Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-13 00:00:00

Короткий зміст заявлених позовних вимог У лютому 2021 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 06 липня 1996 року по 13 березня 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають доньку - [PERSON] , 1996 року народження та сина [PERSON] , 2002 року народження. Вказала, що під час шлюбу подружжям було придбано майно, яке вона просить визнати спільним майном подружжя і поділити його наступним чином. За нею визнати право на майно загальною вартістю 1\~212\~036 грн: житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 75,2 кв.м; земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 5910136600:04:010:0020; земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 5910136600:04:010:0019; земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 5922982400:11:001:0034; нежитлове приміщення за адресою [ADDRESS] ; автомобіль моделі Газ 33022, № шасі [NUMBER] , 2001 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] За [PERSON] визнати право власності на майно загальною вартістю 1\~813\~669 грн: Нежитлове приміщення загальною площею 619 кв.м, за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення загальною площею 504, 2 кв.м, за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення загальною площею 970,8 кв.м, за адресою: [ADDRESS] ; автомобіль ГАЗ 3302, номерний знак [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] , 1999 року випуску; автомобіль ГАЗ 3302, № шасі [NUMBER] , 1998 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; автомобіль ГАЗ 33021, № шасі [NUMBER] , 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; автомобіль ГАЗ 33021, номерний знак [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] , 1998 року випуску. Короткий зміст відзиву Відповідач не погоджується з позовними вимогами в повному обсязі. Свою позицію мотивує тим, що 06 липня 1996 року він уклав шлюб з позивачкою, проте з 2013 року спільне життя подружжя було припинено. Спір про поділ майна виник відразу після припинення шлюбних відносин, однак позивачка з позовом про поділ майна подружжя до суду не зверталась, хоча спір щодо майна у них був з самого розлучення. В подальшому він їй залишив бізнес, а все майно залишилось у нього. Вказав, що в подальшому бізнес був занедбаний, а тому позивачка звернулась з позовом про поділ майна. Вважає, що нею був пропущений строк звернення у зв`язку з закінченням строків позовної давності. В судовому засіданні представник відповідачки адвокат Мірошніченко А.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задоволити. Відповідач та його представник адвокат Щербак С.В. заперечували проти задоволення позовних вимог. В судовому засіданні були до питані свідки Свідок [PERSON] суду пояснив, що він в 2016 році працював різноробочим у родини Корніцьких. Восени того року, він разом з [PERSON] поїхали до його будинку по [ADDRESS] , але останній не зміг попасти а ні в двір, а ні в будинок, повідомивши, що скрізь були замінені замки. Потім приїхала [PERSON] , яка повідомила йому, що це її будинок і вона його туди не пустить та викликала поліцію. Суд, вислухавши сторін, свідка, дослідивши та давши оцінку письмовим доказам їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному об`єктивному та безпосередньому дослідженні їх під час судового розгляду вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 липня 1996 року до 08 квітня 2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 березня 2013 року( а.с. 5,18) Згідно договору купівлі продажу від 04 червня 2002 року [PERSON] придбав жилий будинок [ADDRESS] (а.с.11) Згідно договору купівлі продажу від 03 червня 2004 року [PERSON] придбав нежитлову будівлю за [ADDRESS] (а.с. 13) З витягу про право власності за [PERSON] зареєстровано право власності приміщення дитячого садку загальною площею 970,8 кв.м, за адресою: [ADDRESS] (підстава: договір купівлі продажу, ВВО/504505, 22.11.2004 р. № 5953-5954); нежиле приміщення загальною площею 619,0 кв.м, за адресою: [ADDRESS] (підстава: договір купівлі продажу, ВВО/504506, 22.11.2004 р. № 5957-5958) (а.с. 12) Згідно свідоцтва про право власності за [PERSON] зареєстровано право власності на будинок [ADDRESS] 29 квітня 2014 року (а.с. 124) За [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,06 га, цільове призначення для комерційного використання, розташована в с. Патріотівка, Лебединського району, Сумської області, на підстав договору купівлі-продажу від 25 лютого 2005 року, що підтверджується копією державного акту на землю серії СМ № 032734 (а.с.15) За [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0851 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією державного акту на землю серії ЯГ № 282609 (а.с.15) Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 282610 за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0776 га за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (а.с.17) Судом були досліджені копії технічних паспортів, згідно яких за [PERSON] зареєстровані транспорті засоби: 22.07.2003 року - автомобіль моделі Газ 33022, № шасі [NUMBER] , 2001 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 9) 15.12.2018 року - автомобіль ГАЗ 3302, номерний знак [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] , 1999 року випуску (а.с.10); 02.12.2003 року - автомобіль ГАЗ 3302, № шасі [NUMBER] , 1998 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.7); 18.03.2003 року - автомобіль ГАЗ 33021, № шасі [NUMBER] , 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.6); 08.04.2006 року - автомобіль ГАЗ 33021, номерний знак [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] , 1998 року випуску (а.с.8). Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях\~316,\~317,\~319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Відповідно до частин першої та другої\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція викладена у постанові\~Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша\~статті 70 СК України). Відповідно до частини першої\~статті 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені в\~статті 57 СК України, в пунктах 1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Таким чином, вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. За загальними правилами доказування, визначеними статтями\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що майно: жилий будинок [ADDRESS] ; нежитлова будівля [ADDRESS] ; приміщення дитячого садку загальною площею 970,8 кв.м, за адресою: [ADDRESS] ; нежиле приміщення загальною площею 619,0 кв.м, за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,06 га, цільове призначення для комерційного використання, розташована в с. Патріотівка, Лебединського району, Сумської області; земельна ділянка площею 0,0851 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розташована за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,0776 га за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд є спільним майном подружжя, оскільки [PERSON] не надав належних та допустимих доказів на підтвердження придбання його за особисті кошти. Автомобіль ГАЗ 3302, номерний знак [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] , 1999 року випуску та будинок [ADDRESS] є особистою власністю [PERSON] . Разом з тим, відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до частини другої\~статті 72 СК України\~та роз`яснень, викладених у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Отже, вирішуючи питання перебігу позовної давності, суди мають врахувати, що при визначені початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15. Згідно з частиною четвертою\~статті 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії" ("Yukos shareholders v. Russia"), п. 570). Судом встановлено, що [PERSON] користується та проживає у будинку [ADDRESS] до теперішнього часу, оскільки вона, відповідач та їх спільні діти там зареєстровані і це є їх місце проживання, проте спір щодо належності даного спірного будинку та іншого майна виник в 2016 році. І цей факт підтверджується і поясненнями самого відповідача, і поясненнями свідка [PERSON] . При цьому суд звертає увагу на те, що саме у позивачки знаходяться в розпорядженні оригінали всіх документів на майно і крім того, позивачка не навела причини чому саме зараз у неї виникло питання про визнання права власності на спірне майно, оскільки з 2016 року, коли у них відбувались спори з приводу майна нічого не змінились у поведінці відповідача, яка б вимусила позивачку звернутись до суду саме в 2021 році. Оскільки [PERSON] звернулася із зазначеним позовом до суду лише в лютому 2021 року суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з закінченням строків позовної давності .

Outcome: dismissed