Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-20 00:00:00

25.02.2022 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на квартиру, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що 09 грудня 1999 року він уклав договір купівлі - продажу № 4764 з [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] , який було посвідчено Первомайською філією Південної товарної біржі. Предметом зазначеного договору купівлі-продажу являлася квартира [ADDRESS] . Після укладення між [PERSON] та продавцями, договору купівлі-продажу нерухомого майна за № 4764 від 09.12.1999 року в Первомайському МБТІ [PERSON] здійснив державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно. На даний час позивачу необхідно здійснити перереєстрацію права власності на спірну квартиру в відповідних органах з прав реєстрації права власності на нерухоме майно та йому було повідомлено, що правовстановлюючий документ на спірну квартиру в силу норми ст. 657 ЦК України є недійсним. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права, у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно п.4 Заключних та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 р., який діє з 01.01.2004 р. ст. 5 ЦК України 2003 р. Положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли та продовжують існувати після набрання ним чинності. Частиною 3 ст. 5 ЦК України визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. На правовідносини, які виникли у 1990 році з приводу договору купівлі-продажу нерухомого майна, розповсюджуються вимоги ст.ст. 224, 247 ЦК УРСР 1963 року, чинного на час виникнення цих правовідносин. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти майно і оплатити певну грошову суму. Аналогічна позиція міститься в ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Позивач вважає, ще сторони виконали всі умови договору, передбачені ст. 655 ЦК України, а про вимоги ст. 657 ЦК України до їх відома доведені не були. В нотаріальній конторі договір купівлі - продажу переоформити можливості немає, через незалежні від нього обставини, про що було отримано роз`яснення в нотаріальній конторі. Згідно норми ст. 224 ЦК УРСР в редакції 1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Аналогічні положення містяться а ст. 655 ЦК України. Вважає, що сторони виконали всі умови договору, передбачені ст.224 ЦК УРСР в ред. 1963 р. В нотаріальній конторі договір купівлі-продажу переоформити можливості немає, тому тільки суд своїм рішенням може визнати за [PERSON] , право власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до Звіту про незалежну оцінку вартість спірного житлового будинку з надвірними спорудами становить 105300 грн. На даний час позивач не може повною мірою розпорядитися належною йому квартирою, а тому змушений звернути за захистом своїх інтересів до суду. Представник позивача надала суду заяву з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачі про час і місце слухання справи оповіщені відповідно до вимог ст. 128, 130 ЦПК України, в тому числі через оголошення на веб-порталі судової влади України. Заяв про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило. Відзив на позов не надали. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. В судовому засіданні був встановлений факт укладення 09.12.1999 р. між [PERSON] та [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] , договору купівлі-продажу квартири по [ADDRESS] (а.с.8). Даний договір було зареєстровано 09 грудня 1999 року на Первомайській філії Південної Товарної Біржі за № 4764, відповідно до вимог Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року. Згідно вище вказаного договору відповідачі передали, а [PERSON] прийняв в управління та користування спірну квартиру, сплативши іншій стороні договірну вартість в розмірі 8832 грн., що є доказом про того, що сторони на момент укладення договору досягнули згоди щодо істотних умов договору. Нотаріальне посвідчення договору неможливе через те, що право власності на квартиру зареєстроване в Первомайському МБТІ за позивачем (а.с. 9). Згідно ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на той час, угода може бути визнана дійсною, якщо вона фактично відбулась. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 332 ЦК України право власності на нерухоме майно, якщо відповідно до закону таке право підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Обов`язковість державної реєстрації прав на нерухоме майно передбачена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-ІV. Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 року № 553) передбачені умови, підстави та процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. З урахуванням наведеного позовні вимоги позивача є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved