Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-11 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 25 березня 2021 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа управління - службу у справах дітей Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради про зміну розміру аліментів та позбавлення батьківських прав, у якій позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог, позивач у позовній заяві посилалася на те, що з 20 квітня 2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Фактично шлюбні відносини між ними припинено з вересня 2011 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2017 року шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з нею та перебуває на її утриманні. Спорів стосовно місця проживання дитини не було відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з нею та почав ухилятися від виконання обов`язків від виховання дитини. Весь цей час відповідач не цікався, не телефонував та не виявляв бажання спілкуватися та приймати участь у вихованні сина (а.с.2-3). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 25 березня 2021 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.13). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с. 14-15). До суду 25 травня 2021 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.16). Ухвалою судді від 25 травня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа управління - службу у справах дітей Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради про зміну розміру аліментів та позбавлення батьківських прав (а.с.17-18). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду (а.с.32-33). Позивач в судове засідання не з`явилася, 04 квітня 2022 року від її представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала (а.с. 52, 57). Відповідач в судове засідання не з`явився про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином 2. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, 30 червня 2022 про день та час повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини встановленні судом. З 20 квітня 2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2017 року було розірвано (а.с.5). Під час шлюбу у них народився син [PERSON] [INFO] (а.с. 6). Після розірвання шлюбу син залишився проживати з матір`ю, що підтверджується довідкою № 3688 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб відповідно до якої, за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). За інформацією адміністрації КЗО «СЗШ № 126» ДМР [PERSON] приймала активну участь у житті дитини, відвідувала батьківські збори, дослухалася до порад вчителя, батько дитини за час перебування [PERSON] у навчальному закладі не цікавився ним, жодного разу не відвідував школу, ніякої участі у вихованні не приймав. 17 січня 2022 року адміністрацією Шевченківського району Дніпровської міської ради надано висновок про позбавлення [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 59-61). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327 цс 18). З матеріалів справи судом не встановлено жодних намагань відповідача виховувати сина, матеріально його забезпечувати, піклуватися про фізичний стан і духовний розвиток, готувати до самостійного життя. При цьому суд враховує, що як при розгляді справи про позбавлення батьківських прав, так і при вирішенні цього питання органом опіки та піклування відповідач ніяким чином не проявив інтересу до розгляду цього питання, будь-яких доказів, що свідчать про належне виконання ним батьківських обов`язків суду не надано. Враховуючи викладене, суд вважає, що наявні підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Судові витрати розподілити на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved