Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач є власником квартири [ADDRESS] , що розташована поверхом вище цього ж будинку та в якій тривалий час ніхто не проживає. 14.12.2019 року її (позивача) квартиру було затоплено. Згідно з актом комісії ЖЕД № 318 від 18.12.2019 року залиття відбулось внаслідок пошкодження працівниками ремонтної бригади, найнятої мешканцями квартири [ADDRESS] , труби каналізаційної мережі. Як зазначає позивач, внаслідок залиття було завдано майнову шкоду і квартира потребує термінового поточного ремонту, оскільки мешкати в ній стало неможливо. Згідно звіту про незалежну оцінку матеріальних збитків, вартість збитків становить 73 495,00 грн. За виготовлення звіту нею було сплачено 5000,00 грн., а також понесено витрати за отримання у ЦНАП Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації довідки з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 05.02.2020 року в розмірі 70 грн. Крім того, позивач зазначає про те, що їй було завдано моральної шкоди, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації. Більш того, у неї є малолітній син, який зареєстрований та проживав разом з нею у квартирі. Після залиття квартири дитина почала постійно хворіти, тому вона була вимушена переїхати в іншу квартиру разом з дитиною. Розмір моральної шкоди вона оцінює у 10 000,00 грн. Посилаючись на викладені обставини, позивач просила задовольнити її вимоги, стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду в загальному розмірі 78 565,00 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 885,65 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 21.02.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 15.04.2020 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача заперечує проти позовних вимог, посилаючись на те, що акт комісії ЖЕД-318 від 18.12.2019 року складений з грубими порушеннями, а також він містить недостовірну інформацію щодо причин залиття та не містить інформації про джерело залиття. Представник відповідача стверджує, що жодних ремонтних робіт, у тому числі таких, які могли б пошкодити комунікації у квартирі не проводилось і жодних ремонтних бригад у квартирі не працювало. Після вивезення речей попереднього власника квартири 07.12.2019 року усі крани водопостачання та кран газопостачання перекриті, в цьому стані вони перебувають і на теперішній час. 17.12.2019 року відповідачу зателефонував знайомий [PERSON] , у якого були ключі від квартири і який проживає неподалік, та повідомив про те, що квартиру відповідача було залито стоками із каналізаційного стояка, які в свою чергу протекли поверхом нижче та залили сусідів. При цьому [PERSON] дав номер телефону відповідача та її чоловіка сусідам та представникам ЖЕКу для з`ясування усіх обставин справи. 19.12.2019 року чоловік відповідача приїхав у м.Київ для зустрічі з мешканцями квартири [ADDRESS] , під час якої чоловік позивача звинуватив відповідача у залитті їх квартири та заявив претензії у розмірі 70 000,00 грн. для відшкодування завданої шкоди, проте не надав жодних документів, які б підтверджували цю шкоду та вину відповідача. Також під час цієї зустрічі чоловіка відповідача не було ознайомлено з актом залиття з посиланням на те, що він оформлюється ЖЕКом. Представники ЖЕКу, які засвідчували залиття у квартирі [ADDRESS] , під час складання акту не зв`язались з ні з відповідачем, ні її представниками, зазначили в акті недостовірні відомості та позбавили відповідача права подання доказів на його спростування. Представник відповідача зазначає, що під час огляду квартири мешканцями будинку 17.12.2019 року було встановлено факт залиття квартири [ADDRESS] саме стоками з каналізаційної мережі через вихід каналізаційного стояка в кухню. Тобто таке залиття відбулось не внаслідок діяльності мешканців чи власників квартири (крани водопостання були перекриті), а через засмічування каналізаційного стояка та витік каналізаційних стоків у квартирі [ADDRESS] , проте представники ЖЕКу не відобразили це в акті, переклавши вину на відповідача. На думку представника відповідача, з фотографій, доданих до акту, добре видно вихід каналізаційного стояка зі стіни, на якій відсутні будь-які сліди ремонтних робіт чи пошкоджень. Представник відповідача вказав, що оскільки відповідач проживає у м.Суми та не має можливості часто приїздити до м.Києва, то їй знадобився певний час, щоб знайти представника, який би міг повторно звернутись до ЖЕКу з вимогою провести повторний огляд та зазначити справжні причини залиття. 05.02.2020 року представником відповідача було подано заяву до ЖЕКу з проханням провести повторне обстеження квартири [ADDRESS] . 14.02.2020 року комісія ЖЕКу здійснила обстеження та склала другий акт, в якому зазначено вже іншу причину залиття, а саме випадіння пластикового уголка каналізаційної труби, при цьому вони знову в акті не зазначили джерело залиття - каналізаційні стоки зі стояка. Відтак, акт комісії ЖЕД-318 від 18.12.2019 року не може бути доказом вини відповідача, оскільки не містить обґрунтувань причин залиття, не вказано джерело залиття, вказана причина залиття - недостовірна, а відповідачу не надано можливості надати пояснення чи заперечення по суті акту. Квартира [ADDRESS] з часу залиття не зазнавала жодних змін, в ній не проводилось жодних ремонтних робіт до цього часу з метою забезпечення проведення незалежної судової експертизи для встановлення причин залиття. Представник відповідача не погоджується з розміром шкоди, оскільки площі, зазначені у звіті про оцінку, значно більші за розмірами від тих площ, які зазначені в акті комісії ЖЕД-318 від 18.12.2019 року, як пошкодження внаслідок залиття, а також вказано витрати на здійснення робіт, які не пов`язані з характером та місцем пошкоджень, зазначених у акті (витрати на розбирання та улаштування покриттів з ламінату, хоча покриття не зазнавало пошкоджень, витрати на переклеювання шпалер у коридорі, хоча вони не зазнавали пошкоджень тощо). Таким чином, представник відповідача вважає, що позивачем заявлено про відшкодування вартості робіт, розмір та перелік яких набагато перевищує реальний розмір шкоди, завданої залиттям. Представник відповідача також заперечував проти відшкодування моральної шкоди, вказуючи на те, що позивачем не надано доказів наявності такої шкоди та її розміру, в тому числі відсутність доказів причинно-наслідкового зв`язку залиття із захворюванням дитини позивача. Посилаючись на викладені обставини, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 30.04.2020 року до суду надійшла відповідь представника позивача [PERSON] на відзив на позовну заяву. У даній відповіді представник позивача заперечує проти доводів представника відповідача, вважаючи, що акт ЖЕКу складено з дотриманням чинних норм та правил, а інші твердження представника відповідача не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та не відповідають фактичним обставинам справи. Крім того, представником відповідача вказано про те, що акт ЖЕКу містить недостовірну інформацію, однак не надано жодного доказу на спростування акту. Щодо акту ЖЕКу від 14.02.2020 року представник позивача зауважив, що він складений через 2 місяці після залиття. Крім того, комісією залита квартира не досліджувалась, а тому він вважає, що до цього акту необхідно ставитись критично. Представник позивача зауважив на те, що в акті від 14.02.2020 року причина залиття знову зазначена як пошкодження каналізаційної труби в зоні відповідальності власників квартири [ADDRESS] . Тобто в акті від 18.12.2019 року та від 14.02.2020 року вказують на вину власників квартири [ADDRESS] . Також він вважає голослівними та такими, що не підтверджуються жодними письмовими доказами, твердження представника відповідача про те, що у звіті нібито присутні витрати на здійснення робіт, які не пов`язані з характером та місцем пошкоджень, зазначених в акті. Відтак, представник позивача вважає, що матеріальна шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі, а також вважає, що наявні всі підстави для стягнення моральної шкоди. Посилаючись на викладені обставини, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 18.06.2020 року по справі призначено будівельно-технічну експертизу та провадження у справі зупинено до одержання висновків експертизи. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 21.10.2020 року поновлено провадження у справі. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 31.03.2021 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м.Києва» (далі по тексту - КП «Керуюча»). 27.04.2021 року до суду надійшов відзив представника відповідача КП «Керуюча» Безносенко Т.І. У даному відзиві представник відповідача заперечує проти позовних вимог, вказуючи на те, що актами ЖЕД-318 від 18.12.2019 року та від 14.02.2020 року встановлено, що залиття квартири [ADDRESS] відбулось внаслідок випадіння пластикового уголка каналізаційної труби при зміщенні мийки на кухні в квартирі [ADDRESS] , що перебуває в зоні експлуатаційної відповідальності власників квартири [ADDRESS] . Вказані акти не містять будь-яких спростувань, заперечень, дописів стосовно відображеного в актах. Представник відповідача зазначила про те, що за період з 01.12.2019 року по 31.03.2021 року на ОДС надійшли звернення з квартир [ADDRESS] (залиття зверху) та [ADDRESS] (відсутність води). По вказаним заявкам аварійною службою 14.12.2019 року було перекрито стояки ХВП та ГВП по стояку квартири [ADDRESS] . На момент перекриття стояків 14.12.2019 року мешканці квартири [ADDRESS] були відсутні. Після надання доступу до квартири [ADDRESS] аварійною бригадою було встановлено, що зміщена мийка на кухні та випав пластиковий кут каналізаційного лежака. На квартиру [ADDRESS] було перекрито ХВП та ГВП, проведено відновлення каналізаційного лежака, проведено відновлення водопостачання на квартиру [ADDRESS] , стояки ГВП та ХВП відкрито. Представник відповідача також зауважила, що комунальним підприємством постійно здійснюється контроль за технічним станом інженерного обладнання будинку сторін, а позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо неправомірності дій працівників КП, які дають підстави для притягнення до цивільно-правової відповідальності, а також не надано належних доказів щодо моральної шкоди. Посилаючись на викладене, представник відповідача просить відмовити в задоволенні вимог до КП «Керуюча» в повному обсязі. 05.08.2021 року до суду надійшли пояснення представника відповідача [PERSON] по наявним матеріалам справи. У даних поясненнях, серед іншого, представник відповідача посилається на те, що за висновками судової будівельно-технічної експертизи встановити конкретну причину, джерело та місце залиття не вбачається можливим, а причиною залиття квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] могло бути засмічення каналізаційного стояку (повного або часткового), а також неможливо встановити, які пошкодження виникли у квартиру позивача внаслідок залиття та яка вартість ремонтно-будівельних, ремонтно-відновлювальних робіт (вартість шкоди). Також представник відповідача вказав на те, що жодних актів оглядів, актів наданих послуг, наряд-завдань або інших документів, які б підтверджували належне виконання своїх обов`язків КП «Керуюча» не надано, а саме доказів виконання робіт з прочищення каналізаційних труб або проведення огляду водопровідно-каналізаційних систем. Представник відповідача також наполягає на тому, що акт ЖЕД-318 від 18.12.2019 року складений з грубими порушеннями та вважає, що залиття відбулось внаслідок витікання каналізаційних стоків зі стояка, причиною чого було засмічення каналізаційного стояку внаслідок неналежного виконання КП «Керуюча» свого обов`язку усувати засмічення водопроводу і каналізації. Крім того, представник відповідача вказав, що позивач не надала доступ судовому експерту до своєї квартири для проведення обстеження, що ставить під сумнів обґрунтованість розміру заподіяних збитків та взагалі їх наявність і реальність. Таким чином, на думку представника відповідача, у позивача відсутні достовірні докази, які б підтверджували факт заподіяння матеріальної шкоди і розмір завданої шкоди. Посилаючись на викладене, представник відповідача просив відмовити в задоволенні вимог до [PERSON] в повному обсязі. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 05.08.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. 10.02.2022 року до суду надійшла позовна заява в новій редакції з урахуванням залучення до участі у справі в якості співвідповідача КП «Керуюча», відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідачів [PERSON] та КП «Керуюча», солідарно, завдану матеріальну шкоду в розмірі 78 565,00 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 935,65 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. 04.07.2022 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] на позовну заяву в новій редакції. У даному відзиві представник відповідача заперечує проти вимог до [PERSON] , вважаючи їх необґрунтованими та недоведеним, а також погоджується з твердженнями представника позивача про те, що КП «Керуюча» не проводила перевірку стану внутрішньо будинкових систем за період з 2019 року по 2020 року, що стало причиною залиття квартири позивача. В зв`язку з цим представник відповідача просить відмовити в задоволенні вимог до [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги відповідно до позовної заяви в новій редакції підтримав та просив про їх задоволення. Представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] проти задоволеннях позовних вимог заперечували з підстав та обставинах, викладених у відзивах, та просили про відмову в задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 01.02.2018 року. Відповідачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.07.2018 року. Як вбачається з акту ЖЕД-318 від 18.12.2019 року, 14.12.2019 року на ОДЗ надійшло звернення мешканця квартири [ADDRESS] стосовно залиття з вище розташованої квартири. Була викликана аварійна служба КП «Керуюча». Фахівцями аварійної служби о 15.50 год. були виконані роботи по перекриттю холодного та гарячого водопостачання по стояку квартири [ADDRESS] у підвальному приміщенні. 17.12.2019 року працівниками ЖЕД-318 перекрито подачу холодної та гарячої води у квартирі [ADDRESS] та відкрито стояки водопостачання. При обстеженні квартири [ADDRESS] було виявлено, що у вказаній квартирі мешканцями самостійно проводились ремонтні роботи у всіх приміщеннях найманими робітниками (ремонтною бригадою). Вказаними робітниками при проведенні ремонтних робіт було пошкоджено трубу каналізаційної мережі. Комісією обстежено внутрішньо будинкові інженерні мережі холодного, гарячого водопостачання та каналізаційна система будинку, які знаходяться в задовільному технічному стані, витоки відсутні. Висновок комісії: залиття відбулося внаслідок пошкодження працівниками ремонтної бригади, найнятої мешканцями квартири [ADDRESS] , труби каналізаційної мережі. Згідно звіту про незалежну оцінку, складеного 22.01.2020 року ТОВ «ЕКСПЕРТ ІН», вартість матеріальних збитків, нанесених внаслідок залиття житлової квартири [ADDRESS] , розрахована з використанням витратного підходу, складає 73 495,00 грн. За складання вказаного звіту позивачем сплачено 5000,00 грн. відповідно до рахунку-фактури від 17.01.2020 року та квитанції від 20.01.2020 року. Також, з акту ЖЕД-318 від 14.02.2020 року вбачається, що 14.02.2020 року при обстеженні квартири [ADDRESS] виявлено наступне: -в коридорі на підлозі цементна стяжка без покриття, на якій видно сухі сліди залиття у вигляді бурих плям вздовж стіни, яка межує з туалетом та ванною кімнатою; -на кухні на підлозі цементна стяжка без покриття, на якій видно сухі сліди залиття у вигляді бурих плям вздовж стіни, яка межує з туалетом. Уголок сифона мийки підключено; -в туалеті слідів залиття не виявлено. Комісією також встановлено, що на момент обстеження крани гарячого та холодного водопостачання в квартирі перекриті, витоки відсутні. Комісією обстежені внутрішньо будинкові інженерні мережі холодного, гарячого водопостачання та каналізаційна система будинку, які знаходяться в задовільному стані, витоки відсутні. Висновок комісії: станом на 14.02.2020 року причину залиття встановити неможливо в зв`язку з тим, що звернень на ОДС та безпосередньо до ЖЕД стосовно залиття від мешканців (власників, представників власника) квартири [ADDRESS] до 05.02.2020 року не надходило. Однак, 14.12.2019 року на ОДС надійшло звернення мешканця квартири [ADDRESS] вищевказаного будинку у зв`язку із залиттям з вище розташованої квартири. При обстеженні квартири [ADDRESS] 17.12.2019 року було встановлено, що у всій квартирі проводились ремонті роботи ремонтною бригадою та було пошкоджено каналізаційну трубу, а саме: зміщена мийка, сталося випадіння пластикового уголка каналізаційної труби в зоні відповідальності власників квартири (при перекритті подачі ХВП та ГВП на квартиру [ADDRESS] при відкритих будинкових стояках залиття припинилося). У своїх позовних вимогах позивач просила стягнути солідарно з відповідачів на її користь матеріальну шкоду в загальному розмірі 78 565,00 грн., вказуючи на те, що у залитті, яке сталося 14.12.2019 року, є вина відповідачів. Представники відповідачів проти позову заперечували, вважаючи позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та недоведеними. Суд вважає, що доводи сторони позивача знайшли своє часткове підтвердження під час судового розгляду, а також погоджується з доводами представника відповідача КП «Керуюча» та відхиляє доводи представника відповідача [PERSON] , виходячи з наступного. Згідно зі статтею 319 ЦК України, власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України). Відповідно до статті 151 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом України. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що власник квартири зобов`язаний утримувати дане майно, у тому числі інженерно-технічне обладнання, у належному стані і своєчасно усувати недоліки у його роботі. Майнова шкода, завдана іншим особам у зв`язку з невиконанням таких обов`язків, підлягає відшкодуванню власником. Відповідальність за завдану шкоду настає за наявності таких підстав як наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вина останнього. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття 1192 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Згідно із статтею 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазначала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). При цьому, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини. Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу, а позивач у свою чергу повинен довести наявність шкоди та її розмір. Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). У додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність і у такому випадку в акті має бути зазначено, що такі особи (прізвище ім`я по батькові) підписувати складений акт відмовилися з тих чи інших причин. З наведеного вбачається, що на підтвердження позовних вимог позивач повинна надати належні та допустимі докази, які б підтверджували факт залиття її квартири, зокрема, але не виключно, комісійний акт, який складено із додержанням вищевказаних вимог Правил, яким би було зафіксовано, зокрема, сам факт залиття, а також причини залиття та завдані пошкодження, висновок відповідної експертизи щодо встановлення причин залиття. На підтвердження факту залиття та його причин позивачем надано ЖЕД-318 від 18.12.2019 року. Стороною відповідача надано акт ЖЕД-318 від 14.02.2020 року. Аналізуючи надані сторонами акти про залиття квартири, суд вважає їх належними доказами, оскільки вони підписані членами комісії, містять усі необхідні дані та відомості, а саме: дата його складення, анкетні дані та посади членів комісії, які приймали участь у його складенні, адресу квартири, що зазнала пошкоджень, характер ушкоджень та їх обсяг, адресу квартири, з якої відбулося залиття та причину залиття, а відтак ці акти є належними і допустимими доказами протиправності поведінки відповідача та його вини у заподіянні шкоди. Суд звертає увагу на те, що акт від 18.12.2019 року складено за результатами огляду квартири відповідача 17.12.2019 року, тобто доступ до квартири відповідача було надано уповноваженими відповідачем особами, оскільки з приводу незаконного проникнення до квартири відповідач до правоохоронних органів не зверталась. Натомість, з відзиву представника відповідача вбачається, що у квартирі [ADDRESS] ніхто не проживав, відповідач мешкає у м.Суми, а ключі від квартири мав знайомий відповідача [PERSON] . Щодо неправомірності дій [PERSON] стороною відповідача також не заявлено. Виходячи з наведеного суд вважає правомірним та обґрунтованим складання акту від 18.12.2019 року у відсутність відповідача. Крім того, суд зауважує на те, що акт від 14.02.2020 року складено за заявкою представника відповідача за результатами повторного огляду квартири [ADDRESS] та причина залиття не встановлено через перебіг часу. В той же час, вказаний акт містить посилання на причини залиття, встановлені актом від 18.12.2019 року. Крім того, факт залиття квартири позивача з квартири відповідача підтверджується і даними щодо реєстрації заявок від мешканців будинку по [ADDRESS] , наданими ТОВ «Дель-Пак Сістемс Україна» № 15-04/21-02, № 15-04/21-03, 15-04/21-04 від 15.04.2021 року, з яких вбачається, що 14.12.2019 року о 10.51 год. надійшла аварійна заявка про залиття квартири. 17.12.2019 року о 15.26 год. надійшла інформація від сантехніка Вітрук, що заявка ще в роботі. 17.12.2019 року о 21.29 год. зафіксовано, що квартира [ADDRESS] надає доступ в квартиру. 17.12.2019 року о 22.29 год. надійшла інформація від диспетчера Аварійної служби Деснянського району, що в квартирі [ADDRESS] мешканцями зміщена мийка на кухні і випав пластиковий кут каналізаційного лежака. На квартиру [ADDRESS] було перекрите холодне та гаряче водопостачання, водопостачання на квартиру відновили. Стояк холодного та гарячого водопостачання відкрили. Суд також звертає увагу на те, що допитаний в судовому засіданні чоловік відповідача [PERSON] пояснив, що 19.12.2019 року він приїхав до м.Києва, спілкувався з позивачем з приводу залиття та заходив до її квартири, яка була залита каналізаційними стоками. Також свідок зазначив, що 19.12.2019 року у квартирі відповідача була відірвана труба. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що вказані докази в сукупності повністю підтверджують як факт залиття квартири позивача з квартири відповідача, так і його причину - випадіння кута каналізаційного лежака. Також, для розгляду цивільного спору з питань відшкодування збитків, завданих внаслідок залиття має значення встановлення його причини, в тому числі місця аварії - місця пошкодження, виходу з ладу систем тепло- та/або гарячого, холодного водопостачання/водовідведення, що впливає на розмежування відповідальності виробника, виконавця та споживача житлово-комунальної послуги, правовідносини між якими, що виникають у процесі її створення, надання та споживання, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (далі - Закон № 2189-VIII тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Внутрішньобудинкові системи - мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку, споруди. Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Частиною другою статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що виконавець зобов`язаний, серед іншого: забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень; своєчасно проводити підготовку жилого будинку і його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період; утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством; своєчасно за власний рахунок проводити роботи з усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] був закріплений на праві господарського відання за КП «Керуюча» відповідно до розпорядження Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації від 30.10.2015 року № 48 з 2015 року та з того часу КП надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, в тому числі технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем холодного та гарячого водопостачання, водовідведення та інших внутрішньо будинкових інженерних систем у разі їх наявності, які знаходяться в зоні відповідальності підприємства. Стороною позивача не доведено твердження про недотримання КП «Керуюча» вимог Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, зокрема проведення два рази на рік перевірку стану внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку із складенням відповідного акта. Стороною відповідача [PERSON] вказані твердження підтримано, однак не також доведено. Натомість, з наданих КП «Керуюча» доказів вбачається, що КП належним чином проводиться технічне обслуговування інженерних систем будинку, що підтверджується, зокрема, журналом профілактичного обслуговування системи водопроводу, каналізації, гарячого та холодного водопостачання, централізованого опалення внутрішньо будинкових мереж житлових будинків та план-графік технічного обслуговування будинків ЖЕД-318 на 2019, 2020, 2021 роки. Крім того, про належність виконання своїх зобов`язань відповідно до вищевказаних ЗУ та Правил свідчить лист ТОВ «Дель-Пак Сістемс Україна» № 15-04/20-05 від 15.04.2021 року, згідно якого за період з 01.12.2019 року - 31.03.2021 року до Центральної диспетчерської служби Деснянського району від мешканців житлового будинку за адресою [ADDRESS] та кв. [ADDRESS] не надходило жодного звернення. З наведеного вбачається, що інженерні комунікації, в тому числі і каналізаційні, перебувають у справному стані і жодних звернень щодо засмічення каналізаційних стояків не зафіксовано. З урахуванням наведеного відсутні будь-які підстави покладення на КП «Керуюча» відповідальності за залиття квартири позивача, що сталось 14.12.2019 року. При цьому суд звертає увагу і на те, що як особою, яка надала доступ працівникам аварійних служб до квартири відповідача 17.12.2019 року, так і чоловіком відповідача 19.12.2019 року, а також самою [PERSON] жодних заявок до аварійних служб з приводу несправностей у квартирі [ADDRESS] , які б свідчили про відповідальність КП «Керуюча» заявлено не було, що додатково свідчить про наявність вини відповідача у залитті, а також про фактично її згоду з викладеною у акті причиною залиття - випадіння кута каналізаційного лежака. Що ж стосується висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи у цивільній справі КНДІСЕ від 01.10.2020 року № 18603/20-43, то він жодним чином не спростовує вказані висновки суду. При цьому суд звертає увагу на те, що вказаний висновок складено майже через рік після залиття квартири позивача, відтак дійсно встановити саме причину залиття експертам не було можливості, виходячи з характеру такої причини, встановленої вищевказаним актом. Пунктом 6 висновку зазначено, що причиною залиття квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] могло бути засмічення каналізаційного стояка, проте, як зазначено вище, вказана обставина не підтверджується іншими наявними доказами по справі. Також, надані стороною відповідача відеозапис та фотознімки вказані висновки суду не спростовують. Крім цього, відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року (справа №668/7511/15-ц), шкода, завдана залиттям квартири, повинна бути відшкодована особою, у власності якої перебуває квартира та елемент системи водопостачання, який став причиною такого затоплення. Так, у статті 151 ЖК УРСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, а згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, саме власник квартири зобов`язаний використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обслуговування. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відтак, суд приходить до висновку про те, що залиття квартири позивача сталось з квартири відповідача за наявності її вини, а саме недбалому ставленні до сантехнічного обладнання у належній їй квартирі та відсутності контролю за ним, що призвело до випадіння кута каналізаційного лежака, внаслідок чого стався витік каналізаційних вод. В той же час, відсутні будь-які докази вини у залитті з боку КП «Керуюча». Відтак, саме відповідач [PERSON] має відшкодувати завдану позивачу в результаті залиття шкоду, в той час, як у стягненні шкоди з КП "Керуюча" належить відмовити. Вирішуючи питання щодо розміру завданої шкоди, суд приймає до уваги висновок, складений 22.01.2020 року ТОВ «ЕКСПЕРТ ІН», вартість матеріальних збитків, нанесених внаслідок залиття житлової квартири [ADDRESS] , розрахована з використанням витратного підходу, складає 73 495,00 грн. За складання вказаного звіту позивачем сплачено 5000,00 грн. відповідно до рахунку-фактури від 17.01.2020 року та квитанції від 20.01.2020 року. Оскільки стороною відповідача не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаного розміру шкоди, то суд приймає його як достовірний та вважає можливим стягнути з відповідача завдані позивачу матеріальні збитки в розмірі 73 495,00 грн., а також витрати за проведення експертизи в розмірі 5000,00 грн. та за отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розмірі 70,00 грн., понесених позивачем відповідно до квитанції від 05.02.2020 року, а всього 78 565,00 грн. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то суд дійшов наступних висновків. Відповідно до частин 1-3 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з частинами першою, другою статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Звернувшись до суду з даним позовом, позивач зазначає про те, що їй було завдано моральної шкоди, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації. Більш того, у неї є малолітній син, який зареєстрований та проживав разом з нею у квартирі. Після залиття квартири дитина почала постійно хворіти, тому вона була вимушена переїхати в іншу квартиру разом з дитиною. Розмір моральної шкоди вона оцінює у 10 000,00 грн. Суд, виходячи із засад розумності та справедливості, обґрунтування спричинення позивачу моральних страждань та їх тривалості, вважає суму в розмірі 3000,00 грн. обґрунтованою та співмірною обсягу завданих моральних страждань, а тому вимоги в цій частині є такими, що підлягають частковому задоволенню. При цьому суд відхиляє твердження позивача в обґрунтування цих вимог з посиланням на те, що внаслідок залиття її дитина почала частіше хворіти, через що вона була змушена змінити місце проживання, оскільки надана медична документація жодним чином не підтверджує причинно-наслідковий зв`язок між залиттям та його наслідками і хворобою дитини. За положеннями статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що позивачем належним чином доведено її вимоги. Інші доводи сторони відповідача [PERSON] на висновки суду не впливають та підстав для відмови в задоволенні позову повністю чи в іншій частині не дають. На підставі вищевикладеного, суд задовольняє позовні вимоги частково. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача належить стягнути, пропорційно до задоволених вимог, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 814,80 грн. та документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5520,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial