написаною та підписаною відповідачкою 01.07.2020 року, за прострочення повернення суми боргу передбачена неустойка в розмірі 1,5% від суми за кожний місяць. Таким чином, відповідачка повинна за прострочення повернення суми боргу сплатити 1,5 % від суми за кожний місяць, що складає за період з 01.01.2021 року по 01.02.2022 року суму у розмірі 1901 долар США 25 центів (9750 доларів США- сума боргу х 13 місяців прострочки). Просить суд, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, стягнути з відповідачки суму у розмірі 1901 долар США 25 центів (1,5 % від суми за кожний місяць за прострочення повернення суми боргу) та стягнути з судові витрати, які складаються зі сплати судового збору у розмірі 992,4 грн. Ухвалою від 02.03.2022 року відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду в спрощеному провадженні з повідомленням сторін. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, відзив на позов не надала, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у тому числі і шляхом розміщення на офіційному веб-порталі суду оголошення про час і місце розгляду справи, причину неявки не повідомила, будь яких заяв не надала. Представник позивача надала заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача і позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у суду є підстави для ухвалення заочного рішення. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2021 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, стягнено з\~ [PERSON] на користь\~ [PERSON] заборгованість за договором позики від 01.07.2020 р. в розмірі 9750 доларів США, що станом на 22.04.2021р. еквівалентно 273561,6 грн. Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Рішенням Хортицькогорайонногосудум.Запоріжжя від 22.04.2021 року, яке набрало законної сили, встановлено, що що 01.07.2020р. між сторонами був укладений договір позики, відповідно до якого відповідачка [PERSON] отримала від позивача [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 7500 доларів США, зі сплатою щомісяця процентів за користування грошовими коштами в розмірі 5% (375,00 доларів США) в строк до 31.12.2020р. Факт укладання такого договору підтверджується наданою суду розпискою позичальника [PERSON] від 01.07.2020р., оригінал якої було досліджено в судовому засіданні і відповідачка [PERSON] не заперечувала власноручного написання цієї розписки та свого підпису на ній. Виходячи з дійсного змісту цієї розписки, її форми та відсутності сумнівів в її достовірності, суд приходить до висновку про наявність між сторонами правовідносин саме за договором позики. Суд встановив, що договір позики є укладеним і відповідно створює для відповідачки обов`язок повернути позику в обумовлений сторонами строк до 31.12.2020р. В той же час, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] добровільно суму боргу не повернула. Борг в загальному розмірі складає 9750,00 доларів США, та складається з суми основного боргу - 7500,00 доларів США та процентів - 2250,00 доларів США (375,00доларів США х 6 міс). Таким чином судом встановлено, що відповідачка [PERSON] в порушення законодавства та умов укладеного 01.07.2020 року договору позики, не виконала свого обов`язку щодо повернення суми позики та сплати процентів за користування нею в обумовлений сторонами строк, та загальна сума боргу складає розмірі 9750 доларів США. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦПК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Договором позики від 01.07.2020 року, укладеному між [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що за прострочення повернення суми боргу передбачена неустойка в розмірі 1,5% від суми за кожний місяць. Три відсотки річних, передбачені ст. 625 ЦК України, можуть бути визначені у доларах США та нараховуються виходячи із простроченої суми, вираженої у відповідній грошовій валюті. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. У своїй постанові від 16.01.2019 року в справі №464/3790/16-ц (14-465цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що: «Таким чином, суди зробили правильний висновок про наявність правових підстав для стягнення боргу у валюті, визначеній договором. Також Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій у частині визначення 3% річних у доларах США, оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. У цьому випадку Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про стягнення з відповідача заборгованості саме в іноземній валюті, тобто прострочена сума визначена у доларів США, що передбачає і нарахування 3% річних саме із доларів США». Ураховуючи викладене суд вважає правомірним нарахування позивачем відсотків у валюті кредиту, та пред`явлення їх до стягнення саме в іноземній валюті - доларах США. З висновку Верховної Палати Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц слідує, що проценти за неправомірне користування чужими коштами передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України, не є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань, а є гарантією належного виконання зобов`язання. Тобто ці проценти мають іншу самостійну правову природу ніж проценти за правомірне користування кредитом чи позикою (за статтями 1048 та 1054 ЦК України), які за правовою природою є винагородою за користування грошовими коштами. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, таке прострочення є триваючим правопорушенням. Такий підхід підтверджується судовою практикою. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц дійшла висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Перевіривши розрахунок позивача, судом встановлено, що позивачем нараховано 1901,25 доларів США, при цьому період прострочення з 01.01.2021 року по 01.02.2022 року, загальна сума боргу 9750 доларів США, розмір 1,5% від суми за кожний місяць. Суд прогоджується з даним розрахунком, враховуючи у тому числі те, що будь яких заперечень, або контррозрахунку, відповідачкою не надано. Ураховуючи викладене, позовні підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved