Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-24 00:00:00

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в гарячій воді. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Концерн „Міські теплові мережі" у період з 01.10.2014 по 30.09.2016 надав послугу з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] на загальну суму 2072,16 грн. Споживачем [PERSON] за вказаний період не здійснено оплату за надані послуги. Згідно довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вказана квартира належить [PERSON] . Згідно ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу України, власник квартири приватного житлового фонду зобов`язаний оплачувати комунальні послуги. Пунктом 18 „Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення ", затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 р. за № 630 зазначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7, ЗУ „Про житлово-комунальні послуги", п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Станом на 21.12.2020 сума накопиченої непогашеної заборгованості за послугу з централізованого опалення за вказаний період складає 2072,16 грн., що підтверджується відповідним розрахунком, і яку Концерн «МТМ» просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2019 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення суду, задоволено частково. Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі № 331/5156/18 від 09.11.2018 р. за позовом Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, скасоване. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено розгляд справи у підготовче судове засідання, яке відбудеться в приміщенні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя 20.02.2020 року 09 годині 00 хвилин. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17.01.2022 року справу призначено до слухання на 15.04.2022 року на 09 год. 00 хв. В судовому засіданні представник Концерну «МТМ» позов підтримала, наполягала на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. [PERSON] надала суду письмовий відзив в якому зазначила, що заборгованість у сумі 2072,16 гривень послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води виникла не одночасно. Позивач здійснював нарахування щомісячно, відповідно обов`язок щодо сплати нарахованих сум виникав у наступному за звітним місяці. Перебіг позовної давності розпочинається щодо кожного платежу окремо. Із позовом до суду Концерн «МТМ» звернувся 07 вересня 2018 року. На дату звернення строк позовної давності сплив щодо заборгованості, яка виникла до 07 вересня 2015 року. Факт звернення з позовом зупинив перебіг строку позовної давності лише до тієї частина заборгованості, яка виникла після 07 вересня 2015 року. Ті платежі, які надходили на оплату послуг, не переривають перебігу строку позовної давності щодо платежів по яким заборгованість виникла до 07.05.2015 року, оскільки вони сплачені по конкретно нарахованим сумам. Таким чином, строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за період з жовтня 2014 року по 06.09.2015 року є таким, що сплив. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.10.2012 року вона є власницею лише 1/3 частини квартири. Отже, вона є неналежним відповідачем по цій справі щодо 2/3 частини суми заборгованості. В судове засідання, призначене на 25.07.2022 р. відповідачка [PERSON] не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. Суд, заслухавши пояснення представника Концерну „Міські теплові мережі" , вивчивши надані письмові докази, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що Концерном „Міські теплові мережі" у період з з 01.10.2014 по 30.09.2016 надана послуга з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] на загальну суму 2072,16 грн. Вказане підтверджується розрахунком суми нарахувань, оплат та накопиченої заборгованості (а.с. 73 ). Згідно з довідкою щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, особовий рахунок № [NUMBER] оформлений на [PERSON] (а.с.5). Згідно довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 187395700 щодо об`єкта нерухомого майна, 2/3 квартири за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.74). Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Статтею 67 ЖК України встановлено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Фактичне отримання споживачем [PERSON] послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за вказаний у позові період підтверджено матеріалами цивільної справи справи та не заперечується відповідачкою. Що стосується застосування строку позовної давності до заявлених вимог, то слід зазначити наступне. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Частинами 1, 5 ст.261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно з ч.1 ст.260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Частинами 1, 2 ст.264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. В силу ч. 2 статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Положеннями ЦПК України встановлено право позивача звернутися до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання протягом трьох років з моменту, коли позивач дізнався про порушення свого права. Згідно із пунктом 38 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830, споживач здійснює оплату за спожиту послугу щомісяця в порядку та строки, визначені договором. З огляду на зазначене, оскільки положеннями чинних нормативно-правових актів встановлено обов`язок споживача вносити плату за надані послуги з централізованого теплопостачання та постачання гарячої води щомісячно, про порушення свого права на отримання плати за надані послуги позивач дізнавався кожного наступного місяця за місяцем, за який було нараховано оплату за надані послуги. Позовну заяву концерном «МТМ» подано до суду 07.09.2018 р. та заявлено вимоги щодо стягнення суми заборгованості з 01.10.2014 р. по 30.09.2016 р. [PERSON] заявлено про застосування строків позовної давності. Згідно розрахунку суми позову (а.с. 73 ) відповідачкою в період з жовтня 2014 р. по вересень 2016 року щомісячно здійснювалась часткова оплата за послуги Концерну «МТМ». Таким чином, за вказаний період споживачем [PERSON] здійснювались дії, які свідчать про визнання боргу, а тому, з неї на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за комунальні послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води надані Концерном «МТМ» за період з 01.10.2014 по 30.09.2016 на загальну суму 2072,16 грн. Стосовно твердження відповідачки про те, що вона є неналежним відповідачем по справі щодо 2/3 частини суми заборгованості, суд зауважує наступне. Як слід з матеріалів справи, [PERSON] народилася [INFO] , отже в період з 01.10.2014 по 30.09.2016 року була неповнолітньою (а.с.33). Відносини щодо майна неповнолітніх осіб визначаються нормами сімейного законодавства. Неповнолітнім особам може належати будь-яке майно, яке відповідно до закону є об`єктом права приватної власності фізичних осіб. Проте, будучи власниками, неповнолітні не здатні здійснювати свої права самостійно, оскільки мають неповну цивільну дієздатність (ст. 32 ЦК України). В силу вимог ст. 64 ЖК УРСР обов`язок оплати житлово-комунальних послуг несуть повнолітні особи, в тому числі батьки за своїх неповнолітніх дітей. Тому, неповнолітня особа, яка має неповну цивільну дієздатність не може нести цивільну відповідальність за несплату послуг з централізованого опалення які, в свою чергу, мають оплачувати її батьки. На підставі викладеного та

Outcome: approved