Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визначити постійним місцем проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У позові зазначається, що позивач з відповідачкою [PERSON] мають спільного сина, [PERSON] , [INFO] , батьківство щодо якого, як і факт підробки документів та позбавлення права дитини на ім`я, було встановлено рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 25.01.2018 року. Наразі дитина більшу частину часу проживає з матір`ю та її черговим співмешканцем, співвідповідачем і досягти згоди щодо місця проживання сина з відповідачкою сторони не можуть. Позивач має стабільний немалий дохід, створив належні умови для нормального проживання та розвитку сина, може задовольнити його потреби для гармонійного розвитку дитини, проживання сина в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості, він має на це сили та бажання. Позивач проживає у комфортабельному двоповерховому будинку, з сучасним ремонтом та обладнанням, де створені належні умови для проживання та виховання дитини, для сина обладнана окрема кімната. Позивач не чинитиме перешкод для спілкування відповідачки з сином. Спиртними напоями позивач не зловживає, не пале, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно. Тож, проживання сина з батьком, відповідатиме інтересам дитини. Відповідачка не має стабільного постійного доходу для належного матеріального забезпечення сина, вона мешкає у будинку, який не облаштований у повному обсязі всім необхідним для розвитку дитини, його навчання. Були факти проживання сина у батька до 3-4 діб, виключно, у випадках коли відповідачці було нікуди діти дитину. Відповідачка свідомо створює умови, які унеможливлюють участь батька у навчанні, вихованні і розвитку дитини в тому числі і наміром змінити місце її проживання, вкладає у свідомість дитини думку, що він має чергового батька. З метою виправдання своїх протиправних дій, відповідачі влаштовують провокації, пишуть неправдиві заяви до поліції, тощо. Факти свідомого перешкоджання у спілкуванні сина з батьком доведені рішенням суду від 25.10.2018 року. Аморальна поведінка матері, доведена рішенням суду від 25.01.2018 року. Зміна співмешканців шкідливо впливає на психічний і моральний розвиток дитини, яка вже знає нецензурщину, що відзначив невролог у висновку від 11.07.2018р., який рекомендував консультацію хлопчика у дитячого психіатра. Цьому сприяє і кримінальне оточення сім`ї [PERSON] . Дитина росте не під опікою, постійно зайнятої своїми справами, матері, а сторонніх осіб доведене вказаним висновком невролога: «синдром гіперактивності, дефіциту уваги». Знаходження дитини з ослабленим імунітетом в оселі, яка не відповідає нормам ЖК УРСР, з пічним опаленням, загрожує дитині частими простудними захворюваннями, угарним отруєнням чи пожежею. Рекомендоване лікарями лікування і обстеження дитини не проводиться, прогрес у покращенні здоров`я, належному фізичному розвитку відсутній. Дитина систематично, без поважних причин, зривається відповідачкою з уроків чим порушується її право на освіту. Подібні дії вчинялись і при відвідуванні хлопчиком дитячого садка. Позивач вважає, що син досяг такого віку, що може обходитись без постійної опіки матері, син чудово почувається у батька, що він підтверджує доданими фотокопіями. Отже, у зв`язку із тим, що відповідачка веде аморальний спосіб життя, не має власного нерухомого майна (будинку), належно зареєстрованого, для проживання, не надає дитині належного медичного лікування, негативно, образливо спілкується з батьком в присутності дитини, не приділяє достатньої уваги у вихованні дитини моральним та людським якостям, вважаю, що найкращому інтересу дитини відповідатиме проживання з батьком. Позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили задовольнити. Позивач пояснив, що підставою позову є безвідповідальне ставлення відповідачки до виконання своїх батьківських обов`язків в питанні захисту прав дитини, передбачених законодавством України з часу народження сина. Підставами для задоволення позову вважає є аморальний спосіб життя відповідачки, який вона вела та продовжує вести, відсутність у неї нерухомості, постійної роботи і доходу. Вважає, що дитина має катастрофічний стан здоров`я, який погіршується через умови проживання та безвідповідальне ставлення відповідачки до дитини. Позивач додав, що ним надано достатньо доказів на підтвердження його спроможності та бажання самостійно якнайкраще забезпечити потреби та інтереси сина. Вважає, що відповідачем, крім власних міркувань і припущень, не надано жодного доказу на спростування позовних вимог чи обґрунтування заперечень. Зазначив, що має набагато кращі умови для проживання та розвитку дитини, ніж у відповідачки. Додав, що не має наміру чинити перешкоди у спілкуванні сина з матір`ю, його мета забезпечити рівноправну участь батьків у вихованні дитини, що можливо, лише при проживанні сина у батька. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві. Позивачем було надано відповідь на відзив. Представник відповідачки, який брав участь у судовому засіданні в режимі ВКЗ, підтримав позицію підзахисної. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Жодного разу він не був присутній у судовому засіданні. Відповідно до положення ч.1 ст.161 СК України, спір щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина вирішується між її матір`ю та батьком, тому суд вважає, що заявлений позивачем [PERSON] не є належними відповідачем по справі і його явка до суду, в якості відповідача, не є обов`язковою, і є можливим вирішувати даний спір без його участі. Представник третьої особи при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Зазначила, що обстежити житло позивача не видалось можливим, про що надано відповідний акт та висновок, щодо неможливості проживання дитини з батьком. [PERSON] , в якості свідка, в суді пояснив, що син проживає в атмосфері нелюбові, ворожого ставлення до рідного батька з боку матері та її співмешканців. Несвідому хвору дитину залякують, змушують називати батьком чужих людей, забороняють контакти сина з рідним батьком. Мати не забезпечує дитину ні морально, ні матеріально. Відповідачка веде аморальний спосіб життя, не має постійної роботи та доходу. Відповідачка та її співмешканці зловживають спиртним, спілкуються нецензурщиною, чим вчать її дитину. Зазначив, що відповідачка вчиняла кримінальні правопорушення. Посилався на невідповідність житла відповідачки нормам ЖКУ з пічним опаленням , нестабільною температурою, що провокує постійні ГРВІ. Через що син постійно пропускає уроки в школі. У дитини відсутні перспективи на належний стан здоров`я, розумовий і фізичний розвиток, отримання освіти, майно та спадщину. Неврологом у сина було діагностовано «дефіцит уваги». Свідок вважає, що наявність у відповідачки господарства, як джерела існування, є також джерелом антисанітарії, крім того, вона має орендовані городи, займається заготівлею дров, сіна, хатньою роботою, тобто, все зазначене не дозволяє відповідачці опікуватися дитиною. Вважає, що хлопчику краще жити з батьком, який його належно виховає і стабілізує здоров`я. Заслухавши сторони, їх представників, представника третьої особи, [PERSON] в якості свідка, дослідивши письмові докази по справі, відеозаписи, що додано до матеріалів справи на CD-дисках, суд приходить до наступних висновків. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до положення ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування ; предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ; сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень ; суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. З урахуванням зазначеного, суд бере до розгляду лише докази, що стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). 28.05.2019 Машівським районним судом було винесено рішення по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Карлівська районна державна адміністрація, про встановлення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , яким відмовлено у задоволенні позову. Копію даного рішення додано представником відповідачки до відзиву на позов (т.І а.с.75-78). Постановою Полтавського апеляційного суду від 10.10.2019 (т.І а.с.79-82) та постановою Другої судової палати Касаційного цивільного суду (т.І а.с.83-83), вказане рішення залишено без змін У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року у справі № 758/10772/16-ц зроблено висновок, що у разі зміни обставин, пов`язаних із віком дитини, при наявності спору між батьками як мати дитини, так і батько не позбавлені можливості звернення до суду із позовом про визначення місця проживання дитини. 07.04.2021 [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, де на вирішення знову ставить питання про визначення місця проживання сина [PERSON] з батьком в [ADDRESS] . У позові зазначається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (т.І а.с.9). Позивач зареєстрований та проживає в [ADDRESS] (т.І а.с.10), також він є одноособовим власником цього житла, на підтвердження надав Витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.І а.с.11). Позивач працює та має постійний дохід, на підтвердження надав відповідні довідки про доходи (т.І а.с.12,13). За місцем проживання позивач характеризується з позитивної сторони (т.І а.с.16). Зазначено, що він двічі обирався сільським головою, з 1999 є незмінним головою ради ветеранів,є депутатом Ланнівської сільради. Користується заслуженим авторитетом серед односельчан. Принциповий захисник прав і інтересів членів громади. З 2016 року бореться за забезпечення прав і інтересів свого сина. Не має шкідливих звичок, люблячий батько, освічена і маюча педагогічний досвід людина, здатна виховати з хлопчика справжнього громадянина. Має власне житло, де для сина облаштована окрема кімната з усім необхідним для навчання і розвитку. За клопотанням позивача, з метою визначення стану здоров`я [PERSON] , ухвалою від 30.07.2021 (т.І а.с.165-166) Карлівським районним судом було призначено комплексну судову експертизу стану здоров`я дитини, проведення якої доручено експертам Полтавського обласного бюро судово-медичної експертизи. На вирішення експертів поставлено питання: який стан здоров`я, в тому числі психіатричного, [PERSON] , [INFO] ? Згідно висновку експерта №105/533 від 30.03.2022 (т.І а.с.244-250), у дитини [PERSON] мають місце ознаки метаболічної кардіоміопатії, дисметаболічної нефропатії, компенсованої форми карієсу, флюорозу ІІ-ІІІ ст. Зазначено, що [PERSON] , на час проведення огляду, не виявляє ознак будь-якого психічного розладу. Висновок експерта було надано суду без врахування оглядів дитячим хірургом-стоматологом та дитячим ортодонтом, через відмову матері на проведення огляду сина. Відповідно до положень частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. На виконання ухвали Карлівського районного суду від 04.05.2022 (т.ІІ а.с.74), Службою у справах дітей ВК Ланнівської сільської ради надано Висновок про доцільності проживання дитини [PERSON] з батьком [PERSON] від 23.06.2022 (т.ІІ а.с.99). Згідно якого, [PERSON] не надав дозвіл на огляд приміщення та відмовився від спілкування з представниками влади, обґрунтовуючи це тим, що рішення та акти вже були надані до матеріалів справи і від служби у справах дітей, йому потрібен лише висновок про доцільність проживання дитини тільки з ним. На момент обстеження, на подвір`ї брудно та безлад. Оцінити рівень спілкування між батьком і дитиною не вдалося. Зазначено, що прояви агресивної поведінки [PERSON] по відношенню до представників влади. Дає підстави вважати, що така суспільна поведінка батька негативно впливає на виховання малолітньої дитини [PERSON] . Зважаючи на зазначене, комісія вважає недоцільним проживання [PERSON] з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Також додано сам Акт обстеження умов проживання [PERSON] в [ADDRESS] , де також вказано, що позивач не дозволив обстежити умови проживання (т.ІІ а.с.98). На виконання ухвали Карлівського районного суду від 04.05.2022 (т.ІІ а.с.74), Службою у справах дітей ВК Ланнівської сільської ради також надано Висновок про доцільності проживання дитини [PERSON] з матір`ю [PERSON] від 23.06.2022 (т.ІІ а.с.101). Згідно якого, при обстеженні житлового будинку по [ADDRESS] , де проживає відповідачка по справі, встановлено, що умови проживання у родині матері є задовільними та такими, що не загрожують життю та здоров`ю дитини. У будинку три кімнати, коридор та кухня. Помешкання частково облаштовані меблями, побутовою технікою, потребують косметичного ремонту. Є електроенергія, вода, пічне опалення. Сім`я утримує домашнє господарство , на подвір`ї чисто та охайно. Родина забезпечена одягом та взуттям, речами щоденного вжитку. Дитина отримує повноцінне раціональне харчування. Дитини на момент обстеження не було, [PERSON] перебував у батька. Тож, комісія вважає, що матір`ю [PERSON] створено належні умови проживання для малолітньої дитини в помешканні за адресою: [ADDRESS] . Служба у справах дітей ВК Ланнівської сільської ради вважає доцільним проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю [PERSON] . Також додано сам Акт обстеження умов проживання [PERSON] в [ADDRESS] , де вказано, що у будинку є дитяча кімната, дитячі речі та іграшки, для комфортного проживання дитини (т.ІІ а.с.200). Суд вважає висновки органу опіки та піклування достатньо обґрунтованими та такими, що не суперечать інтересам дитини, тому бере їх до уваги. В результаті дослідження в суді відеозапису на CD-диску телепередачі «ДНК для майора», суд не вбачає на відео наявності суттєвих обставин, які б могли істотно вплинути на думку суду при вирішенні даного спору про визначення місця проживання дитини, з відео не можливо встановити кому належать висловлювання щодо відповідачки. В результаті дослідження відеозапису на CD-диску, на якому вбачається сімейне застілля, суд вважає, що даним відео не підтверджується систематичне вживання чи зловживання алкгололем відповідачкою, на шо посилається позивач. Згідно з ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст. 3 Конвенції). Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Статтею 2 Протоколу № 4 Конвенції ООН «Про захист прав і основних свобод людини» передбачено, що кожна людина, що законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Згідно зі ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Посилання позивача на те, що відповідачка перешкоджає йому у спілкуванні з сином, та не виконує рішення суду, не підтверджується належними доказами. Сама відповідачка спростовує цей факт, та зазначає, що спілкування дозволяє в межах виконання судового рішення. У судовому засіданні з пояснень сторін установлено, що дитина з народження проживає з матір`ю та прихильна до неї, що відповідачем не заперечується. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, що мають виключні обставини, розлучати з матір`ю. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, судом мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не можуть знайти взаєморозуміння, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Таким чином, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку. Таку позицію висловив ВУ в постанові у справі № 404/3499/17 ВС від 21 липня 2021 року. Від самого народження [PERSON] проживає з матір`ю, більш прихильний до неї, ніж до батька, що не заперечується самим позивачем. Доводи позивача про те, що дитина має ряд захворювань, в тому числі хронічних та мати хлопчика не забезпечує його лікування, його стан здоров`я критичний та стрімко погіршується, не знайшли підтвердження в судовому засіданні, оскільки з наданих до матеріалів справи документів вбачається, що дитина періодично проходить обстеження та лікування з приводу наявних у неї захворювань, мається також Висновок експерта, про який йшлося вище. Натомість, позивачем не доведено, що зі сторони відповідачки вчиняються дії на погіршення стану здоров`я дитини, не надано доказів причинно-наслідкового зв`язку між захворюваннями сина та діями відповідачки, що б могли до цього призвести. Доводи позивача, щодо неналежних умов проживання відповідачки для проживання та розвитку дитини, спростовуються висновком Служби у справах дітей ВК Ланнівської сільської ради. Судом встановлено, що мати дитини має постійне місце проживання, господарство, як джерело існування, вона створила належні умови для проживання, виховання та розвитку сина, крім того, дитина з дня народження проживає з матір`ю, вона краще знає її потреби та інтереси, а тому проживання хлопчика з матір`ю відповідатиме інтересам дитини. Визначення місця проживання дітей з матір`ю, не впливатиме на їх взаємовідносини з батьком, оскільки визначення місця проживання дітей з однім із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Батько, безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку сина, має право та обов`язок піклуватися про його здоров`я, стан розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати. Суд вважає, що прийняття рішення не на користь матері, з якою [PERSON] проживає з самого народження і яка має бажання та можливість піклуватися про сина, яка створила належні умови для його виховання та розвитку, може призвести до вкрай негативних та непередбачуваних психологічних травм для дитини, а тому не відповідає його інтересам. З урахованням вищевикладеного, суд, враховуючи інтереси дитини, приходить до висновку про доцільність відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.133 ЦПК України). Відповідно до положення ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню, за рахунок відповідача не підлягають. Разом з тим, стягненню з позивача на користь відповідачки [PERSON] підлягають витрати, понесені нею на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 15000 грн., що підтверджено Звітом №28/04 про виконання адвокатом роботи (надані послуги) та час, витрачний на їх реалізацію, а також розмір коштів, що підлягає сплаті за них клієнтом (а.с.88), що є додатком до Договору про надання правничої допомоги (а.с.86-87). На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.7, 19, 141, 157, 160 СК України, ст.29 ЦК України, ЗУ «Про охорону дитинства», ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Конституцією України,

Outcome: approved