Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-11 00:00:00

у червні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 9854,46 грн., а також судових витрат. Свої вимоги мотивувало тим, що 08.05.2014 року [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 08.05.2014 року, згідно якої отримала кредит в розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах кредитного ліміту, однак, остання умов укладеного договору не виконала належним чином. [INFO] [PERSON] померла. Заборгованість останньої перед банком за кредитним договором № б/н від 08.05.2014 року становить 9854,46 грн., яка складається з 6452,77 грн. - заборгованість за кредитом; 3401,69грн. - заборгованість за відсотками. 26.01.2019 року банк направив претензію кредитора до Другої Київської державної нотаріальної контори, на яку 15.04.2019 року отримав відповідь, в якій було зазначено, що інформацію щодо заведення спадкової справи банк може отримати особисто або через свого представника. 15.10.2019 року банк направив лист-претензію спадкоємцям померлої, а саме: її сину [PERSON] , через якого пред`явив свої вимоги, однак, з боку останнього ніяких дій виконано не було. Тому, посилаючись на положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважає, що відповідач, прийнявши спадщину, до складу якої входять кредитні зобов`язання померлого позичальника [PERSON] , через що в силу ст. ст. 608, 1218, 1219 ЦК України набув статусу боржника, своїх обов`язків щодо сплати заборгованості за кредитним договором добровільно не виконує, у зв`язку з чим банк звертається до суду із вказаним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 11.01.2021 року справу передано до Деснянського районного суду м. Києва за підсудністю (а.с. 56-57). Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Гринчак О.І. від 23.10.2021 року справу передано на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва за підсудністю (а.с. 66-67). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 22.11.2020 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін; витребувано докази від територіального органу, до повноважень якого входять питання реєстрації місця проживання фізичних осіб (Центру надання адміністративних послуг у місті та/або сільської ради), компетенція якого територіально поширюється на адресу останнього місяця реєстрації проживання померлої [INFO] позичальника [PERSON] : довідку про склад сім`ї та реєстрацію осіб за адресою: [ADDRESS] , станом на дату смерті померлої: [INFO] ; витребувано докази від Другої київської державної нотаріальної контори: копію спадкової справи, заведеної після смерті померлої [INFO] [PERSON] , дата народження: [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] (а.с. 73-74). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. 14.02.2022 року на електронну адресу суду від відповідача надійшов відзив по справі, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на безпідставність та недоведеність позовних вимог, а також на пропуск банком строку на пред`явлення вимог до спадкоємців в рамках ст. 1281 ЦК України (а.с. 100-107). 29.04.2022 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій банк заперечив проти доводів відповідача, вказав про обґрунтованість та підставність заявлених вимог та зазначив, що стоки, визначені ст. 1281 ЦК України, банком не пропущені з огляду на те, що відповідачу була направлена претензія кредитора від 24.06.2016 року (а.с. 122-133). Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1 ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Судом встановлено, що 08.05.2014 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», яка разом Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, а також тарифами становить договір про надання банківських послуг, згідно якого отримала кредит в розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору (а.с. 8). Звертаючись до суду, банк вказав на мотивування своїх вимог про те, що свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме: надав [PERSON] можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах кредитного ліміту, однак, остання умов укладеного договору не виконала належним чином. [INFO] [PERSON] померла що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 07.04.2016 року відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві. (а.с. 36). Заборгованість останньої перед банком за кредитним договором № б/н від 08.05.2014 року станом на 31.05.2020 року згідно наданого позивачем розрахунку становить 9 854,46 грн., яка складається з 6 452,77 грн. - заборгованість за кредитом; 3 401,69грн. - заборгованість за відсотками (а.с. 6-7). З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Другої київської державної нотаріально контори з претензією кредитора, на яку листом № 515/02-14 від 30.01.2019 року Друга Київська державна нотаріальна контора повідомила банк про те, що претензія кредитора до майна померлої [INFO] громадянки [PERSON] розглянута й запропоновано для отримання інформації щодо заведення спадкової справи отримати особисто або через свого представника, сплативши при цьому грошові кошти у розмірі 102,00 грн. (а.с. 39). 13.09.2019 року банком було направлено на ім`я відповідача лист-претензію № SAMDNWFC00004652386, як до спадкоємця позичальника [PERSON] (а.с. 110). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610 ЦК України, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Статтею 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Як вбачається з наданої на виконання ухвали суду від 22.11.2021 року інформації відділом з питань реєстрації місця проживання перебування фізичних осіб від 10.01.2022 року № 100/39-19, в архівній та діючій картотеці міститься інформація, що в Реєстрі територіальної громади міста Києва за адресою: [ADDRESS] станом на 06.04.2016 року були зареєстровані: - [PERSON] , [INFO] з 07.03.1989 по 16.06.2016 року; - [PERSON] , [INFO] з 18.01.1994 по теперішній час; - [PERSON] , [INFO] з 30.11.1989 по теперішній час. З матеріалів спадкової справи, яка була надана на виконання вимог ухвали суду від 22.12.2021 року, вбачається, що остання була заведена на підставі претензії кредитора вих. № SAMDNWFC00004652386 від 28.12.2018 року, яка надійшла до нотаріальної контори 30.01.2019 року, пред`явленої лише до [PERSON] (а.с. 84-96). Так само в матеріалах справи відсутні будь-які заяви відповідача [PERSON] . Проте, відповідно до копії паспорта [PERSON] та довідки про реєстрацію місця проживання особи, на момент смерті [PERSON] разом із нею за адресою: [ADDRESS] , був зареєстрований, зокрема, [PERSON] - син спадкодавця (а.с. 34-35, 98). Також, матеріали спадкової справи також не містять відомостей про видачу свідоцтва про прийняття спадщини будь-якому зі спадкоємців. Однак, згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (гл. 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (гл. 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак, відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Отже, відповідач [PERSON] є спадкоємцем після [PERSON] . Разом з тим, положення ст. 1282 ЦК України застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Статтею 1281 ЦК України (в редакції, чинній на час відкриття спадщини) встановлено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини пред`являти свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою та третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Зазначена норма не встановлює певного порядку пред`явлення таких вимог і має на меті у передбачений законом строк інформувати спадкоємців про зобов`язання спадкодавця перед кредитором, а частина перша цієї норми зобов`язує спадкоємців повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борг. При цьому вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України приймає претензії кредиторів спадкодавця. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені ч. ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі ч. 4 ст. 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених ст. 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України. Так, з матеріалів справи вбачається, що у претензії кредитора від 28.12.2018 року вих. № SAMDNWFC00004652386, направленої банком до Другої Київської державної нотаріальної контори (а.с. 84), зазначено, що на теперішній час банку стало відомо, що [PERSON] . померла[INFO] року. Проте, банком не вказано, коли саме стало відомо про смерть позичальника. Листом № 515/02-14 від 30.01.2019 року Друга Київська державна нотаріальна контора повідомила банк про те, претензія кредитора до майна померлої [INFO] громадянки [PERSON] розглянуто (а.с. 39). Запропоновано для отримання інформації щодо заведення спадкової справи отримати особисто або через свого представника. 13.09.2019 року банком було направлено на ім`я відповідача лист-претензію № SAMDNWFC00004652386, як до спадкоємця позичальника [PERSON] (а.с. 110). Подана позивачем копія претензії кредитора № SAMDNWFC00004652386, датована 24.06.2016 року (а.с. 132), судом не приймається до розгляду з огляду на порушення позивачем порядку її подання як письмового доказу, визначеного положеннями ст. 83 ЦПК України. Свідоцтва про право власності на спадщину за законом не видавались. Враховуючи викладене, суд надійшов до висновку про пропуск АТ КБ «Приватбанк» строку пред`явлення вимог до спадкоємця, встановленого ст. 1281 ЦК України. Позивачем не зазначено об`єктивних обставин, які перешкоджали йому звернутись до нотаріальної контори для з`ясування питання щодо спадкоємців боржника з метою реалізації своїх прав на пред`явлення вимог до останніх, у встановлений законом строк. Тому, суд виходить з того, що банком не надано доказів дотримання ним строку, передбаченого ст. 1281 ЦК України, тому він позбавлений права вимоги до спадкоємців в силу приписів ч. 4 ст. 1281 ЦК України, а позов не підлягає задоволенню саме з цих підстав. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed