Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-13 00:00:00

\~Позивач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, просить суд: стягнути з відповідачки на його користь кредитну заборгованість у розмірі 215 786, 37 доларів США, яка складається з наступного: 182 054, 07 доларів США- заборгованість за кредитом; 17345, 32 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 16 386, 98 доларів США\~ - заборгованість за пенею за невчасну сплату кредиту та відсотків, витрати по сплаті судового збору. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Свої вимоги обґрунтовує тим, що Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» відповідно до п. 1.3 Статуту, що зареєстрований 06.06.2012 року. Відповідно до Кредитного договору № 014/0076/74/75863 від 04.06.2007 року Відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» надав відповідачці кредит у вигляді не встановленої кредитної лінії у сумі 205 030,00 доларів США, терміном до 04 червня 2027 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних. Відповідачка, у свою чергу, прийняла на себе зобов`язання по поверненню наданого кредиту і виплаті нарахованих відсотків у порядку, розмірі і терміни передбачені договором. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Крім того, частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В зв`язку з порушенням виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № 014/0076/74/75863 від 04.06.2007 року, позивач і вимушений звернутися з позовом до суду. Не погодившись із доводами позивача, викладеними у його позові, від відповідача надійшла заява від 01.06.2020 року, згідно якої вона заперечувала проти задоволення позовних вимог, вказуючи при цьому, що надані позивачем до суду виписка по рахунку та розрахунок заборгованості не відповідають вимогам, встановленим до первинних документів та визначених ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову діяльність в Україні» та Положенням про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженим Постановою НБУ від 30.12.1998 № 566. Вважає, що подані позивачем документи складені не під час здійснення господарської операції або безпосередньо після її закінчення із зазначенням всіх вищевказаних реквізитів, посад та підписів, відповідальність за здійснення операцій в банку та правильність їх оформлення, а при підготовці позову до суду. Таким чином, зазначені документи не можуть підтвердити існування кредитної заборгованості, оскільки на думку відповідача не є касовими документами та документами первинного бухгалтерського обліку відповідно до ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». При цьому стверджує, що подані позивачем до суду кредитний договір № 014/0076/74/75863 від 04.06.2007 року та графік платежів лише підтверджує факт звернення позичальника за отриманням грошових коштів, проте не є доказом отримання вказаних грошових коштів, так як доказом може бути виключно первинний документ. На спростування заперечення відповідача, позивачем приєднаний відзив у формі пояснень стосовно обґрунтованості його вимог, при цьому головним критерієм отримання кредиту посилається на виписку по рахунку відповідача, яка у системному аналізі розуміння Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України № 254, є регістром аналітичного обліку, що вміщує записи про операції, здійснені протягом операційного дня, а отже є належним доказом видачі кредиту. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі 12 травня 2017 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про дострокове солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором - задоволено. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» кредитну заборгованість на загальну суму 215 786, 37 доларів США, що еквівалентно на час подання позову 2 794 477, 73 грн., яка складається з наступного: 182 054, 07 доларів США, що еквівалентно 2 357 637, 53 грн. - заборгованість за кредитом; 17345, 32 доларів США, що еквівалентно 224 625, 45 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 16 386, 98 доларів США, що еквівалентно 212 214, 75 грн.\~ - заборгованість за пенею за невчасну сплату кредиту та відсотків. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» витрати, пов`язані з оплатою судового збору в розмірі 3654, 00 грн. Не погодившись з винесеним рішення суду 17.12.2019 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення, за результатом розгляду якої ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суд Одеської області від 13.01.2020 року, поновлено пропущений строк для подання заяви про перегляд заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 травня 2017 року по цивільній справі №495/8884/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до [PERSON] \~ про дострокове солідарне стягнення заборгованості. Заочне рішення Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 травня 2017 року по цивільній справі №495/8884/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до [PERSON] \~ про дострокове солідарне стягнення заборгованості скасоване і призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження з призначенням її підготовчого розгляду. 17 березня 2021 року Ухвалою Білгород Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті справи. Представник позивача у судове засідання надав заяву про розгляд справи у відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, від представника позивача 11 липня 2022 року надійшла заява про розгляд справи за відсутністю представника відповідача, проти позову заперечує та просить відмовити у позовних вимогах у повному обсязі, з підстав викладених у відзиві. Суд розглядає справу за відсутність належним чином повідомлених сторін, відповідно наданих заяв, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що дійсно Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» відповідно до п. 1.3 Статуту, що зареєстрований 06.06.2012 року. /т.1 л.с. 47-49/ Відповідно до Кредитного договору № 014/0076/74/75863 від 04.06.2007 року Відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» надав відповідачці кредит у вигляді не встановленої кредитної лінії у сумі 205030,00 доларів США, терміном до 04 червня 2027 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних. /т.1 л.с. 6-11/ Відповідач, у свою чергу, прийняла на себе зобов`язання по поверненню наданого кредиту і виплаті нарахованих відсотків у порядку, розмірі і терміни передбачені договором. В зв`язку з тим, що відповідач, в установлений кредитним договором строк заборгованість не повернула, у зв`язку з чим виникла кредитна заборгованість станом на 08.10.2014 рік на загальну суму 215 786, 37 доларів США, яка складається з наступного: 182 054, 07 доларів США - заборгованість за кредитом; 17345, 32 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 16 386, 98 доларів США \~ - заборгованість за пенею за невчасну сплату кредиту та відсотків, яка підлягає стягненню з відповідачки у повному обсязі. Нормативне обґрунтування Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним чином боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Цивільно-правове зобов`язання це правовідношення, в якому одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші та ін.) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку . З цього визначення випливає, що цивільно-правове зобов`язання це таке правовідношення, в якому управомочна особа діє як кредитор, а зобов`язана особа як боржник. В силу ч.1\~ст.14 ЦК України,\~цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 629 ЦК України\~визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно ч.2 ст. 612 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно ч. 1 ст. 625\~ ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 1048 ЦК України кредитор має право на одержання від позичальника відсотків нарахованих на суму боргу до дня його повернення. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюється договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За приписами п.п. 3, 6\~ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання\~\~первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами. Згідно зі\~ст. 41 Закону України "Про Національний банк України"\~та ч. ч. 1, 2\~ст. 68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого\~Постановою правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566\~(зі змінами та доповненнями), є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням №254 визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа. Згідно з п.5.4. Положенням №254, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. При цьому, п.5.6 Положення №254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. У своєму правовому висновку Вищий господарський суд України згідно постанови від 06.04.2017 року справа № 905/2009/15, надаючи оцінку виписці по особовому рахунку вказав, що виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. З урахуванням вищевикладеного, судами обґрунтовано прийнято банківські виписки як належні докази підтвердження видачі кредиту та залишено поза увагою заперечення відповідача щодо факту укладення та виконання ним кредитного договору. Оцінка аргументів сторін, Висновки суду Таким чином, з огляду на норми чинного законодавства України, в тому числі опираючись на Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, суд вважає невірними ствердження відповідача про те, що приєднані позивачем докази, зокрема виписка по рахунку /без дати і прізвища особи, яка склала такий документ/ не є належним доказом отримання кредиту, адже не є первинним документом. Посилання відповідачем на постанови ВСУ, зокрема № 161/16891/15-ц від 30.01.2018 року, № 363/737/17 від 14.06.2018 року є невірним, адже у них аналізується розрахунок заборгованості, що не є первинним документом. З урахуванням усього вищевикладеного, на основі повно та всебічного наданих доказів, оцінивши їх належність, достовірність, достатність та у їх логічному взаємозв`язку, виходячи із правовідносин, що випливають з даних обставин справи, та норми права, що підлягають застосуванню до вказаних правовідносин, прийнявши до уваги, що факт укладання кредитного договору № 014/0076/74/75863 від 04.06.2007 року жодною із сторін не заперечується, а факт отримання кредиту підтверджений первинними документами, зокрема випискою по рахунку [PERSON] , скріплений печаткою та підписом посадової особи ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» С.Момонко, чим спростовані доводи відповідача про неналежний доказ, а отже суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за Кредитним договором є доведеними та підлягаючими задоволенню. Задовольняючи позовні вимоги суд виходить також з того, що статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 16 січня 2019 року (справа №373/2054/16-ц, провадження №14-44) Велика Палата Верховного Суду виклала такий правовий висновок стосовно проблеми стягнення заборгованості в іноземній валюті: «гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику». Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Тож, суд ухвалює рішення про стягнення заборгованості по Кредитному договору № 014/0076/74/75863 від 04.06.2007 року з [PERSON] у іноземній валюті, яка отримана у позику, тобто в доларах США. Разом з тим, суд ставиться критично до пояснень представника відповідача про те, що [PERSON] щоквартально здійснюється погашення боргу, згідно узгодженого сторонами графіку сплати заборгованості, внаслідок чого відповідачкою вже сплачено 12 500 доларів США, адже з самої квитанції № 1GX857619 від 20.08.2021 року, що надана у якості надання доказу сплати заборгованості вбачається призначення даного платежу внесення коштів для подальшого погашення кредиту 22330999067742, в той час як правовідносини в даних кредитних зобов`язаннях виникли відповідно до Кредитного договору № 014/0076/74/75863 від 04.06.2007 року. Жодних доказів часткового виконання вимог Кредитного договору № 014/0076/74/75863 від 04.06.2007 року щодо сплати заборгованості матеріали справи не містять. В свою чергу, відповідачем не надано належних та обґрунтованих доказів того, що сплата боргу у вказаному розмірі визнається позивачем, виходячи із фактичних обставин справи. Розподіл судових витрат У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням викладеного та у зв`язку з обґрунтованістю позовних вимог з відповідача\~\~також підлягають стягненню\~\~ на користь позивача витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 3654, 00 грн.

Outcome: approved