Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] асиля про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та стягнення грошової компенсації. На обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона перебуває із відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 27.07.2019 року, про що зроблено відповідний актовий запис №419 та підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 27.07.2019 року Кам`янець-Подільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області. Від шлюбу у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Колибаївської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області. За час спільного з відповідачем подружнього життя вони набули за їх спільні грошові кошти транспортний засіб марки MERSEDES BENZ, модель SPRINTER, білого кольору, 1998 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , орієнтовною вартістю 162000 грн., власником якого зазначений відповідач. Фактично з липня 2021 року вони не проживають разом, при цьому у відповідача залишився у користуванні вищевказаний транспортний засіб. Оскільки відповідач не бажає в добровільному порядку вирішувати питання щодо поділу між ними спільного майна, а також забрав та користується на даний час транспортним засобом, вважає, що вона має право на грошову компенсацію вартості частини транспортного засобу. З підстав, передбачених ст.ст.60, 65, 68-71 СК України, просила визнати транспортний засіб марки MERSEDES BENZ, модель SPRINTER,білого кольору, 1998 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , спільною сумісною власністю подружжя та стягнути з відповідача [PERSON] на її користь 81000 грн. грошової компенсації за 1/2 частки транспортного засобу, залишивши у власності відповідача вказаний транспортний засіб. 28.12.2021 року від відповідача [PERSON] та його представника [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач та його представник позовні вимоги не визнали та просили у їх задоволенні відмовити за недоведеністю. На обгрунтування своїх заперечень відповідач посилався на те, що вони з позивачкою перебували у зареєстрованому шлюбі не значний проміжок часу з 27.07.2019 року по 29.11.2021 року, тобто по дату винесення рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області, яким шлюб між ними було розірвано. Фактично їх шлюбні відносини припинені ще з липня 2021 року, про що зазначила позивачка в позовній заяві про поділ майна подружжя. Після укладення шлюбу, вони з позивачкою проживали за різними адресами, в різних населених пунктах, позивачка проживала разом із своїми батьками в с.Острівчани Камянець-Подільського району Хмельницької області, де була весь час зареєстрована, а він проживав за місцем своєї реєстрації в с.Вашківці Сокирянського району Чернівецької області разом із своїми батьками, проживати з його батьками позивачка не бажала. На вихідні та свята вони приїжджали один до одного, спільного бюджету у них з позивачкою не було, оскільки вона не вкладала жодних коштів у спільний бюджет сім`ї. Після народження доньки, позивачка відгородилась від нього, постійно дослухалась до думки своїх батьків, які мають значний вплив на неї, та за останній період часу подала щодо мене в суди чотири позовних заяви, що свідчить про неприязні відносини позивачки до нього. Кошти для купівлі транспортного засобу, який позивачка вважає спільним сумісним майном подружжя, він отримав від його рідної сестри [PERSON] 16.04.2021 року в борг терміном на один рік в сумі 80000 грн. та 700 доларів США, що еквівалентно в гривнях 19572 грн., тобто всього 99572 грн. 27.04.2021 року за кошти, які позичила йому особисто його рідна сестра [PERSON] для купівлі транспортного засобу, він придбав автомобіль марки «MERSEDES BENZ», модель SPRINTER, білого кольору, 1998 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та зареєстрував в територіальному сервісному центрі МВС на своє ім`я. Також у сестри він позичав кошти і на ремонт даного транспортного засобу, за який сплатив відповідно до чеку №5218 від 08.12.2021 року 1664 грн. та видаткової накладної №ПР-0005185 від 08.12.2021 року 3350 грн. Кошти на ремонт автомобіля від позивачки він жодного разу не отримував та не просив. Посилаючись на вимоги п.3 ч.1 ст.57 СК України, вважає, що автомобіль є його особистою приватною власністю, оскільки набутий ним під час шлюбу за особисті кошти. Крім цього, вважає, що правовий статус транспортного засобу, зазначеною позивачкою вартістю в сумі 162000 грн., як спільного сумісного майна подружжя, про поділ якого заявила позивачка, є нею недоведеним, також не надано суду жодного належного та допустимого доказу для з`ясування джерела придбання спірного майна та набуття його саме за спільні кошти подружжя, а також не надано правовстановлюючих документів на транспортний засіб, у зв?язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позову. 17.01.2022 року від позивачки [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивачка зазначала, що транспортний засіб вони придбали під час шлюбу за грошові кошти, які отримали як подарунок від гостей на їх весіллі, також вони спільно працювали, а саме продавали зроблені власноручно віники та розсаду. Для придбання транспортного засобу їм дійсно не вистачало грошей в сумі 50000 грн., які вони позичили у її брата [PERSON] . Крім цього, вказувала, що вказаний транспортний засіб був ними придбаний за 6250 доларів США. При цьому, разом із відповідачем придбавати даний транспортний засіб їздив її батько [PERSON] . Щодо зазначеної нею вартості транспортного засобу звертає увагу на те, що дана вартість нею зазначена орієнтовно, виходячи із пропозицій продажу подібного транспортного засобу в мережі Інтернет. Вважаю, що твердження відповідача є такими, що не відповідають дійсності та спрямовані на уникнення поділу між ними вказаного транспортного засобу. При цьому, звертає увагу на те, що відповідач транспортний засіб залишив у себе та користується ним, позбавивши її можливості також користуватись даним транспортним засобам. Оскільки зазначене у позовній заяві майно являється їхнім із відповідачем спільним сумісним майном подружжя, вважає, що подана нею позовна заява підлягає задоволенню. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному об`ємі та з викладених у позовній заяві підстав просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили у їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що спірний транспортний засіб був придбаний за особисті кошти відповідача, отримані ним особисто у позику у його сестри. При цьому, відповідач в судовому засіданні підтвердив, що з позивачкою вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.07.2019 року, під час якого [INFO] у них народилася донька [PERSON] . З липня 2021 року вони припинили фактичні шлюбні відносини, після чого їх шлюб було розірвано в судовому порядку 29.11.2021 року. Крім цього, відповідач пояснив, що в квітні 2021 року ним було придбано автомобіль марки «MERCEDES-BENZ» модель «SPRINTER», 1998 року випуску, за особисті кошти в сумі 165000 грн., з яких 80000 грн. він особисто позичив у своєї сестри, а решту частину коштів він особисто заробив від реалізації на ринку саджанців. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивачка [PERSON] є його рідною сестрою та підтвердив, що 01.04.2021 року позивачка позичила у нього гроші в сумі 50000 грн. для придбання автомобіля, про що надала йому відповідну письмову розписку. Після позики грошей, сестра зі своїм чоловіком придбали в квітні 2021 року автомобіль марки «MERCEDES SPRINTER». Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивачка [PERSON] є його донькою та підтвердив, що в квітні 2021 року він разом зі своїм зятем [PERSON] їздив в м.Сторожинець Чернівецької області, де було придбано автомобіль марки «MERCEDES SPRINTER» за 165000 грн. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач [PERSON] є її братом та підтвердила, що в квітні 2021 року вона позичила відповідачу гроші в сумі 80000 грн. строком на один рік для придбання автомобіля, про що відповідач надав їй відповідну письмову розписку. Позивачці було відомо про вказану позику грошей, оскільки брат їй розповідав, що питання про отримання позики грошей він попередньо обговорював з дружиною. Заслухавши сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 27.07.2019 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що Кам`янець-Подільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області 27.07.2019 року складено відповідний актовий запис за №419. [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] . Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29.11.2021 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно інформації Територіального сервісного центру МВС №6843 від 05.11.2021 року встановлено, що 27.04.2021 року, тобто під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, за відповідачем [PERSON] зареєстровано право власності на автомобіль марки «MERCEDES-BENZ» модель «SPRINTER», 1998 року випуску, об?єм двигуна 2299 см.куб. Сторони в судовому засіданні підтвердили, що фактичні шлюбні відносини вони припинили в липні 2021 року. Крім цього, сторони підтвердили в судовому засіданні обставини щодо придбання спірного транспортного засобу за 165000 грн. \~У відповідності до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України, вищезазначені обставини, які визнані сторонами, доказуванню не підлягають. Відповідно до частин 1 та 2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Враховуючи викладене, суд зауважує, що діючі на час виникнення спірних правовідносин цивільне та сімейне законодавство встановлюють презумпцію права спільної сумісної власності на майно, яке набуте одним з подружжя під час шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Частиною 1 ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Тлумачення положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), у першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації. Вищезазначені правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24.03.2021 року у справі №501/2211/18. Враховуючи викладене, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, встановивши обсяг спільно нажитого сторонами за час спільного проживання майна та з`ясувавши джерело і час його придбання, враховуючи презумпцію рівності часток, а також положення ст.71 СК України, враховуючи, що спірний автомобіль відноситься до категорії неподільних речей, позивачкою [PERSON] , як іншим з подружжя, не використовується, суд дійшов висновку про поділ транспортного засобу, який є спільним майном подружжя, шляхом визнання даного автомобіля спільною сумісною власністю сторін та стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки вартості належної їй 1/2 частини у спільному майні подружжя. У висновках Верховного Суду, викладених у постанові від 22.02.2021 року у справі №264/2232/19, зазначено, що відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція статті 60 СК України передбачає застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Спростовуючи поширення правового режиму спільного сумісного майна на спірний автомобіль марки «MERCEDES-BENZ» модель «SPRINTER», 1998 року випуску, об?єм двигуна 2299 см.куб., відповідач [PERSON] стверджував, що вказаний транспортний засіб він придбав за грошові кошти, які належать йому на праві особистої приватної власності. Однак, в порушення вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами обставин придбання ним спірного транспортного засобу саме за рахунок особистих грошових коштів. При цьому, суд вважає, що посилання відповідача на показання допитаного за його клопотанням свідка [PERSON] , які, на його думку, підтверджують доводи в цій частині, суд вважає необгрунтованими, оскільки показання даного свідка в даному випадку не є належними та допустимими доказами зазначених відповідачем обставин. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] , посилаючись на придбання спірного рухомого майна за особисті кошти, не довів вказаних обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень, а відповідно не спростував презумпції спільності права власності подружжя на вказане майно. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими і підлягають задоволенню в повному об?ємі. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з урахуванням задоволення позову, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір в розмірі 908 грн.

Outcome: approved