Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-27 00:00:00

15.11.2016 року до Октябрського районного суду м. Полтави надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Уточнивши свої позовні вимоги позивач просила суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 6750 грн., як Ѕ частину вартості спільно набутого майна подружжя: кухонного кутка, кухонної стінки, холодильника «Атлант», дивана, який знаходився у другій житловій кімнаті та пральної машинки «BOSCH». Визнати за [PERSON] право особистої власності на диван, який знаходився у залі та меблеву стінку. Визнати за [PERSON] право особистої власності на шафу для одягу з дзеркалами, диван, який знаходився у дитячій кімнаті, комп`ютерний стіл, шафу купе. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 7455 грн., як Ѕ частину вартості спільно набутого майна подружжя: дубових міжкімнатних дверей до ванної кімнати, туалету та кухні. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] Ѕ частину від вартості автомобіля марки «VOLVO», номерний знак [NUMBER] , згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи. Визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на Ѕ частину причіпу-бортового-тентованого SOMMER ZP-180T сірого кольору, 2001 року випуску. державний номерний знак [NUMBER] . Визнати за [PERSON] право особистої власності на 1/12 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування позову позивачка посилається на те, що 29.07.1989 року сторони зареєстрували шлюб. Відповідно до рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30.12.2012 року шлюб зареєстрований 29 липня 1989 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано. За період сумісного проживання у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти сторони придбали: диван, який знаходився у залі та меблеву стінку, шафу для одягу з дзеркалами, диван, який знаходився у дитячій кімнаті, комп`ютерний стіл, шафу купе, дубові міжкімнатні двері до ванної кімнати, туалету та кухні, кухонний куток, кухонна стінка, холодильник «Атлант», диван, який знаходився у другій житловій кімнаті та пральної машинки «BOSCH». Позивач вказує, що 17.02.2017 року [PERSON] без погодження з нею здійснив відчуження спільно набутого в шлюбі автомобіля «VOLVO», номерний знак [NUMBER] . Крім цього, позивачу стало відомо, що 13.03.2012 року [PERSON] зареєстрував за собою причіп-бортовий-тентований SOMMER ZP-180T сірого кольору, 2001 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , який набутий у шлюбі на є спільним сумісним майном. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.08.2017 року [PERSON] на підставі спільної часткової власності належить 1/6 частина квартири за адресою: [ADDRESS] . Так як право власності зареєстроване під час шлюбу (04.04.2007), вказана частина квартири є спільно набутим майном подружжя і підлягає розподілу. Ураховуючи, що вищевказане майно придбане сторонами під час шлюбу за спільні кошти та є спільною сумісною власністю позивач просить задовольнити позов та здійснити поділ спільного майна подружжя. 22.12.2016 року ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави Кулешової Л.В. відкрито провадження у справі. 16.02.2017 року від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про застосування строку позовної давності до позовних вимог [PERSON] про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що позивачка пропустила строк на звернення до суду з відповідним позовом, оскільки після розірвання шлюбу минуло більше чотирьох років та розірванні шлюбу їй було відомо про наявність спірного рухомого майна. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.10.2018 року у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] вищевказану цивільну справу передано для розгляду судді Тімошенко Н.В. 05.03.2019 року відповідач [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якій просив визнати спільною сумісною власністю рухоме майно, а саме транспортний засіб марки « Honda Akkord» д.н.з. [NUMBER] , синього кольору. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості Ѕ частини відчуженого автомобіля марки « Honda Akkord» д.н.з. [NUMBER] , синього кольору у розмірі 96133, 28 грн. На обґрунтування позову посилався на те, що під час перебування у шлюбі подружжя придбало рухоме майно а саме: автомобіль марки « Honda Akkord» д.н.з. [NUMBER] , синього кольору. У лютому 2012 року [PERSON] зняла транспортний засіб з обліку для реалізації та території України. згоди на реалізацію вказаного правочину [PERSON] не надавав. За таких обставин знаходження транспортного засобу у третіх осіб, яке без згоди [PERSON] було відчужено не перешкоджає його поділу як спільного майна подружжя. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 16.05.2019 року зустрічна позовна заява прийнята до провадження та об`єднана в одне провадження із позовною заявою. 07.02.2022 року позивач за зустрічним позовом [PERSON] подав до суду заяву про збільшення зустрічних позовних вимог в якій просив визнати спільною сумісною власністю рухоме майно, а саме транспортний засіб марки « Honda Akkord» д.н.з. [NUMBER] , синього кольору. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості Ѕ частини відчуженого автомобіля марки « Honda Akkord» д.н.з. [NUMBER] , синього кольору у розмірі 204879,60 грн. На обґрунтування збільшення позовних вимог, зокрема збільшення вартості автомобіля, позивач посилається на висновок експерта № 01-07 судової авто товарознавчої експертизи від 02.08.2021 року та визначеної ринкової вартості автомобіля в співвідношенні до курсу долара США. Ухвалою суду від 08.02.2022 року підготовче засідання було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилась, її представник подала заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги за первісним позовом підтримує, проти зустрічних позовних вимог заперечувала, просила застосувати строк позовної давності до зустрічного позову [PERSON] посилаючись на те, що до даних правовідносин застосовується загальний строк позовної давності, який сплинув в 2015 році. Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник подала заяву про розгляд справи без їх участі, зустрічну позовну заяву підтримує та просить задовольнити, проти первісного позову частково заперечувала та вказала, що причіп-бортовий-тентований SOMMER ZP-180T сірого кольору, 2001 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] не є спільною власністю подружжя, оскільки придбаний після розірвання шлюбу. Враховуючи вищевикладене, суд, вважає, що відповідно до ст. 247 ЦПК України можливо розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних матеріалів, без фіксації судового засідання. Суд, розглянувши докази, які надані по справі, приходить до наступного висновку. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За положеннями ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Судом встановлено, що з 29.07.1989 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі. Відповідно до рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30.12.2012 року шлюб зареєстрований 29 липня 1989 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема первісного позову, під час перебування у шлюбі подружжя придбало побутову техніку та меблі, які знаходяться у квартирі [ADDRESS] , зокрема: кухонний куток, кухонну стінку, холодильник «Атлант», диван, який знаходився у другій житловій кімнаті, пральна машинка «BOSCH», диван, який знаходиться у залі квартири, меблева стінка, шафа для одягу з дзеркалами, диван, який знаходиться у дитячій кімнаті, комп`ютерний стіл, шафа купе, дубові міжкімнатні двері до ванної кімнати та кухні. Разом з цим, за час перебування у шлюбі подружжя придбало автомобіль «VOLVO», номерний знак [NUMBER] , який придбано та зареєстровано [PERSON] 27.01.2007 року. 17.02.2017 року вищевказаний транспортний засіб було перереєстровано на нового власника, що підтверджується обліковою карткою Регіонального сервісного центру в Полтавській області від 23.06.2018 року. Крім цього, відповідно до облікової картки підсистеми НАІС Єдиного державного реєстру МВС України вбачається, що 13.03.2012 року [PERSON] зареєстрував за собою причіп-бортовий-тентований SOMMER ZP-180T сірого кольору, 2001 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Відповідно до висновку судового експерта Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.. засл. проф. М.С. Бокаріуса Балинського Є.О. № 2/3 від 28.06.2020 року вбачається, що ринкова вартість автомобіля автомобіля «VOLVO», номерний знак [NUMBER] станом на 24.06.2020 року складала 231920,94 грн. та ринкова вартість причіпу-бортового-тентованого SOMMER ZP-180T сірого кольору, 2001 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] станом на 24.06.2020 року складала 62275,56 грн. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.08.2017 року [PERSON] на підставі спільної часткової власності належить 1/6 частина квартири за адресою: [ADDRESS] . Між тим, відомостей та будь-яких належних та допустимих доказів щодо вартості вищевказаних меблів та побутової техніки, які є об`єктом поділу майна подружжя суду не надано. Так, з матеріалів первісного позову [PERSON] вбачається, що право власності на вищевказане рухоме та нерухоме майно зареєстроване під час шлюбу є спільно набутим майном подружжя і підлягає розподілу. Щодо заявлених позовних вимог по зустрічному позову судом встановлено, що під час перебування у шлюбі подружжя придбало автомобіль марки « Honda Akkord» д.н.з. [NUMBER] , синього кольору. Відповідно до відповіді на запит Регіонального сервісного центру в Полтавській області від 11.06.2019 року вбачається, що автомобіль « Honda Akkord» д.н.з. [NUMBER] з 17.07.2008 року зареєстрований за [PERSON] 17.02.2012 року вказаний транспортний засіб було знято з обліку для реалізації. що підтверджується листом Регіонального сервісного центру в Полтавській області від 06.05.2021 року. Відповідно до висновку експерта № 01-07 судової автотоварознавчої експертизи від 02.08.2021 року. виконаної судовим експертом Поляницею І.В., вбачається. що середня ринкова вартість автомобіля « Honda Akkord» д.н.з. [NUMBER] на дату дослідження 20.03.2012 року складає 14\~400 дол. США. Ураховуючи викладене, позивач за зустрічним позовом [PERSON] вважає, що вищевказаний автомобіль є спільною сумісною власністю та підлягає поділу з урахуванням дійної його вартості на час розгляду справи з урахуванням курсу НБУ за 1 дол. США. Зі змісту п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» свідчить, що «…вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. На час направлення позову до суду, під час слухання справи у суді жодна зі сторін не внесли на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У частині другійстатті 72 СК Українитапункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя`визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15). Початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті106,107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті109,110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина другастатті 72 СК України). Строк позовної давності обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатись про порушення свого права, тобто з моменту виникнення спору між ними. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 584/1319/16-ц (провадження № 61-19445св18),від 06 листопада 2019 року у справі № 203/304/17 (провадження№ 61-5400св19). Пунктом 1 ст.6 конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення й застосування конвенції (п.1 ст.32), наголошує, що позовна давністьце законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце в далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу (п.51 рішення від 22.10.96 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п.570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться вст.261 ЦК, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права й саме із цієї причини не звернувся по його захист до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, про обовязковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Суд бере до уваги заяву відповідача за первісним позовом [PERSON] щодо застосування строку позовної давності до позовних вимог [PERSON] та заяви представника позивача за первісним позовом [PERSON] про застосування строку позовної давності до позовних вимог за зустрічним позовом. Згідно диспозиції ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Так, судом встановлено та сторонами не заперечувалися факти того, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі починаючи з 29.07.1989. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави 30.10.2012 року шлюб між сторонами був розірваний. У відповідності до норм ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові. Отже, з огляду на те, що шлюб між сторонами припинений 30.10.2012 р., а позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою 15.11.2016 р., тобто через 4 роки після припинення шлюбу з відповідачем, а відповідач (позивач за первісним позовом) звернувся до суду з відповідним позовом 05.03.2019 року, судом, враховуючи пояснення сторін, шляхом дослідження доказів, встановлено, коли позивачу та відповідачу за первісним та зустрічним позовом стало відомо про порушення їх майнового права. Так, відповідно до рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10.03.2015 року (справа № 1622/4156/2012) вбачається, що в 2012 році [PERSON] звертався до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, визнання права спільної сумісної власності та поділ майна. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема вищевказаного рішення суду ухвалою від 21.08.2012 року вищевказані позовні вимоги були роз`єднані в окремі провадження. Цивільна справа № 1622/4156/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності на майно набутого у шлюбі та поділ майна подружжя розглянута судом 10.03.2015 року та винесено відповідне рішення про відмову у задоволенні позову. Тобто, про порушення свого майнового права позивачу та відповідачу стало відомо ще до моменту припинення їх шлюбу з відповідачем. Таким чином, суд приходить до висновку, що строк позовної давності у справі про поділ майна подружжя за первісним за зустрічним позовом слід обраховувати саме з дня припинення шлюбу між сторонами, а саме з 30.10.2012 року. Поважних причин переривання перебігу процесуального строку сторонами суду не представлено. Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позивачем за первісним позовом [PERSON] та позивачем за зустрічним позовом [PERSON] пропущені строки звернення до суду з з позовом про поділ майна між подружжям, виходячи із тих обставин, що шлюб між сторонами було розірвано 30.10.2012 року, про порушення свого майнового права позивачу за первісним позовом та позивачу за зустрічним позовом було відомо ще до моменту розірвання шлюбу, а саме з моменту припинення шлюбу між сторонами починається перебіг позовної давності. Отже, суд вважає, що строк позовної давності щодо звернення до суду з вимогою про поділ майна подружжя сплив 30.10.2015 року, а тому слід відмовити в задоволенні первісного позову [PERSON] та зустрічного позову [PERSON] про поділ майна подружжя

Outcome: dismissed