Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

Представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» (далі по тексту - позивач, Страховик) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» (далі по тексту - третя особа), відповідно до якого просив стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування за завдані збитки у розмірі 27 064, 32 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270, 00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 370006/4605/0000060 (далі по тексту - Договір), предметом якого були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням, зокрема, транспортним засобом «Skoda Octavia», д.р.н. [NUMBER] (далі по тексту - застрахований автомобіль). Відповідно до вказаного Договору позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування. 28.08.2019 о 11 год. 40 хв. в м. Києві по вул. Ак. Заболотного, 148 сталась ДТП за участі трьох автомобілів «AUDI A6», д.р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , автомобіля «Skoda Octavia», д.р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Volkswagen Caddy» д.р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . ДТП сталась внаслідок порушенням водієм [PERSON] п. 13.1. ПДР України, що підтверджується постановою Голосіївського районного суду м. Києва по справі 752/18266/19 від 21.10.2019. так відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до останнього адміністративне стягнення у виді штрафу. Внаслідок ДТП застрахованому автомобілю було завдано механічних ушкоджень. 20.09.2019 потерпілий звернувся до Страховика із заявою про подію, що має ознаки страхового випадку. Позивачем було вчинено всі необхідні дії для встановлення характеру та розміру завданої автомобілю Страхувальника шкоди. Відповідно до рахунку ТОВ «Автоцентр Прага Авто на Кільцевій» № САСТ-924562 від 28.08.2019, вартість відновлюваного ремонту ТЗ «Skoda Octavia», д.р.н. [NUMBER] складає 87 634, 00 грн. Відтак позивачем було прийнято рішення про визнання вказаного випадку страховим та виплати Страхувальнику страхового відшкодування за Договором у розмірі 85 476, 31 грн. Цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СК «Альфа-Гарант», до якої і звернувся позивач за виплатою відповідного відшкодування. Так Страховик відповідача здійснив відшкодування позивачу у розмірі 58 411, 99 грн. З огляду на зазначене, позивач просив стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 27 064, 32 грн., яку позивач розрахував наступним чином: загальна вартість відновлюваного ремонту- 87 634, 00 грн., франшиза за Договором - 2 157, 37 грн., сума, відшкодована Страховиком відповідача - 58 411, 99 грн., 27 064, 32 грн. - решта, яка підлягає відшкодуванню безпосередньо відповідачем, оскільки до позивача на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» перейшло право вимоги до відповідача у порядку суброгації. Так позивач направляв відповідачу Претензію щодо досудового порядку врегулювання спору, однак вказана претензія була залишена відповідачем поза увагою, що і стало підставою для звернення позивача з позовом до суду. Від відповідача відзив не надходив. Від третьої особи пояснення не надходили 13.01.2022 ухвалою суду було відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 01.02.2022 ухвалою суду було виправлено описку в ухвалі суду від 13.01.2022. 12.07.2022 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. На електронну адресу суду направив клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Судом вживалися заходи щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином, на адресу відповідача направлялась копія ухвали про відкриття провадження по справі та судові повістки. Третя особа у судове засідання не з`явилась, причини неявки суду невідомі. Судом вживалися заходи щодо повідомлення третьої особи про дату, час та місце розгляду справи належним чином, на адресу третьої особи направлялась копія ухвали про відкриття провадження по справі та судові повістки. Відповідно до ч. 4 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України), у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно положень ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, встановив наступне. Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України). При цьому, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У судовому засіданні встановлено, що 07.02.2019 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 370006/4605/0000060, строком з 14.02.2019 по 13.02.2020, предметом якого були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням, зокрема, транспортним засобом «Skoda Octavia», д.р.н. [NUMBER] , відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування. 28.08.2019 о 11 год. 40 хв. в м. Києві по вул. Ак. Заболотного, 148 сталась ДТП за участі трьох автомобілів «AUDI A6», д.р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , автомобіля «Skoda Octavia», д.р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Volkswagen Caddy» д.р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП застрахованому автомобілю «Skoda Octavia», д.р.н. [NUMBER] було завдано механічних ушкоджень. ДТП сталась внаслідок порушенням водієм [PERSON] п. 13.1. ПДР України, що підтверджується постановою Голосіївського районного суду м. Києва по справі 752/18266/19 від 21.10.2019. Відповідно до вказаної постанови, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до останнього адміністративне стягнення у виді штрафу. У подальшому Страхувальник [PERSON] звернувся до позивача із заявою № 00315280 про подію, що має ознаки страхового випадку. За результатами огляду застрахованого автомобіля було складено Акт огляду ТЗ від 28.08.2019. Позивач пояснив, що відповідно до рахунку № САСТ-924562 від 28.08.2019, складеного ТОВ «Автоцентр Прага Авто на Кільцевій» на підставі ремонтної калькуляції № 00315280, вартість відновлюваного ремонту з ПДВ складає 87 634, 00 грн. Відтак позивачем було прийнято рішення про визнання вказаного випадку страховим. 24.09.2019 Страховиком затверджено Страховий акт № 315280, відповідно до якого останнім було прийнято рішення про виплату суми страхового відшкодування за Договором страхування № 370006/4605/0000060 від 07.02.2019 у розмірі 85 476, 31 грн. (з вирахуванням суми 2 157, 69 грн.). Вказана обставина також підтверджується копією платіжного доручення № 110222 від 25.09.2019. Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 3 ст. 30 Закону України «Про страхування», при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування, розмір якого визначається умовами договору. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування при настанні страхового випадку. Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СК «Альфа-Гарант» на підставі Полісу № АМ9892373 від , позивач звернувся до Страховика відповідача із заявою № 26015 на виплату страхового відшкодування. Відповідно до платіжного доручення № 3986 від 25.10.2019, Страховиком відповідача було виплачено позивачу суму страхове відшкодування у розмірі 58 411, 99 грн. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказує, що зазначена сума не покрила виплачене позивачем страхове відшкодування потерпілій особі, а тому останній звернувся з претензією № 26015 від 13.03.2020 до відповідача, відповідно до якої просив сплатити на свій рахунок грошові кошти у розмірі 27 064, 32 грн. Вказану суму, згідно пояснень, наданих у позовній заяві, позивач розрахував наступним чином: загальна вартість відновлюваного ремонту- 87 634, 00 грн., франшиза за Договором - 2 157, 37 грн., сума, відшкодована Страховиком відповідача - 58 411, 99 грн., 27 064, 32 грн. - решта, яка підлягає відшкодуванню безпосередньо відповідачем, оскільки до позивача на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» перейшло право вимоги до відповідача у порядку суброгації. Оскільки відповідач вказану суму коштів не сплатив позивачу, останній звернувся до суду з вказаним позовом. Судом також враховано, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідний правовий висновок зробив ВС в своїй постанові від 04.07.2018 по справі № 755/18006/15-ц. За таких обставин, матеріали справи не містять доказів того, що у відповідача як у винної особи виник обов`язок щодо сплати зазначеної суми, оскільки виплачена позивачем сума страхового відшкодування не перевищує ліміт відповідальності Страховика відповідача. При цьому, сам позивач як Страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 Закону має право реалізувати право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом саме до Страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність, тобто до Страховика відповідача. Також позивачем не надано жодних обґрунтувань з приводу того, у зв`язку з чим Страховиком відповідача було виплачено суму страхового відшкодування не у повному обсязі, що також не дає можливості суду установити виникнення обов`язку у відповідача щодо сплати зазначеної суми на користь позивача. З огляду на зазначене, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed