Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради та [PERSON] , в якому просить визнати протиправним та скасування рішення від 21 травня 2018 року Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання, а саме квартири [ADDRESS] . В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 31 липня 2021 року [PERSON] отримала листа від Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, з якого дізналась, що рішенням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №21 травня 2018 року її знято з реєстрації місця проживання, а саме квартири [ADDRESS] . Це зняття з реєстрації відбулось на підставі заяви [PERSON] , яка є на даний час юридично власником такої квартири. При цьому позивач проживає за вищевказаною адресою. Позивач не згідна з таким рішенням відповідача. Вважає, що зняття з реєстрації місця проживання на підставі лише документів, що підтверджують право власності нового власника, без згоди особи, яка проживає в цій квартирі є незаконним, рішення відповідача протиправни, а тому підлягає скасуванню. Просить позов задоволити. Ухвалою суду від 10.01.2022 р. у справі відкрито провадження. 02.03.2022 року Галицькою районною адміністрацію Львівської міської ради подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що 17.05.2018 року до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради звернулась гр. [PERSON] із заявою №3-П-44304/АПОР-31 про зняття з реєстрації місця проживання гр. [PERSON] [INFO] [PERSON] [INFO] знята з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] 21.05.2018р. на підставі п.26 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» по заяві нового власника [PERSON] , яка придбала зазначену квартиру на прилюдних торг, що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] від 30.01.2018. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №2112661581 вiд 02.02.2018 власником квартири на [ADDRESS] є [PERSON] на підставі свідоцтва № [NUMBER] вiд 30.01.2018. Наголошує, що повноваження здійснення реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання, органами місцевого самоврядування, здійснюється з квітня 2016 року на підставі Постанови КМУ №207 вiд 02.03.2016 року. Згідно Реєстру територіальної громади Галицького району м.Львова станом на 30.07.2021, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані дві особи: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Порядок зняття з реєстрації місця проживання особи визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207 «Про затвердження Правил реєстрацi мiсця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» та Наказом Міністерства внутрішніх Справ України від 22.11.2012 року №1077 «Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та мiсця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів». Вважає недоцільним посилання позивача на ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні», оскільки дану статтю виключено з Закону на підставі Закону №1871-ІХ від 05.11.2021. Просить відмовити у задоволенні позову. 26.04.2022 року представником відповідача [PERSON] , [PERSON] , подана до суду відзив на позовну заяву, в якій просив застосувати у даній справі позовну давність та в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 26.05.2022 року позивачем подано до суду відповіді на відзив, в яких просить суд задоволити позов в повному обсязі, оскільки відповідачами не наведено належних аргументів та доказів щодо спростування її позовних вимог. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов. Надав пояснення аналогічні викладеним в позові. Просив задоволити позов в повному обсязі. Представник Галицької районної адміністрації Львівської міської ради в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову. Надала пояснення аналогічні викладеним в відзиві на позовну заяву. Просила відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явились. Належним чином були повідомленні про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою про ознайомлення з датою та часом судового засідання. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.129 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст. 3 ч. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що 21.05.2018 року [PERSON] звернулась до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради із заявою про зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №112661581 від 02.02.2018 квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки Львівського комунального підприємства «Старий Львів» №1744 від 17.05.2018 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно листа Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №31-вих-67348 від 30.07.2021 року повідомлено [PERSON] про те, що згідно Реєстру територіальної громади Галицького району м.Львова станом на 30.07.2021 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані дві особи: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] з вказаної адреси знята з реєстрації 21.05.2018 року по заяві нового власника, який придбав квартиру на прилюдних торгах. (підстава Постанова п.26 абзац 8 Постанови №207 від 02.03.2016). Здійснення реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання, органами самоврядування, здійснюється з квітня 2016 року на підставі Постанови КМУ №207 від 02.03.2016 року. Механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні визначений у Правилах реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207. У пункті 26 вищевказаних Правил реєстрації місця проживання, в редакції, що діяла станом на момент зняття позивачів з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , тобто станом на 21.05.2018 року, визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви нового власника, який придбав квартиру на прилюдних торгах. Разом з цим, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок реалізації свободи пересування та вільного місця проживання визначено Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а отже до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання, підлягають застосуванню положення статті 7 вказаного Закону. Так, у частині 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції 2018 року) закріплено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: - заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; - судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; - свідоцтва про смерть; - паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; - інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України. Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади, та п.3 ч.1 ст.85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України, яка є єдиним органом законодавчої влади. Вища юридична сила закону також полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року N 17-рп ( v017p710-02 ) (щодо повноважності Верховної Ради України) визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони. Ще однією ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин. Статтею 92 Конституції України ( 254к/96-ВР ) визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України. Відповідно до частини третьої статті 106 Конституції України (254к/96-ВР) Президент на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України. Згідно з частиною третьою статті 113 Конституції України (254к/96-ВР) Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України. Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу. З огляду на пріоритет закону над підзаконними актами, посилання відповідача як на підставу правомірності зняття позивачів з реєстрації місця проживання на п. 26 Правил реєстрації місця проживання, в редакції, що діяла станом на момент зняття позивачів з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , судом до уваги не беруться, оскільки вони протирічать статті 7 Закону України Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», як спеціальному закону, який регулює дані правовідносини. Суд зазначає, що заява нового власника квартири та документи, що підтверджують право власності нового власника на квартиру, не можуть бути документами, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням, в розумінні ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо зняття 21.05.2018 року позивача з реєстрації місця проживання, які здійснювалися за заявою нового власника житла без відповідного рішення суду про примусове виселення зазначених осіб/про позбавлення права власності на житлове приміщення/про позбавлення права користування житловим приміщенням, є протиправними. Крім того, відповідно до пункту 28 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207, реєстрація місця проживання/перебування особи або зняття з реєстрації місця проживання скасовуються в разі їх проведення з порушенням вимог законодавства. Отже, слід визнати протиправними дії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради щодо зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а отже позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Щодо строків позовної давності суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як вбачається з позовної заяви позивач [PERSON] отримала лист від Галицької районної адміністрації Львівської міської ради 31 липня 2021 року, з якого їй стало відомо, що вона знята з реєстрації місця проживання на підставі рішення Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 21 травня 2018 року. [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання протиправним зняття з реєстрації місця проживання та скасування такого рішення 05.01.2022 року про що свідчить відтиск печатки Галицького районного суду м.Львова (вхідний номер №237 від 05.01.2022 року). Таким чином доводи представника відповідача про те, що [PERSON] було відомо про зняття її з місця проживання з жовтня 218 року необґрунтовані. З доданих представником відповідача документів не вбачається, що [PERSON] ознайомлювалась з матеріалами справи №461/1814/18 та була проінформована щодо документів, які знаходять в справі №461/1814/18. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності, а доводи представника відповідача щодо строків позовної давності не знаходять свого підтвердження. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] задоволені, з відповідачів Галицької районної адміністрації Львівської міської ради та [PERSON] слід стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 908,00 грн. в рівних частках, тобто по 454 грн. з кожного. На підставі ст.ст.19,47,85 Конституції України, ст.ст.15,16 ЦК України,ст.109 Житлового кодексу Української РСР,ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 40 Закону України «Про іпотеку», Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207, та

Outcome: approved