Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

09.06.2022 року позивач [PERSON] , через адвоката Більчук О.О. (а.с.51-53), звернувся до суду з наведеним позовом, в якому просив стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) на його користь грошові кошти в сумі 42 126,58 грн., які складаються з: інфляційних втрат у розмірі 12 045,02 грн., 3% річних - 2603,00 грн. та пені - 27 478,56 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що 26.06.2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю транспортного засобу «ГАЗ», державний номерний знак (далі - д.н.з.) [NUMBER] та транспортного засобу «НІСАН», д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу. Внаслідок ДТП було пошкоджено належний позивачу транспортний засіб «НІСАН», д.н.з. [NUMBER] . Цивільно-правова відповідальність винного у даній ДТП водія транспортного засобу «ГАЗ» д.н.з. [NUMBER] на момент ДТП було забезпечено на підставі Договору обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів № АІ/5547852 ПрАТ «Страхова компанія (СК) Україна». Розмір завданого збитку позивачу становив 37 875,36 грн. 20.08.2015 року було подано заяву до ПрАТ «СК Україна» про виплату страхового відшкодування. У строк, визначений п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (№ 1961-IV) ПрАТ «СК Україна» не здійснило виплату страхового відшкодування. Крім обов`язку виплатити страхове відшкодування, з 18.11.2015 року у ПрАТ «СК Україна» також виник обов`язок виплачувати позивачу пеню, передбачену п. 36.5 ст. 36 Закону № 1961- IV, інфляційних втрат та 3 % річних у порядку ст. 625 ЦК України. ПрАТ «СК Україна» не виконало своє зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування у строк, визначений законодавством. У позові зазначається, що рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 23.05.2016 року (справа № 753/5369/16-ц) стягнуто з ПрАТ «СК Україна» страхову суму у розмірі 37 375,36 грн. та судові витрати, пов`язані з проведенням авто-товарознавчого дослідження та сплатою судового збору. Позивач зазначає, що 02.03.2018 року Господарським судом м. Києва було порушено справу про банкрутство ПрАТ «СК Україна», 17.07.2019 року прийнято рішення про ліквідацію ПрАТ «СК Україна». 26.11.2019 року позивачем було подано до МТСБУ заяву про виконання зобов`язання за договором страхування, та в подальшому відповідно до ст.35 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за договором про обов`язкове страхування було частково здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 37 600,00 грн. 19.01.2022 року позивач подав заяву до МТСБУ, у якій просив виконати зобов`язання за договором страхування, а саме, здійснити виплату інфляційних витрат, 3 % річних та пені. Однак, листом від 21.01.2022 року МТСБУ повідомило позивачу про те, що Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено покладення на МТСБУ обов`язку виконувати інші зобов`язання неплатоспроможного страховика. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.06.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач МТСБУ, отримавши 20.06.2022 року ухвалу про відкриття провадження у справі (а.с.61), скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву з дотриманням положення ст.178 ЦПК України. Предстаник відповідча, заперечуючи проти позову в повному обсязі, вказує на його безпідставність. Зазаначає, що внаслідок того, що ПрАТ «СК Україна» за рішенням Господарського суду було ліквіданово, відповідачем на підставі Закону України № 1961- IV виконано зобов`язання ліквідовано банкрута з відшкодування шкоди на підставі п.п г п.41.1 ст.41 вказаного Закону за заявою позвиача. Зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальністю щодо виплати страхового відшкодування виплачено, у даному випадку за цим договором відповідач не несе відповідальності за порушення грошового зобов`язання відповідно до ст.625 ЦК України та не сплачує пеню відповідно до п.36.5 ст.36 Закону України № 1961- IV. Відповідальність за порушення грошового зобов`язання не може бути покладено до МТСБУ, оскільки юридична відповідальність має індивідуальний характер. Крім того, відповідач з посиланням на положення ст.ст.256, 257 ЦК України вказуває на пропуск позивачем строку позовної давності щодо стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат; зазначає, що строк позовної давності почався з дати настання страхового випадку та закінчився 26.06.2018 року, а спеціальний строк позовної давності закінчився 26.06.2016 року. Представник відповідача просить застосувати строк позовної давності, відмовити у задоволенні позову (а.с. 62-77). Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, 26.06.2015 року близько 09:50 год. водій [PERSON] , керуючи автомобілем «ГАЗ - 3302-414», д.н.з. [NUMBER] , на 115 км автодороги Київ-Одеса, порушив п.2.3 Правил дорожнього руху України та допустив зіткнення з автомобілем «НІСАН» д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали технічні порушення. Постановою Ставищенського районного суду Київської області від 05.08.2015 року (справа № 378/710/15-п) водія [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. (а.с.10) Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини шостої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене та відповідно до положення частини шостої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Ставищенського районного суду Київської області від 05.08.2015 року у справі № 378/710/15-п та відповідно до якої [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП, що не спростовано відповідачем по справі МТСБУ та не підлягає доказуванню, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві. Згідно даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 19.03.2010 року, транспортний засіб «НІСАН» д.н.з. [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] (а.с. 11). На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля власника «ГАЗ - 3302-414», д.н.з. [NUMBER] була забезпечена ПрАТ «СК «Україна» на підставі договору обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів поліс № АІ/5547852 від 04.01.2015 року, строком дії до 03.01.2016 року, ліміт за шкоду майну - 50 000,00 грн. (а.с.12). Позивач 20.08.2015 року звернувся до ПрАТ «СК «Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування в сумі 37 875,36 грн. за пошкодження транспортного засобу та 600,00 грн. за проведення експертизи за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 26.06.2015 року за участю його автомобіля «НІСАН», д.н.з. [NUMBER] (а.с.22). ПрАТ «СК «Україна» в порушення умов договору (полісу) № АІ/5547852 від 04.01.2015 року не здійснило на користь [PERSON] виплату грошового зобов`язання. Заочним рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 23.05.2016 року (справа № 753/5369/16-ц) стягнуто з ПрАТ «СК «Україна» на користь позивача [PERSON] 37 374,36 грн. страхового відшкодування та 600,00 грн. витрат на проведення авто-товарознавчого дослідження (а.с.23-25). Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.07.2019 року (справа № 910/842/18) було ліквідовано банкрута ПрАТ «СК «Україна» (02140, м. Київ, вул. Ревуцького, 42-Г; ідентифікаційний код 30636550) як юридичну особу в зв`язку з банкрутством (а.с. 34-43). 26.11.2019 року позивач звернувся до МТСБУ із заяву про виплату страхового відшкодування за шкоду, завдану майну у розмірі 38 526,56 грн., у зв`язку із настанням страхового випадку за полісом № АІ/5547852, виданим ПрАТ «СК «Україна» (а.с.45). У позові зазанчається, що в подальшому МТСБУ здійснили часткову виплату страхового відшкодування у розмірі 37 600,00 грн. (без посилання на дату виплати), що не заперечувалось також відповідачем у відзиві на позовну заяву. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого відноситься шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 990 Цивільного кодексу України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до положення статті 982 Цивільного кодексу України, істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка діяла на час вчинення ДТП), у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Ухвалою Господарського суду м. Києва від 02.03.2018 року у справі № 910/842/18, відкрито провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» (02140, м. Київ, вул. Ревуцького, 42-Г; ідентифікаційний код 30636550). Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Введено процедуру розпорядження майном боржника. (а.с. 26-32) Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.07.2019 року у справі № 910/842/18, ліквідовано банкрута - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» як юридичну особу в зв`язку з банкрутством. (а.с. 34-43) 19.01.2022 року представник позивача Більчук О.О. подав заяву до МТСБУ в якій просить виконати зобов`язання ПрАТ «СК «Україна» щодо здійснення доплати [PERSON] , а саме: інфляційних витрат - 11 925,96 грн., пені - 27 20,94 грн. та 3 % річних - 2577,00 грн. за користування чужими коштами. (а.с.47-48). У відповіді, листом МТСБУ № 3-01б/1605 від 21.01.2022 року повідомлено про неможливість проведення заявлених виплат на підставі п.п.г п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України. Повідомлено заявника, що Законом України № 1961-IV не передбачено покладання на МТСБУ обов`язку виконання іншого зобов`язання неплатоспроможного колишнього учасника МТСБУ (а.с. 49,50). Відповідно до пункту 9.1 статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Наслідки прострочення страховиком відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну, визначені нормами статті 36 Закону України № 1961- IV, згідно з пунктом 36.5 якої за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до вимог частини другої статті 530 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у разі, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк з дня пред`явлення вимоги. Грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Зокрема, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 20 липня 2020 року у справі № 910/14293/19, за змістом викладених норм правовідношення, в якому страховик, у разі настання страхового випадку, зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням, на суму якого у разі прострочення його виконання страховиком нараховуються суми, передбачені законом і договором страхування, зокрема пеня, 3% річних від суми страхового відшкодування та інфляційні витрати. За загальним правилом, викладеним в пункті 3 статті 20 Закону України «Про страхування», при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Норми ст. 87 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (відповідно до положень якого здійснювалось провадження у справі №910/842/18 про банкрутство ПАТ "СК "Україна") не регулюють наслідки незадоволення вимог кредиторів в процедурі банкрутства страховика через недостатність у нього майна, а норма ч. 5 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлює, що вимоги, не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними. Так, відповідно до пункту 20.3 статті 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом. Підпунктом ґ) пункту 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. За змістом викладених норм, що регулюють правила переходу від ліквідованого страховика до МТСБУ обов`язків за договором страхування, МТСБУ виконує обов`язки цього страховика відповідно до умов договору страхування в повному обсязі. При цьому преамбула статті 41 Закону - щодо відшкодування МТСБУ шкоди на умовах, визначених цим Законом, не може тлумачитись без взаємозв`язку із положеннями підпункту "ґ" пункту 41.1. цієї статті та із положеннями пункту 20.3 статті 20 Закону, пункту 3 статті 20 Закону України «Про страхування». Зазначені нормативні акти в цілому та наведені норми, зокрема, не передбачають винятків із загального правила про майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені) та відповідно до статті 625 ЦК України - сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми. Оскільки спірні відносини виникли з договірних відносин, і позивач продовжує реалізовувати їх в межах договірних зобов`язань, має місце винятково договірний характер обов`язку чи то страховика, чи то МТСБУ щодо відшкодування шкоди потерпілому, у зв`язку з чим неправильним є застосування норми статті 1166 ЦК України, яка регулює позадоговірну (деліктну) відповідальність за завдану майнову шкоду (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 20 липня 2020 року у справі № 910/14293/19). У спірних правовідносинах акцент потрібно ставити не на відшкодуванні шкоди, яка відшкодовується МТСБУ у випадках, передбачених статтею 41 Закону, а саме не переході до МТСБУ обов`язків за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності тих страховиків, які ліквідовані, що передбачено положеннями пункту 20.3 статті 20 та статтею 41 Закону. Моторно-транспортне страхове бюро України (МТСБУ) не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, встановлені законом (частина друга статті 625 ЦК України та пункт 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») суми трьох процентів річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування є невід`ємною (складовою) частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування (Постанова КГС ВС від 20.07.2020 року у справі № 910/14293/19). Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: partial