Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Вільховецька сільська рада Тячівського району Закарпатської області про визнання особи такою, що втратила право на проживання, користування житловим приміщення. Свої вимоги мотивував тим, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 листопада 2013 року, індексний номер 13060141, він є власниками житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в [ADDRESS] . Згідно заяви від 22 листопада 2013 року, він надав згоду на реєстрацію постійного місця проживання відповідачу, як члену сім`ї (чоловікові) своєї онуки [PERSON] , яка проживала у зазначеному будинку. Відповідач працевлаштований за кордоном, постійно проживає там, рідко приїздив додому у відпустку, проте проживав у батьків в [ADDRESS] про свою сім`ю понад 5 років не дбав, жодної участі у житті доньки не брав, не спілкується з ними, з дому забрав за кордон всі особисті речі та документи. Згідно рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 8 липня 2021 року у справі №307/1670/21 шлюб між ними було розірвано. За повідомленням старости Добрянської сільської ради відповідач більше року не проживав у [ADDRESS] . Витрат на утримання будинку за останні роки відповідач не мав, поважних причин не проживання у вказаному будинку - не має. Права власності на це домоволодіння (чи частку) відповідач не має, а тому просить визначити відповідача [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право на проживання, користування житловим та іншим приміщенням в будинку за адресою [ADDRESS] . 21 квітня 2022 року ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області відкрито провадження у справі та призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а також встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву. 18 травня 2022 року протокольною ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області замінено третю особу з Вільховецької територіальної громади на належну - Вільховецьку сільську раду Тячівського району Закарпатської області. Відповідач своїм правом щодо подачі відзиву на позовну заяву не скористався. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача, просив позов задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] та представник третьої особи Вільховецької сільської ради Тячівського району Закарпатської області не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 12 ЦПК України,\~передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України,\~встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно за індексним номером: 13060141 від 19 листопада 2013 року позивач [PERSON] являється власником в цілій частині житлового будинку [ADDRESS] ( а.с. 4). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 13060746 від 19 листопада 2013 року за позивачем [PERSON] , зареєстровано на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер [NUMBER] виданого 19 листопада 2013 року державним реєстратором реєстраційної служби Тячівського районного управління юстиції Закарпатської області Маркуш О.І. право власності в цілій частині на житловий будинок [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 216565321244 (а.с.5 ). Із заяви № 3-2308 від 20 листопада 2013 року посвідченої державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори Дуйчак Т.А., відомо, що позивач [PERSON] надав свою згоду на постійну реєстрацію на цілу частину житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] [PERSON] та одноразово зобов`язується забезпечити його житловою площею та всім необхідним, в разі необхідності надати будь-яку допомогу ( а.с.6). Згідно довідки № 53 від 07 лютого 2022 року виданої Вільховецькою сільською радою Тячівського району Закарпатської області встановлено, що відповідач [PERSON] , дійсно зареєстрований за адресою [ADDRESS] , однак більше року за вказаною адресою не проживає (а.с.7). Із рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 08 липня 2021 року, встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 29 жовтня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Тячівського районного управління юстиції Закарпатської області, за актовим записом № 182- розірвано (а.с.8). Статтею 41 Конституції України, визначено, що право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, ратифікованої Україною 17.07.97 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1\~ст. 316 ЦК України,\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до\~ст. 317 ЦК України,\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. ч. 1, 2 ст.\~319 та ст. 321 ЦК України,\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.\~383\~Цивільного кодексу\~України та 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Конституція України\~у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним. Так, у відповідності до\~ст. 386 ЦК України,\~держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності і власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно\~ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2\~ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 1\~ст. 71 ЖК України,\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку у відповідності до ст. 72 ЖК України. Статтею 150 ЖК України,\~передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 1, ч. 2\~ст. 156 ЖК України,\~члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Частиною 4 цієї ж статті визначено, що до членів сім`ї власника будинку належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем та ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила встановлені\~статтею 162 ЖК України, якою встановлюється плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові. Отже, як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] , не проживає в належному позивачеві [PERSON] , будинку за адресою [ADDRESS] , більше одного року. За таких обставин, оскільки відповідач маючи об`єктивну можливість користування, не користується вищевказаним житлом без поважних причин більше року, добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, чим перешкоджає позивачу, як власнику, повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи його законні права та інтереси, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача [PERSON] , таким, що втратив право на користування житловим будинком є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2\~ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється у день звернення особи та на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду, підлягають стягнення з відповідача.

Outcome: approved