Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

Позивач звернувся\~до Приморського\~районного суду\~м.\~Одеси з\~позовом до\~до [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~третя особа,\~що не\~заявляє самостійних\~вимог на\~предмет спору:\~Одеська універсальна\~товарна біржа\~«ДЖІП»,\~про визнання\~дійсним договору\~купівлі-продажу\~майна. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 16 січня 1995 року між [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] , яка в свою чергу діяла від свого імені та від імені неповнолітньої на час укладення договору [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , з іншої, було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Даний договір був зареєстрований на Одеській універсальній товарній біржі «Джіп»"за № 95/0110 від 16 січня 1995 року. В подальшому зазначений договір був зареєстрований в ОМБТІ 10 вересня 1993 року та вчинено запис у реєстрову книгу № 24 пр. стор. 105 під реєстровим № 345. Сторони даного договору купівлі-продажу домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується даним письмовим договором, і відбулося повне виконання даного договору, а саме, [PERSON] прийняв майно та сплатив за нього відповідну за договором суму, про що свідчать п. 6 вказаного Договору. [INFO] [PERSON] помер, про що було зроблений відповідний актовий запис. [PERSON] є єдиним, спадкоємцем [PERSON] . 19 травня 2021 [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Ріти Юріївни із заявою про відкриття спадщини. Нотаріус пояснила, що документи, що підтвердження права власності на спадкове майно - квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , саме договір № 95/0110 купівлі продажу нерухомого майна від 16 січня 1995 року не відповідає вимогам законодавства, а тому позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права на спадщину.. Ухвалою від 14.09.2021 року по справі відкрито спрощене провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання. У судове засідання 06 липня 2022 учасники справи не з`явилися. Відповідачі сповіщені про час, дату і місце розгляду справи належним чином. Також відповідачів було сповіщено шляхом розміщення Оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування) місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 16 січня 1995 року між [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] , яка в свою чергу діяла від свого імені та від імені неповнолітньої на час укладення договору [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , з іншої, укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Даний договір був зареєстрований на Одеській універсальній товарній біржі «Джіп» за № 95/0110 від 16 січня 1995 року. В подальшому зазначений договір був зареєстрований в ОМБТІ 10 вересня 1993 року та вчинено запис у реєстрову книгу № 24 пр. стор. 105 під реєстровим № 345. Згідно із ст. 1 Закону України "Про товарну біржу", діяльність товарної біржі здійснюється у відповідності з цим Законом та діючим законодавством України, статутом біржі, правилами біржової торгівлі. Розділом 4 Закону України "Про товарну біржу" визначені основні принципи правил ведення біржової торгівлі та здійснення біржових операцій, якими, зокрема, встановлено, що біржовою операцією вважається тільки та угода, яка відповідає сукупності умов, які передбачені ч. 1 ст. 15 Закону, а саме: якщо вона представляє собою купівлю-продажу, поставку, обмін товару, що допущені до обміну на товарній біржі; якщо її учасники ї членами товарної біржі; якщо угода надана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі (частини 2, 4 статті 15 Закону України "Про товарну біржу"). Отже, при укладенні договору купівлі-продажу сторонами були дотримані всі умови, яких необхідно дотримуватися при укладенні договорів на товарній біржі, у відповідності до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу". За твердженням позивача сторонами було виконано умови договору купівлі-продажу в повному обсязі. Так, [PERSON] сплатив відповідачам вказані у договорі кошти, відповідачі після відчуження проданої квартири виселилась з неї, [PERSON] вселився в квартиру, користувася нею в повному обсязі. [INFO] [PERSON] помер, про що було зроблено актовий запис № 5419, відповідно до Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до Довідки від 09.07.2021 року № 165/02-14 позивач є єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] . Між тим, на даний час позивач не має можливості прийняти спадщину, оскільки чинне законодавство передбачає нотаріальне посвідчення даних договорів. Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли в травні 1995 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. У відповідності з ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 слідує, при розгляді справ про визнання правочинів дійсними суди повинні з`ясувати чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи не втрачена така можливість. Як вбачається з матеріалів справи, сторони при укладенні Договору купівлі-продажу нерухомого майна досягли згоди з усіх його істотних умов та виконали усі умови цього договору, але чинним на час його укладання законодавством було передбачено нотаріальне посвідчення такого договору, але він не був нотаріально посвідчений у зв`язку з укладенням на Товарній Біржі. На підставі викладеного, суд вважає, що вищевказаний договір слід визнати дійсним у відповідності ст. 220 ЦК України. За таких обставин, враховуючи обґрунтованість позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved