Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить стягнути із відповідачів заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 12459,96 грн та вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що сторони перебувають у договірних відносинах відповідно до договору приєднання. Позивач належним чином виконав умови договору. Відповідачі зобов`язались своєчасно сплачувати вартість за отримані послуги з централізованого опалення, однак таких не виконують у зв`язку із чим утворилась заборгованість. Окрім цього, просить вирішити питання про розподіл судових витрат, згідно з ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідачем-1 подано відзив на позов, який містить заперечення на нього. Наводить аргументи про те, що позовна заява підписано неуповноваженою особою щодо частини позовних вимог до 01 травня 2018 року. Відсутні докази того, що відпоідач-1 є співвласником квартири [ADDRESS] . Натомість, власником 2/3 спірної квартири є її батько, опікуном якого є [PERSON] . Вважає, що належним відповідачем є лише її батько в особі опікуна. Разом із тим, наявні підстави для застосування строку позовної давності до правовідносин, які виникли станом до 01 травня 2018 року. Позивачем подано до суду відповідь на відзив, де наводить наступні пояснення. Директор підприємства уповноважений на підписання позовних заяв від імені підприємства, що підтверджено п. 8 довіреності, яка містить у матеріалах справи. Строк позовної давності необхідно застосувати з березня 2017 року до 01 травня 2018 року. Залучити співвідповідачем [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] 31 січня 2022 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 07 червня 2022 року ухвалою суду залучено у справі співвідповідача [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] . 29 червня 2022 року ухвалою суду витребувано у Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» відомості, що підтверджують право власності/користування об`єктом нерухомості за адресою: [ADDRESS] . Представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Разом із тим, просить стягнути заборгованість із відповідача-2 за період з 01 травня 2018 року у сумі 10157,66 грн. Відпоідачем-1 продано до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Додано копії квитанції про сплату заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги у відповідності до 1/3 частки у праві власності на спірну квартиру. Відповідачем-2 не подано відзиву, який би містив заперечення на позов. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін з урахуванням поданих заяв, а відтак згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] . За [PERSON] зареєстровано 58/75ч та 34/300ч, а за [PERSON] 34/300. У цій квартирі зареєстровано дві особи. Дані обставини підтверджено правовстановлюючими документами, довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 31 січня 2022 року № 78524834, які містяться у матеріалах справи. Відповідно до рішення Подільського районного суду м. Києва від 03 червня 2014 року, яке набрало чинності 06 серпня 2014 року (справа № 758/12370/13-ц), за позовом [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] щодо порядку користування спірною квартирою убачається, що відповідачу [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/3 частина спірної квартири, а [PERSON] - 2/3 частини квартири, а тому в силу ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Отже, співвласники є індивідуальними споживачами житлово-комунальних послуг за адресою - [ADDRESS] . ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» визначено обов`язковим виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання для житлових будинків комунальної форми власності згідно Закону України № 1198-VІІ від 10 квітня 2014 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» з 01 липня 2014 року. 11 жовтня 2018 року між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» укладено Договір про відступлення права вимоги № 602-18, відповідно до якого ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило, а КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло права грошової вимоги до споживачів теплової енергії, комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, в частині їх зобов`язання перед кредитором оплати неустойки (пеня та/або штраф), 3% річних, інфляційні нарахування, судові та інші витрати, витрати на адвокатські послуги, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень, що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладання цього договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачами обов`язків з оплати спожитої теплової енергії та/або комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та є предметом судового розгляду або підтверджені судовими рішеннями, як такі, що підлягають стягненню із споживачів (а.с. 44). Згідно додатку № 1 до Договору про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18 від 11 жовтня 2018 року до переліку споживачів послуг централізованого опалення та зобов`язань, право вимоги яких відступається, увійшла [PERSON] , яка є споживачем послуг з централізованого опалення за вищевказаною адресою. Пропозицію укласти договір (оферту), що містить істотні умови договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води опубліковано 28 березня 2018 року в газеті «Хрещатик» за № 34. Відповідно до умов оферти договір послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води є договором приєднання (далі - договір). Цей договір вважається акцептованим усіма споживачами, які у встановленому порядку не надали заперечення щодо його умов. Таким чином, оскільки зазначений договір є публічним та договором приєднання, то відповідно відповідач приєднався до умов такого шляхом фактичного користування такими послугами. Отже, між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються нормами спеціального законодавства та умовами договору. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1.1 договору виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води згідно з діючими нормативами, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. Згідно з п. 14 цього договору розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так, ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається, суд зазначає, що позивач належним чином виконав умови договору, адже у строки та в порядку надав споживачеві погоджені між ними послуги за зазначеною вище адресою споживання. У зв`язку з неналежним виконання відповідачами своїх зобов`язань за договором у них виникла заборгованість, яка у відповідності до розрахунків заборгованості становить: за спожиті послуги з централізованого опалення за період з 01 липня 2015 року до 01 травня 2018 року у розмірі 2302,30 грн; за спожиті послуги з централізованого опалення за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 10157,66 грн. Будь-яких доказів на спростування розрахунків заборгованості від 01 грудня 2021 року за період з 01 травня 2018 року по жовтня 2021 року та за період з 01 липня 2015 року по 31 березня 2022 року відповідачами не надано, такі не оскаржувались, а відтак є чинними, а тому приймається судом до уваги. Разом із тим, відповідачем-1 надано до суду квитанції про добровільну оплату за надані послуги з централізованого опалення за жовтень 2019 року у сумі 2320,00 грн (дата проведення 07 грудня 2019 року), за травень 2020 року у сумі 2320,00 грн (дата проведення 06 червня 2020 року), за червень 2021 року у сумі 500,00 грн (дата проведення 07 серпня 2021 року), за вересень 2021 року у сумі 900,00 грн (дата проведення 12 жовтня 2021 року). Загальна сума сплати 6040,00 грн. Дані обставини підтверджено також розрахунком заборгованості від 01 грудня 2021 року за період з 01 травня 2018 року по жовтня 2021 року. Відтак, відповідач-1 вважає, що свої зобов`язання за оплату за послуги з централізованого опалення з урахування 1/3 частки у праві власності на спірну квартиру за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року виконує належним чином. Отже, суд установив, що відповідач-1 вчиняв дії щодо здійснення платежів за спожиті послуги періодично, хоч із порушенням щомісячної системи оплати послуг. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховний Суд від 01 вересня 2020 року (справа № 352/2163/13-ц) в разі належності квартири декільком особам на праві спільної сумісної або спільної часткової власності, позовні вимоги мають бути пред`явлені до кожного з них про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірах, що відповідають їх часткам у праві спільної сумісної/часткової власності на квартиру. Суд повторно зазначає, що оскільки квартира належить на праві спільної власності двом особам, то вони зобов`язані як споживачі послуг та співвласники квартири сплачувати вартість наданих та спожитих послуг у дольовому порядку пропорційно їх часткам у праві власності. Повертаючись до аналізу поданого відповідачем розрахунку заборгованості від 01 грудня 2021 року суд установив, що за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року нараховано за послуги з централізованого опалення 16100,50 грн, коригування суми -97,16 грн, оплачено споживачем 6040,00 грн, заборгованість 10157,66 грн. Відтак, у дольовому порядку пропорційно їх часткам у праві власності [PERSON] повинна була сплатити заборгованість за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року у сумі 5399,27 грн (що становить 1/3 її частки у праві спільної власності), а [PERSON] у сумі 10798,44 грн (що становить 2/3 його частки у праві спільної власності). Відтак, оскільки відповідачем-1 сплачено у розмірі 6040,00 грн, а тому заборгованість [PERSON] у сумі 10157,66 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 41 ЦК України правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Аналогічна норма міститься у ст. 67 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 72 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про збереження та використання майна підопічного в його інтересах. Судом встановлено, що [PERSON] визнаний судом недієздатним та над ним встановлено опіку та призначено опікуна [PERSON] , що підтверджено судовим рішенням від 03 червня 2014 року № 758/121370/13-ц. Таким чином, суд прийшов до переконання про те, що оскільки відповідач-1 здійснив оплату за послуги з централізованого опалення за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року, з урахуванням дольового порядку пропорційно її частці у праві спільної власності, а відтак з відповідача-2 необхідно стягнути на користь позивача заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року у сумі 10157,66 грн, відмовивши у цій частині вимог до відповідача-1. Щодо частини позовної вимоги за період до 01 травня 2018 року, суд прийшов до наступного. Відповідачем-1 подано до суду заяву про застосування строків позовної давності, яка викладена у відзиві на позов. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст. 256 ЦК України). Відповідно до частини першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. У частині першій статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року. Дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021 року. З урахуванням епідемічної ситуації в регіоні з 19 грудня 2020 р. до 31 серпня 2021 р. на території України установлено карантин згідно з Постановами КМ України № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1100 від 11.11.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021 року. Оскільки з 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, слід визнати таким, що пропущений позивачем трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості до березня 2017 року. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за період з квітня 2017 року до 01 травня 2018 року трирічний строк позовної давності не пропущений оскільки на час подання позовної заяви в квітні 2021 року такий строк був продовжений вищевказаним Законом. За договором про відступлення права вимоги від 11 жовтня 2018 року № 602-18, позивачу відступлена право вимоги до відповідача за період з 01 липня 2015 року до 01 травня 2018 року за послуги централізованого опалення на суму 2302,30 грн, що підтверджено матеріалами справи. При цьому з урахуванням вищевказаних вимог законодавства, позивачем пропущений трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за період з липня 2015 року до березня 2017 року. Попри те, у цей період споживачем внесено оплату за отримані послуги з централізованого опалення у розмірі 260,00 грн, субсидія у сумі 10242,62 грн. Заборгованість у розмірі 2302,30 грн утворилась станом до 01 травня 2018 року, тобто у межах строку позовної давності, що підтверджено розрахунком заборгованості за період з 01 липня 2015 року по 31 березня 2022 року. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про те, що у заяві відповідача-1 про застосування строку позовної давності відмовити. Отже, з урахуванням наведених вище норм права, суд прийшов до переконання про те, що з урахуванням часток співвласників у праві власності на спірну квартиру, з відповідача-1 на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за період з 02 квітня 2017 року до 01 травня 2018 року у розмірі 767,43 грн, а з відповідача-2 у сумі 1634,86 грн, а вимогу позивача задовольнити. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про те, що позов підлягає до часткового задоволення. Інші доводи відповідача-1 суд не бере до уваги, адже такі не стосується предмету доказування. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 2481,00 грн, що підтверджено платіжним дорученням, яке міститься у матеріалах справи. Також понесено витрати за отримання інформації необхідної для розгляду справи у розмірі 33,00 грн. Таким чином, з відповідача-1 на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 152,83 грн та витрати за отримання інформації необхідної для розгляду справи у сумі 16,50 грн. У відповідності до п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» законний представник недієздатних осіб з інвалідністю звільнений від сплати судового збору. Оскільки у суд відсутні дані щодо інвалідності [PERSON] , а відтак з відповідача-2 на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 2328,17 грн та витрати за отримання інформації необхідної для розгляду справи у сумі 16,50 грн.

Outcome: partial