Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

ТОВ «Херсонрегіонгаз» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за надані послуги з газопостачання з відповідача [PERSON] , мотивуючи позов тим, що відповідач був був його абонентом, отримував послуги з газопостачання за адресою: [ADDRESS] . 01.12.2020 року відповідача було виключено з Реєстру споживачів ТОВ «Херсонрегіонгаз», у зв`язку з чим він зобов`язаний був здійснити повний остаточний розрахунок з позивачем. Однак [PERSON] не виконав своїх зобов`язань щодо повного остаточного розрахунку за поставлений позивачем природний газ, внаслідок чого його заборгованість станом на 30.11.2020 року становить 35202,90 грн. У зв`язку з цим просить стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість за надані послуги з газопостачання у розмірі 35202,90 грн, інфляційні втрати в сумі 7294,90 грн, три відсотки річних в розмірі 1628,27 грн та судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 2270,00 грн. Ухвалою суду від 24.01.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 29). Відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову. Вказав, що 16.10.2020 року звертався до ТОВ «Херсонрегіонгаз» зі скаргою на нарахування боргу у зв`язку з тим, що ним було сплачено всю суму відповідно до показників лічильника, проте відповіді так і не отримав. Вказав, що спірну квартиру у місті Херсоні, куди здійснювалось газопастачання, ним 23.09.2020 року було відчужено за договором купівлі-продажу (а.с. 33-37). Одночасно [PERSON] подав заяву про застосування строків позовної давності. На думку відповідача, строк позовної давності почав спливати з вересня 2016 року. Вважає, що ТОВ «Херсонрегіонгаз» може просити суд стягнути наявну заборгованість лише в межах 3-річного терміну, тобто з 30.12.2018 року по 23.09.2020 року. Зазначив, що сплатив грошові кошти за надані послуги з газопостачання за період з грудня 2018 року по вересень 2020 року в повному обсязі, а тому, на момент звернення позивача до суду сплинув 3-х річний строк для звернення з вимогою про стягнення заборгованості за вересень 2016 року. Вважає, що наявні усі підстави для відмови у позові з цієї підстави (а.с. 38). Ухвалою суду від 13.06.2022 року (а.с. 47) здійснено перехід зі спрощеного провадження без виклику сторін у загальне провадження. У судовому засіданні відповідач та його представник заперечували з приводу задоволення позовних вимог. Представник пояснив, що заборгованість виходить за межі позовних вимог; платежі сплачувались відповідачем за спожитий газ, а не в рахунок погашення заборгованості. Окрім того, спірна заборгованість виникла у 2016 році, а позовні вимоги заявлені за 30.12.2021 року, тому просить застосувати строки позовної давності. Відповідач пояснив, що про суму заборгованості за 2016 рік йому стало відомо при продажу квартири у вересні 2020 року; повідомлень від позивача про нарахування сум до сплати не надходила; оплату здійснював за надані послуги з газопостачання за фактичними показниками лічильника газу. Підтримав свою заяву про застосування строків позовної давності. Дослідивши матеріали\~справи,\~судом встановлено\~наступні обставини\~та відповідні\~їм правовідносини. Судом встановлено та сторонами не оспорено, що відповідач був споживачем послуг з газопостачання, що надає ТОВ «Херсонрегіонгаз» за адресою: [ADDRESS] . На його ім`я було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , відповідно до якого вівся облік розрахунків між ним та позивачем. Відповідно до положень\~статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву споживача кореспондує обов`язок, серед інших, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтями\~ 20 та\~21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов`язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору. За змістом\~статті 901 ЦК України\~за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно пункту 6 частини 1\~статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~виконавець комунальної послуги має право звертатися до суду в разі порушення споживачами умов договору. Відповідно до\~ст. 67 ЖК України\~плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно\~статті 162 ЖК України\~власники (споживачі) повинні щомісячно здійснювати оплату за отримані комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Як вбачається зі змісту розрахунку та оплати за адресою: [ADDRESS] заборгованості, [PERSON] здійснювалась часткова оплата заборгованості за спожитий природний газ, а саме: у жовтні, грудні 2016 року, у січні, квітні, серпні, листопаді 2017 року, у липні 2018 року у жовтні, грудні 2020 року, у січні, лютому 2020 року за фактичними показниками лічильника, та існує заборгованість за надані послуги з газопостачання на момент подачі позову в сумі 35202,90 грн\~(а.с. 5-17), яка виникла у вересні 2016 року (а.с. 13).\~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Статтею 525 ЦК України\~передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору, що передбачено ч. 1\~ст. 634 ЦК України. У відповідності до п. 2 розділу ІІІ "Правил постачання природного газу", затверджених\~Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2496, за договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Згідно зі\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 3 частини першої\~статті 611 ЦК України\~передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Судом перевірено розрахунок позивача інфляційних збитків та 3% річних, з яким суд погоджується в повному обсязі та з відповідача на користь позивача, крім заборгованості за послуги з газопостачання підлягає стягненню інфляційні втрати в сумі 7294,90 грн, три відсотки річних в розмірі 1628,27 грн. Згідно ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 Цивільного кодексу України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 Цивільного кодексу України). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Згідно з ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У відповідності до роз`яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за послуги з газопостачаня: - 16.09.2021 року із заявою про видачу судового наказу. Ухвалою суду від 22.09.2021 року по справі №278/3016/21 у видачі судового наказу було відмовлено (а.с. 3); - 30.12.2021 року, спрямувавши позовну заяву до суду засобами поштового зв`язку (а.с. 23) Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість [PERSON] за оплату послуг утворилась у 2016 року, тобто позивач звернувся до суду з позовом з пропуском строку позовної давності; доказів поважності причин пропуску цього строку позивач не надав та не просить його поновити, а тому у задоволенні таких вимог слід відмовити саме із зазначених підстав. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed