Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

У квітні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Хустського районного суду від 18.08.2015 розірвано шлюб між сторонами та залишено на вихованні матері неповнолітнього сина [PERSON] . Заочним рішенням Хустського районного суду від 06.12.2018 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі по 1500 грн. щомісячно. Після розірвання шлюбу відповідач не спілкується з дитиною, не бере участі у його вихованні та усунувся від обов`язку утримання дитини. Позивач повністю матеріально забезпечує дитину та піклується про її здоров`я, духовний та фізичний розвиток. Вважає, що виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню її світогляду та добре позначиться на його духовному та інтелектуальному розвитку. Надання дозволу на тимчасові виїзди дитини з матір`ю до Чеської Республіки, до країн ЄС, Єгипту та Туреччини відповідатиме найкращим інтересам дитини. Посилаючись на викладене позивач просить суд: 1) надати їй дозвіл на виїзд за межі України сина [PERSON] без згоди та супроводу батька дитини [PERSON] до досягнення дитиною 16-річного віку; 2) дозволити їй без згоди [PERSON] оформлювати документи на тимчасові виїзди за межі України сина [PERSON] , а саме: до Чеської Республіки, до країн ЄС, Єгипту та Туреччини та повернення на територію України до досягнення дитиною 16-річного віку. Відзив на позов відповідачем [PERSON] не подавався. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи у її відсутності. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, якихось клопотань не заявляв. При цьому [PERSON] неодноразово повідомлявся про час і місце судового розгляду, однак усі поштові відправлення поверталися до суду із відмітками або «адресат відмовився» або «адресат відсутній за вказаною адресою», а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Так, відповідно до приписів ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Хустського районного суду від 18.08.2015 (а.с.9). Від даного шлюбу народився син: [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Заочним рішенням Хустського районного суду від 06.12.2018 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.11-13). Згідно зі ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у судовому порядку підлягає захисту лише порушене, невизнане або оспорене право. І саме на позивача покладається обов`язок доводити факт порушення, невизнання або оспорення його прав відповідачем. У разі недоведеності таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позову, не залежно від його обґрунтування. У даному випадку позивач звернулася до суду із позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Пунктом 3 Правил перетинання державного кордону України громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27 січня 1995 р. N 57 передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Водночас згідно п.4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем Тобто у разі наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, той з батьків, з ким проживає дитина, не має жодних перешкод для виїзду разом з дитиною за кордон без згоди іншого з батьків, і звертатися до суду з цього приводу у такому випадку немає необхідності. Лише за відсутності відповідної заборгованості із сплати аліментів та наявності відмови іншого з батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на виїзд, виникає підстава для захисту відповідного права у судовому порядку, і при цьому такий захист відбувається у порядку спрощеного позовного провадження (п.3 ч.4 ст. 19 ЦПК України). До позовної заяви позивачем долучено судове рішення згідно якого з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина. У позовній заяві позивачем стверджується, що відповідач усунувся від обов`язку утримання дитини і позивач повністю матеріально забезпечує дитину. Водночас доказів щодо наявності чи відсутності заборгованості зі сплати аліментів та її розміру позивачем не надано. І саме у зв`язку з відсутністю таких доказів, дана справа розглядається у загальному позовному порядку (позаяк немає достатніх підстав стверджувати, що така справа підпадає під п.3 ч.4 ст. 19 ЦПК України). При цьому позивач у судове засідання не з`являлася, подавши заву про розгляд справи у її відсутності, внаслідок чого суд був позбавлений можливості звернути її увагу на вказані вище обставини, у зв`язку з чим розглядає дану справу на підставі наявних у ній матеріалів. На дамку суду, через ненадання позивачем доказів щодо відсутності у відповідача відповідної заборгованості із сплати аліментів, є недоведеною та обставина, що позивач має якісь перешкоди для виїзду з дитиною за кордон без згоди батька. А отже недоведеним є факт порушення її прав відповідачем, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Окрім того 24.02.2022 року в України на підставі указу Президента України №64/2022, введено військовий стан. У зв`язку з чим з 12.02.2022 року, виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону (п.2-3 Правил). На момент пред`явлення даного позову, як і на момент розгляду судом даної справи воєнний стан в Україні не скасовано. А отже будь-яких перешкод для виїзду з дитиною за кордон без згоди батька у період воєнного стану позивач не має. Що в свою чергу свідчить про передчасність поданого нею позову. Відтак, на думку суду позивачем подано передчасний позов і не доведено факту порушення її прав відповідачем, що є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Outcome: dismissed