Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, який мотивує тим, що між ним та відповідачкою 22 січня 1994 року було зареєстровано шлюб. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сімейне життя з відповідачем не склалось через розбіжність поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства. Зазначає, що подальше збереження шлюбу не можливе та суперечить їхнім інтересам. Ухвалою суду від 18 травня 2022 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 13 липня 2022 року відповідачка направила на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечувала та зазначила, що з чоловіком є спільний побут, мають доньку та двох онуків, а тому не бажає розривати шлюб. 13 липня 2022 року відповідачка подала заяву про надання строку на примирення, в задоволенні якої протокольною ухвалою суду від 28 липня2022 року відмовлено. Позивач у судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явились, про день і час розгляду справи повідомлялися належним чином, представник позивачки направила клопотання про розгляд справи без їхньої участі, позов не визнала, просила відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення вимог позивачки. Так, судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 22 січня 1994 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 76, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Тривалий час шлюбні стосунки не підтримуються, шлюб має формальний характер, збереження сім`ї не можливе, збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Норми частин 3 і 4 ст. 56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З`ясувавши дійсні взаємини подружжя, причини подання позову про розірвання шлюбу, інші обставини життя подружжя, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін і тому шлюб між сторонами має бути розірваний. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, заяви про відновлення їй дошлюбного прізвища не надала, а тому, суд вважає за можливе залишити прізвище відповідачки « [PERSON] ». Позивач просив судові витрати по сплаті судового збору залишити за ним.

Outcome: approved