Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-14 00:00:00

У січні 2021 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки, згідно з якою просить суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю між реальною вартістю втраченого майна та відшкодованою МТСБУ виплатою, що складає 48 510 гривень 43 копійки, моральну шкоду у сумі 15 000 гривень, витрати на автотехнічне дослідження, здійснене для поновлення свого порушеного права у сумі 15 609 гривень, витрати на професійну правничу допомогу та судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 червня 2019 року о 17 годин 40 хвилин, на перехресті вул. Табірна на Артилерійського провулку у м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Subaru Impreza, номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля Skoda Oktavia, номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , яка призвела до пошкодження транспортних засобів. При цьому, позивач вказує, що 04.09.2019 року Шевченківським районним судом м. Києва провадження по справі 761/23508/19 про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАІІ України [PERSON] закрите у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 11.11.2019 року, рішення Шевченківського районного суду м. Києва по справі 761/23508/19 щодо [PERSON] залишено без змін. Крім того, позивачем постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 04.09.2019 року по справі № 761/34192/19 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАГІ України було визнано винним [PERSON] . Постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 31.01.2020 року, рішення Шевченківського районного суду м. Києва по справі № 761/34192/19 щодо [PERSON] залишено без змін. У позовній заяві вказано, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП не була застрахована полісом обов`язкового страхування. У зв`язку із чим, позивач звернувся до МТСБУ з повідомленням про ДТП, заявою про страхове відшкодування та надав всі необхідні документи для отримання страхового відшкодування. МТСБУ замовлено незалежну автотоварознавчу оцінку КТЗ, проведення якої здійснено суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] . Відповідно до Звіту експерта № 2690 від 12 червня 2020 року про оцінку автомобіля Subaru Impreza номерний знак [NUMBER] дослідженням встановлено наступне: - вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Subaru Impreza номерний знак [NUMBER] ( [PERSON] ) в результаті його пошкодження при ДТП склала 41232 грн. 81 коп.; - вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників автомобіля Subaru Impreza номерний знак [NUMBER] склала 41232 грн. 81 коп.; - вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ (Свр) склала 86308 грн. 87 коп. На підставі зазначеного Звіту № 2690 від 12.07.2019 року МТСБУ прийняло рішення № 68014 про здійснення виплати страхового відшкодування в розмірі 37 798 гривень 44 копійки. Таким чином, позивач зазначає, що оскільки для відновлення автомобіля окремі вузли підлягають заміні, реальна вартість втраченого майна складає 86 308 грн. 87 коп., з них МТСБУ відшкодовано 37 798 грн. 44 коп., відповідно, різниця між вартістю виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля і сумою страхового відшкодування складає 48 510 грн. 43 коп. Крім того, позивачем зазначено, що відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Ціна автотехнічного дослідження склала 15 609 гривень, що підтверджується рахунком-фактурою № СФ-1406191 на оплату експертних послуг від 14.06.2019 року. Отже, позивач вважає, що оплата експертного автотехнічного дослідження у сумі 15 609 гривень належить до витрат, що я був змушений понести з метою належного захисту порушених прав, які на мою думку, підлягають стягненню з відповідача [PERSON] . Позивачем також зазначено, що у зв`язку з пошкодженням автомобіля та протиправної поведінки відповідача, що виражається у відмові відшкодування завданих збитків, йому також заподіяно і моральної шкоди. Внаслідок неправомірних дій відповідача, що призвели до ДТП, мені довелося пережити стресову ситуацію під час самої події, а також під час оформлення матеріалів на місці ДТП. Значно посилювало стрес те, що протокол про адміністративне правопорушення було складено щодо позивача, хоча порушення ПДР мало місце з боку відповідача, що він заперечував. При цьому він розумів, що такі пошкодження автомобілів передбачають великі, не підйомні для позивача матеріальні витрати. Відсутність автомобіля призвела до значного погіршення якості його життя та потягло тривалу зміну усталеного способу. Майже все життя ві був власником автомобілів і, відповідно побут завжди був пристосований під наявність автомобілю. Тому, залишившись без засобу пересування, перевезення членів сім`ї та перевезення побутових вантажів, він систематично знаходиться у стресовому стані. У зв`язку із чим йогму задано моральну шкоду розмірі якої оцінює у 15 000,00 грн. Враховуючи вище викладене, позивач просить суд позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03.03.2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки та вирішнего розгляд цивільної справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31.05.2021 року відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31.05.2021 року закрито підготовче провадження у вказаній справі та призначено її до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином причини нявки суду не повідомив. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 червня 2019 року о 17 годин 40 хвилин, на перехресті вул. Табірна на Артилерійського провулку у м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Subaru Impreza, номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля Skoda Oktavia, номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , яка призвела до пошкодження транспортних засобів. Так, 04.09.2019 року Шевченківським районним судом м. Києва провадження по справі 761/23508/19 про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАІІ України [PERSON] закрите у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 11.11.2019 року, рішення Шевченківського районного суду м. Києва по справі 761/23508/19 щодо [PERSON] залишено без змін (а.с. 12-14). При цьому, постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 04.09.2019 року по справі № 761/34192/19 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАГІ України було визнано винним [PERSON] . Постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 31.01.2020 року, рішення Шевченківського районного суду м. Києва по справі № 761/34192/19 щодо [PERSON] залишено без змін. (а.с. 15-17). Вказані постанови набрали законної сили, про що свідчать відмітки про набрання постановами суду законної сили. Згідно ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Приписами ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху мають право на :безпечні умови дорожнього руху. Учасники руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху ті інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям та громадянам. Таким чином, не потребує доказуванню обставини, що [PERSON] порушив правила дорожнього руху, що спричинило ДТП та механічні пошкодження. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована полісом обов`язкового страхування Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до МТСБУ з повідомленням про ДТП, заявою про страхове відшкодування та надав всі необхідні документи для отримання страхового відшкодування (а.с. ). МТСБУ замовлено незалежну автотоварознавчу оцінку КТЗ, проведення якої здійснено суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] . Відповідно до Звіту експерта № 2690 від 12 червня 2020 року про оцінку автомобіля Subaru Impreza номерний знак [NUMBER] дослідженням встановлено наступне: - вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Subaru Impreza номерний знак [NUMBER] ( [PERSON] ) в результаті його пошкодження при ДТП склала 41232 грн. 81 коп.; - вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників автомобіля Subaru Impreza номерний знак [NUMBER] склала 41232 грн. 81 коп.; - вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ (Свр) склала 86308 грн. 87 коп. (а.с. 19-31) Таким чином, судом встановлено, що внаслідок ДТП позивачу була спричинена матеріальна шкода в розмір 86 308,87грн. На підставі зазначеного Звіту № 2690 від 12.07.2019 року МТСБУ прийняло рішення № 68014 про здійснення виплати страхового відшкодування в розмірі 37 798 гривень 44 копійки (а.с. 18). Згідно вимог ч. 1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до правової позиції Великої палати Верховного суду п. 71 у справі 71 у справі 755/18006/15-ц Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між Фактичним розміром школа і страховою виплатою (страховим відшкодування). Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка їх завдала. Частиною 1 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (ч.2 ст. 1187 ЦК України). При цьому, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі - Постанова). В п. 4 Постанови зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Згідно із ч.2 ст.1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З аналізу змісту гл.82 ЦК вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч.1 ст.1191 ЦК набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 6.11.2013 №6-108цс13. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ст.ст. 77, 78, 79 ЦПК України, докази мають були належними - містити інформацію щодо предмета спору, допустимими, тобто одержані в законний спосіб та достовірними, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Надані позивачем докази на підтвердження обставин завдання матеріальної шкоди є належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин, які входять до предмета доказування. Враховуючи, що в судовому засіданні було встановлено, що ДТП відбулось з вини відповідача [PERSON] , який на правовій підставі керував транспортним засобом «Skoda Octavia» д.н.з. [NUMBER] та наявністю між його діями та наслідками, що настали, безпосереднього причинного зв`язку, що встановлено постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 04.09.2019 року, яка залишена в силі Постановою Київського апеляційного суду від 31.01.2020, то сума відшкодування має бути стягнута саме з відповідача в розмірі спричиненої позивачу матеріальної шкоди, розмір якої підтверджується звітом експерта №2690 від 12.06.2020 року, також судом враховується сума виплаченого позивачу страхового відшкодування в розмірі 37 798,44 грн. Так як страхові відшкодування не покрили в повній мірі понесені витрати, отже з відповідача підлягає стягненню різниця між отриманими позивачем страховими виплатами та реальними витратами у розмірі 48 510,43 грн. (86 308,87 грн. - 37 798,44 грн.). Таким чином, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в частині стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 48 510,43 грн., що становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодування (86 308,87 грн. - 37 798,44 грн). Разом з тим, щодо позовних вимог стосовно стягнення відшкодування моральної шкоди у розмірі 15 000 грн. 00 коп. слід зазначити, що відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно із ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем була заподіяна позивачу моральна шкода в результаті ДТП. Однак, враховуючи усі встановлені судом обставини по справі, суд знаходить суму моральної шкоди в розмірі 15 000 грн. 00 коп. занадто завищеною, такою, що не відповідає ступеню перенесених страждань, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимога позивача щодо стягнення з відповідача витрат на автотехнічне дослідження, здійсненне для поновлення свого порушеного права у сумі 15 609,00 грн. задоволенню не підлягає, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували понесення позивачем циї витрат. Крім того, позивачем заявлену вимогу про розподіл судових витрат та зазначено що сума судових витрат на професійну правничу допомогу ним понесена у розмірі 5700,00 грн. Відповідно до ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу надано до суду копії наступних документів: договір про надання правової допомоги від 01.12.2020 року, розрахунок вартості послуг правової допомоги , Акт наданих (частково) послуг правової допомоги від 24.12.2020, квитанція № ПН 231807С1 від 24.12.2020, квитанція № ПН231812С1 від 24.12.2020, У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Таким чином, оскільки відповідачем не заявлено клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, суд прийшов до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5700,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 1038,20 грн. (61,3%) На підставі викладеного,

Outcome: partial