Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-11 00:00:00

29 грудня 2021 року Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради здав на пошту позов, в якому вказує, що рішенням Зарічного районного суду м. Сум від 10 грудня 2008 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] . На підставі довідки ДВС про ухилення [PERSON] від сплати аліментів і заяви [PERSON] останній була призначена тимчасова державна допомога на сина, яка виплачувалася щомісяця з 01 жовтня по 31 грудня 2015 року. Розмір виплаченої допомоги становить 1309 грн. 50 коп. Посилаючись на викладені обставини, Департамент просив стягнути з [PERSON] на свою користь 1309 грн. 50 коп. виплаченої тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 18 січня 2022 року відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 16 лютого 2022 року до суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву, в якому він вказує, що позивачем пропущено строк на звернення з позовом до суду, а тому просив відмовити в задоволенні позову. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 25 травня 2022 року справу передано за підсудністю до Білопільського районного суду Сумської області. 17 червня 2022 року справа надійшла до Білопільського районного суду Сумської області та ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 20 червня 2022 року її прийнято до провадження і призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради Шматко О.А. позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а. с. 5). Рішенням Зарічного районного суду м. Сум від 10 грудня 2008 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/5 частини всіх видів доходів (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 26 червня 2008 року до досягнення дитиною повноліття (а. с. 7). Як вбачається з довідки ВДВС Сумського міського управління юстиції від 02 жовтня 2015 року на виконання вказаного вище рішення Зарічним районним судом м. Сум видано виконавчий лист, на підставі якого відкрите виконавче провадження, яке перебуває на виконанні у вказаному відділі виконавчої служби. У період з 01 квітня 2015 року по 30 вересня 2015 року [PERSON] аліменти не отримувала (а. с. 8). 12 жовтня 2015 року [PERSON] звернулася до Управління соціального захисту населення Сумської міської ради із заявою про призначення тимчасової державної допомоги дітям (а. с. 4). Рішенням Управління соціального захисту населення Сумської міської ради від 15 жовтня 2015 року [PERSON] призначена тимчасова державна допомога на дитину [PERSON] , [INFO] , батько якого ухиляється від сплати аліментів, на період з 01 жовтня 2015 року по 31 березня 2016 року в сумі 436 грн. 50 коп. (а. с. 9). Розпорядженням Управління соціального захисту населення Сумської міської ради від 12 січня 2016 року [PERSON] з 01 січня 2016 року припинена виплата тимчасової державної допомоги на дитину (а. с. 10). 05 листопада 2021 року заступником директора Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради прийнято розпорядження про стягнення з [PERSON] виплаченої тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, з 01 жовтня по 31 грудня 2015 року (а. с. 11). Згідно з розрахунком розмір виплаченої допомоги з 01 жовтня по 31 грудня 2015 року становить 1309 грн. 50 коп. (а. с. 12). З довідки Ковпаківського відділу державної виконавчої служби м. Суми від 23 лютого 2022 року №6203 вбачається, що остання сплата [PERSON] за виконавчим документом про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] відбулася у вересні 2018 року в сумі 574 грн. 99 коп. (а. с. 41). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 8 ст. 181 СК України, у редакції, чинній на час звернення до органів соціального захисту населення, якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога, яка не може бути меншою ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Механізм надання вказаної тимчасової допомоги визначений «Порядком призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання (перебування) їх невідоме», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року №189. Відповідно до пункту 12 вказаного Порядку, якщо виникла можливість стягнення аліментів з одного з батьків, виявлено, що один з батьків може утримувати дитину або місце проживання (перебування) одного з батьків встановлено, у зв`язку з чим можливе стягнення з нього коштів на утримання дитини, орган соціального захисту населення звертається до суду із заявою про стягнення суми сплаченої тимчасової допомоги. Стягнуті кошти зараховуються до державного бюджету. Оскільки позивач надавав тимчасову державну допомогу, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими. У відзиві на позовну заяву та в судовому засіданні відповідач просив застосувати строк позовної давності до вимог позивача. Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові (частини третя, четверта статті 267 ЦК України). Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі №441/569/17. У судовому засіданні встановлено, що виплату було призначено до 31 березня 2016 року, припинено 01 січня 2016 року, а позов здано на пошту 29 грудня 2021 року. У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що позивач пропустив строк позовної давності, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 серпня 2019 року в справі №130/1881/16-ц, від 01 серпня 2018 року в справі №639/1384/17. Доводи представника позивача про те, що на даний час ще не закінчився строк позовної давності, оскільки Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX Прикінцеві та Перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, є безпідставними, оскільки станом на 02 квітня 2020 року, тобто на дату набрання чинності зазначеним законом строк позовної давності вже закінчився. Довідка Ковпаківського ВДВС від 23 лютого 2022 року, з якої вбачається, що у вересні 2018 року відповідач востаннє сплатив 574 грн. 99 коп. аліментів за виконавчим документом, також не свідчить про те, що Департаментом не пропущено строк позовної давності, оскільки з неї вбачається, що [PERSON] лише сплачував аліменти, які з нього стягнуті рішенням суду, а не погашав виплачену заборгованість за тимчасовою державною допомогою. Посилання представника Департаменту на п. п. 10, 12 Порядку також є безпідставними, оскільки в зазначених пунктах мова йде лише про підстави припинення виплати тимчасової допомоги і вони не пов`язані з виникненням права на звернення з відповідним позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed