Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

У червні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Руденко Валерій Олександрович, у якому просить: визнати удаваним в частині покупця з моменту його укладення договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] вiд 10.01.2018 № 9384, укладений мiж [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДБК Партнер»; перевести права покупця за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] від 10.01.2018 № 9384 з [PERSON] на [PERSON] ; визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] ; припинити право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] ; скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] ; стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 вартості придбаного легкового автомобіля марки SUBARU LEGACY, 2010 р.в. державний реєстраційний № [NUMBER] , сiрого кольору, з об`ємом двигуна 1780 см.куб., вартістю 278000,00 грн., а також 1/2 вартості двох крісел автомобільних для перевозки дітей вартістю 11000,00 грн., а разом у сумі 144500, 00 грн. та стягнути судові витрати. Вказаний позов мотивований тим, що 01.11.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №1032. Від шлюбу сторони мають дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , та дочку - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 28.04.2020 у справі №753/12384/19 вказаний шлюб розірвано. Під час шлюбу сторонами було набуто у власність наступне майно: легковий автомобіль марки SUBARU LEGACY, 2010 р.в. державний реєстрацiйний № [NUMBER] , сiрого кольору, з об`ємом двигуна 1780 см.куб., вартістю 278000,00 грн., а також два крісла автомобільних для перевозки дітей вартістю 11000,00 грн. Окрім того, 10.01.2018 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДБК Партнер» було укладено договір № 9384 купівлі продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] . Позивач зазначає, що вказаний договір є удаваним в частині покупця, так як вказана квартира насправді була придбана за спільні кошти подружжя, проте право власності було зареєстровано на батька її чоловіка [PERSON] - [PERSON] . Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11.06.2021 у зазначеній цивільній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11.06.2021 заяву позивача про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на: квартиру [ADDRESS] , що зареєстрована на ім?я [PERSON] ; та легковий автомобіль марки SUBARU LEGACY, 2010 року випуску державний реєстраційний номер [NUMBER] , сірого кольору, з об`ємом двигуна 1780 см. куб. 20.08.2021 на адресу суду надійшов відзив, у якому відповідач [PERSON] заперечив щодо задоволення позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним, перевід прав покупця та припинення права власності на майно, оскільки право власності на квартиру [ADDRESS] [PERSON] є беззаперечним. Проте, визнав та просив задовольнити позов в частині стягнення з нього на користь позивача 1/2 вартості легкового автомобіля марки SUBARU LEGACY, 2010 р.в. державний реєстрацiйний № [NUMBER] , сiрого кольору, з об`ємом двигуна 1780 см.куб., у розмірі 135234,97 грн. Крім того, просив суд стягнути з позивача на його користь витрати на проведення оцінки ринкової вартості КТЗ у розмірі 1500,00 грн. та здійснити розподіл судових витрат 19.08.2021 на адресу суду надійшов відзив, у якому відповідачі [PERSON] та [PERSON] заперечили щодо задоволення позову, так як [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] у встановленому законом порядку, перебуваючи у шлюбі з [PERSON] , а тому квартира є об`єктом їх спільної сумісної власності. 27.09.2021 на адресу суду надійшов відзив, у якому третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Руденко Валерій Олександрович заперечив щодо задоволення позовних вимог, оскільки він відповідно до приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» здійснив державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Позивач у судове засідання з`явилась, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що [PERSON] визнав позов в частині стягнення з нього на користь позивача 1/2 вартості легкового автомобіля марки SUBARU LEGACY, 2010 р.в. державний реєстрацiйний № [NUMBER] , сiрого кольору, з об`ємом двигуна 1780 см.куб., у розмірі 135234,97 грн. та вказані грошові кошти були перераховані позивачу, відтак, провадження в частині цих позовних вимог слід закрити у зв`язку з відсутністю предмета спору. Щодо позовних вимог про визнання договору удаваним в частині покупця, перевід прав покупця, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, припинення права власності на майно заперечив, просив у їх задоволенні відмовити повністю та вирішити питання щодо скасування заходів забезпечення позову. У судовому засіданні представник відповідачів: [PERSON] . Та [PERSON] - [PERSON] просив суд у задоволенні позову відмовити повністю та скасувати вжиті заходи забезпечення позову. Суд, заслухавши думку сторін по справі, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного. Судом встановлено, що 10.01.2018 між продавцем Товариством з обмеженою відповідальністю «ДБК Партнер» та покупцем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу майнових прав №9384, відповідно до якого продавець продає, а покупець придбає майнові права на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав (ч. 2 ст. 656 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частин першої - третьої, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Обґрунтовуючи позов, позивач посилалась на вимоги статті 235 ЦК України щодо удаваного правочину, а в подальшому також на статтю 217 ЦК України про правові наслідки недійсності окремих частин правочину. Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9 за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9 згідно зі статтею 217 ЦК України правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК суд може визнати недійсною частину правочину, з`ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним. Із матеріалів справи вбачається, що спірний договір було укладено в письмовій формі, де сторони дійшли згоди щодо всіх його істотних умов. Разом з тим, позивач зазначала, що [PERSON] лише формально був зазначений в договорі в якості покупця, проте дійсним покупцем є [PERSON] . Однак, з такими твердженнями позивача суд погодитись не може з огляду на наступне. Згідно із ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У ст. 526 ЦК Українипередбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Так, пунктом 1.4 Договору купівлі-продажу майнових прав №9384 від 10.01.2018 визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцю майнові права на квартиру в повному обсязі після сплати їх вартості, а покупець прийняти їх. Передача та приймання майнових прав здійснюється сторонами за Актом прийманні-передачі майнових прав. Покупець набуває право власності на майнові права після оформлення Акту приймання-передачі майнових прав. Відповідно до п. 3.2 Договору купівлі-продажу майнових прав №9384 від 10.01.2018 покупець здійснює оплату за договором на суму 1083720,00 грн.,в т.ч. ПДВ, яка відповідає загальній площі 98,52 кв.м. і становить 100 %майнових прав на квартиру, наступним чином: 990000,00 грн. у термін до 15.01.2018; 93720,00 грн. у термін до 15.02.2018. На виконання вказаних умов Договору купівлі-продажу майнових прав №9384 від 10.01.2018 [PERSON] через банківську установу - ПАТ «КРЕДОБАНК» було перераховано на рахунок ТОВ «ДБК Партнер» грошові кошти у розмірі 1083720,00 грн., про що свідчать квитанції від 10.01.2018 та 12.02.2018. 27.08.2018 ТОВ «ДБК Партнер» видало довідку про те, що [PERSON] згідно з Договром купівлі-продажу майнових прав №9384 від 10.01.2018 майнові права на квартиру [ADDRESS] оплатив в обсязі 1083720,00 грн., що становить 100 % вартості майнових прав. Відповідно до довідки ТОВ «ДБК Партнер» від 27.08.2018 №9384 [PERSON] згідно з Договром купівлі-продажу майнових прав №9384 від 10.01.2018 та Актом прийому-передачі майнових прав на квартиру від 27.08.2018 набуває майнові права в повному обсязі на квартиру на квартиру [ADDRESS] . 27.09.2018 вказана квартира була передана [PERSON] , про що свідчить Акт прийому-передачі квартири покупцю від 27.09.2018. Окрім того, за наслідком завершення будівництва [PERSON] було надано оглядовий ордер від 29.03.2018, що підтверджує повне виконання сторонами договору купівлі-продажу майнових прав своїх договірних зобов`язань. 03.12.2018 на підставі заяви [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Руденком О.В. проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , про що свідчить Витяг Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.12.2018 №148441324. Так, однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, позивачем не надано суду жодних доказів у розумінні ст. ст. 76-79 ЦПК України, що свідчили б про факт придбання майнових прав на квартиру саме за рахунок її грошових коштів чи грошових коштів [PERSON] , як і не надано доказів, що свідчили б про факт відсутності можливості у [PERSON] придбати зазначену квартиру. З огляду на наведене, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання удаваним в частині покупця з моменту його укладення договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] вiд 10.01.2018 № 9384, укладеного мiж [PERSON] та ТОВ «ДБК Партнер»; переведення прав покупця за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] від 10.01.2018 № 9384 з [PERSON] на [PERSON] ; визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] ; припинення права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та скасування державної реестрації права власності на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . Щодо позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь позивача 1/2 вартості легкового автомобіля марки SUBARU LEGACY, 2010 р.в. державний реєстрацiйний № [NUMBER] , сiрого кольору, з об`ємом двигуна 1780 см.куб., суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 01.11.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №1032, про що свідчить свідоцтво серії [NUMBER] , видане 01.11.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу сторони мають дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 22.12.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2445, та дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 26.07.2018 Подільським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2072. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 28.04.2020 у справі №753/12384/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Під час шлюбу на ім`я [PERSON] було набуто у власність легковий автомобіль марки SUBARU LEGACY, 2010 р.в. державний реєстрацiйний № [NUMBER] , сiрого кольору, з об`ємом двигуна 1780 см.куб., про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 09.01.2014. Так, ринкова вартість з ПДВ легкового автомобілю марки SUBARU LEGACY, 2010 р.в. державний реєстрацiйний № [NUMBER] , сiрого кольору, з об`ємом двигуна 1780 см.куб., становить 270469,93 грн., про що свідчить звіт №0453-VV про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу, виготовлений 16.08.2021 Фізичною особою-підприємцем [PERSON] . Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (1 ст. 68 СК України). Згідно із ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Таким чином, вищевказаний легковий автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Частиною 2 ст. 183 ЦК України визначено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (ч. 4 ст. 71 СК України). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги про стягнення з нього на користь позивача 1/2 вартості легкового автомобіля марки SUBARU LEGACY, 2010 р.в. державний реєстрацiйний № [NUMBER] , сiрого кольору, з об`ємом двигуна 1780 см.куб., у розмірі 135234,97 грн. та вказані грошові кошти були перераховані позивачу, що підтверджується відповідними платіжними квитанціями, наявними в матеріалах справи. Таким чином, станом на момент ухвалення судового рішення у цій частині позовних вимог відсутній предмет спору. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20.09.2021 у справі №638/3792/20. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь позивача 1/2 вартості легкового автомобіля марки SUBARU LEGACY, 2010 р.в. державний реєстрацiйний № [NUMBER] , сiрого кольору, з об`ємом двигуна 1780 см.куб., підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору. Окрім того, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на її користь 1/2 вартості двох крісел автомобiльних для перевозки дітей вартістю 11000,00 грн. Проте, в матеріалах справи відсутні жодні належні та допустимі докази у розумінні ст. ст. 76-79 ЦПК України, що свідчили б про фат набуття у власність [PERSON] чи [PERSON] вказаного майна та його вартість. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь позивача 1/2 вартості двох крісел автомобiльних для перевозки дітей вартістю 11000,00 грн. не підлягають задоволенню. Щодо стягнення з позивача на користь відповідача [PERSON] витрат на проведення оцінки ринкової вартості колісного транспортного засобу у розмірі 1500,00 грн. слід зазначити наступне. Частиною 5 ст. 142 ЦПК України встановлено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Як вбачається з Акту виконаних робіт від 16.08.2021 №0453-VV до Договору від 16.08.2021 №0453-VV Фізична особа-підприємець [PERSON] здав, а [PERSON] прийняв роботи щодо оцінки ринкової вартості з ПДВ легкового автомобілю марки SUBARU LEGACY, 2010 р.в. державний реєстрацiйний № [NUMBER] , сiрого кольору, з об`ємом двигуна 1780 см.куб. За вказані послуги [PERSON] сплатив на рахунок Фізичної особи-підприємця [PERSON] грошові кошти у розмірі 1500,00 грн., про що свідчить дублікат квитанції від 16.08.2021 №0.0.2232565087. Таким чином, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення з позивача на користь відповідача [PERSON] витрат на проведення оцінки ринкової вартості колісного транспортного засобу у розмірі 1500,00 грн. підлягає задоволенню. Відповідно до ч. ч. 9,10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. З огляду на вищевикладене, оскільки суд відмовляє [PERSON] в задоволенні частини позовних вимог, а в іншій частині - закриває провадження, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення, вжиті ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.06.2021. Крім того, у порядку ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 454,40 грн., сплачений за подання заяви про забезпечення позову.

Outcome: approved