Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 24.08.2019 р. близько 23 год. 30 хвил. в Харківській області Первомайському районі поблищу с. Шульське відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій мотоцикл «МТ-10» р/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] (відповідач) скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , в результаті чого [PERSON] помер на місті події. Відповідальність відповідача не була застрахована; кримінальне провадження постановою слідчого закрито (ЄДРПОУ 12019220000001241) на підставі п. 2 ч. 1 ст. 286 КПК України. Позивач, посилаючись на ч. 5 ст. 1187 ЦК України, відповідно до якої особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, та ч. 2 вказаної статті, відповідно до якої шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, просить суд врахувати відсутність доказів на підтвердження непереборної сили або умислу потерпілого, та стягнути 100\~000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю брата. Відповідач позов визнав частково, в розмірі 50\~000,00 грн. (в частині стягнення моральної шкоди), в частині витрат на професійну правничу допомогу відповідач позов не визнав. Відповідно до відзиву відповідача на позовну заяву (а.с. 52-57) відповідач має на утриманні доньку [PERSON] , [INFO] , а його дружина [PERSON] не працює, має ряд захворювань, потребує проведення операції, у зв`язку з чим матеріальний стан відповідача є важким. На переконання відповідача, позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння їй моральних страждань або втрат немайнового характеру в розмірі, зазначеному в позовній заяві, не надано доказів обґрунтування розміру моральної шкоди. Відповідач просив врахувати, що він відшкодував майнову шкоду позивачу, про що остання надала письмову розписку. Заперечуючи проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу, відповідач просив врахувати відсутність доказів на підтвердження укладення позивачем із адвокатом Кравченком М.В. договору про надання юридичних послуг, долучено до позову лише свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та ордер, не наведені розрахунки витрат адвоката на суму в 10\~000,00 грн., також не надано доказів на підтвердження понесення позивачем таких витрат. Позивач не скористалася правом надання відповіді на відзив на позовну заяву. В окремо поданій суду заяві представник позивача просив суд про розгляд справи у його відсутності. Відповідач не скористався правом брати участь у судових засіданнях. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, 24.08.2019 р. близько 23 год. 30 хвил. в Харківській області Первомайському районі поблищу с. Шульське відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій мотоцикл «МТ-10» р/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] (відповідач) скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , в результаті чого [PERSON] помер на місті події (а.с. 41, 20). Позивач є рідною сестрою померлого гр. [PERSON] , батьки [PERSON] померли у 2006 році, позивач була призначена піклувальником над неповнолітнім братом [PERSON] (а.с. 23, 24, 25). Постановою старшого слідчого відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області Буцької Н.М. віл 15.02.2021 р. кримінальне провадження №12019220000001241 від 24.08.2019 р. закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (а.с. 41-42). Відповідно до вказаної постанови слідчого дорожньо-транспортна пригода мала місце за наступних обставин: 24.08.2019 р. [PERSON] близько о 23 год. 30 хвил., керуючи мотоциклом МТ - 1036 р/н [NUMBER] , рухався по автодорозі між с. Шульське с. Краснопалівка Первомайського району Херсонської області зі швидкістю близько 20 км/год. Мотоцикл був в технічно справному стані, рухався з ближнім світлом фар. Рухаючись по проїжджій частині, він побачив пішохода, який лежав на проїжджій частині та скоїв на нього наїзд. До наїзду гальмування не застосував. Після наїзду зник з місця пригоди. На момент пригоди міське освітлення відсутнє, проїжджа частина горизонтального профілю, покриття дороги асфальтобетонне, проїжджа частина суха (а.с. 41-41 звор.). Позивач не оскаржувала постанову про закриття кримінального провадження. Згідно з вказаною постановою дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення пішоходом [PERSON] п.п. 4.14 (а), 4.14 (г), 4.14 (ґ) Правил дорожнього руху України, які перебувають у причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою. Як встановлено судом, відповідач одружений, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 60), дружина відповідача має захворювання попереково-крижового відділу хребта (а.с. 62), відповідач є батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 61). 22.09.2019 р. позивач в складеній розписці повідомила про отримання від відповідача на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої загибеллю брата, 10\~000,00 грн., в якій також зазначила про відсутність претензій до [PERSON] з приводу дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24.08.2019 р. (а.с. 59). Між сторонами у цій справі існує спір з приводу розміру відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті загибелі брата позивача під час дорожньо-транспортної пригоди 24.08.2019 р. Процесуальні дії у справі: -ухвалою суду від 15.06.2022 р. цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, прийнята до розгляду. Вказана справа передана за підсудністю до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська на підставі розпорядження Голови Верховного Суду від 06.04.2022 р. №16/0/9-22. Правовідносини між учасниками справи виникли із відшкодування моральної шкоди, яка завдана загибеллю брата в результаті дорожньо-транспортної пригоди, та регулюються ч. 1 ст. 1, ст.ст. 11, 14, 23, ч. 1 ст. 509, ст.ст. 1166, 1167, 1187 ЦК України. Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову частково, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України). Моральна шкода\~- це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За загальним правилом відповідальність несе особа, яка завдала шкоди (ст. 1166 ЦК України). В той же час, згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Підстави відповідальності за моральну шкоду визначені у статті 1167 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Стаття 1167 ЦК України передбачає випадки, коли цивільно-правова відповідальність може наставати і за відсутності вини. Відповідальність, яка не залежить від вини правопорушника, називають підвищеною, маючи на увазі не збільшення розміру, а її більшу суворість порівняно з відповідальністю, що настає за типових умов відповідальності. Цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована. У справі №216/3521/16-ц від 01.09.2020 р. Велика Палата Верховного Суду постановила: «Виходячи з положень ст. 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Виходячи з вищенаведеного, саме на відповідача покладений обов`язок відшкодування завданої моральної шкоди позивачу. Щодо розміру відшкодування моральної шкоди, то, визначаючи в цій справі розмір відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги обставини, за яких настала смерть потерпілого гр. [PERSON] , коли останній лежав на проїзній частині та відповідач (цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована), бачив, що на проїзній частині лежить, не рухаючись, людина, втім, не застосував гальмування, здійснив наїзд та ще й зник з місця пригоди. Суд не погоджується із доводами відповідача щодо того, що позивач не надала доказів на підтвердження спричинення їй моральної шкоди. Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватна дійсним стражданням людини, коли з життя пішла рідна людина (рідний брат), тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Щодо складеної позивачем 22.09.2019 р. розписки про отримання 10\~000,00 грн. на відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої діями [PERSON] , які потягли смерть брата позивача, то 10\~000,00 (десять тисяч) грн. не може бути розумною та справедливою сумою відшкодування одразу майнової та моральної шкоди особі, завданої смертю людини. Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 ЦК України). Справедливість та розумність є загальними засадами цивільного законодавства. Співставляючи обставини дорожньо-транспортної пригоди та обставини даної цивільної справи, вочевидь, порушення прав позивача з боку відповідача, та, на переконання суду, присудження до відшкодування моральної шкоди в розмірі 100\~000,00 грн. відповідатиме таким загальним засадам цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність. Доводи відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву (зокрема, фінансовий стан, сімейний стан), не спростовують зазначених вище висновків суду. Розподіл судових витрат. Щодо вимоги позову про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10\~000,00 грн., то для суду відсутні підстави для її задоволення, виходячи з наступного. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу суд враховує, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то для суду наявні підстави для стягнення таких витрат. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Зазначений обов`язок з боку позивача не виконаний: суду не надані докази на підтвердження понесених позивачем витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою, якими могли бути документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Оскільки витрати на правову допомогу документально не підтверджені та не доведені, підстави для стягнення 10\~000,00 грн. відсутні. Щодо судового збору, то правові засади справляння судового збору, коло платників, об`єкт та розмір ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VІ в редакції, чинній на момент подання позовної заяви. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняютьс я позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. За ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виходячи з вищенаведеного, витрати в розмірі 1 000,00 грн. (1% від ціни позову) компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial