Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

27\~травня 2022\~року позивач\~звернувся до\~суду із\~позовом до\~відповідача\~про відшкодування\~моральної шкоди,\~у зв`язку\~з ушкодженням\~здоров`я,\~в сумі\~325000\~грн.\~без утримання\~податку з\~доходів фізичних\~осіб. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 23.11.2020 р. з [PERSON] , гірником очисного забою дільниці №5 шахти «Родіна» ПАТ «Кривбасзалізрудком» стався нещасний випадок, який відповідно до Акту спеціального розслідування нещасного випадку, затвердженого 02.12.2020 р., визнано таким, що пов`язаний з виробництвом. Відповідно до довідок МСЕК серії 12 ААА № 052914 та 12 ААБ № 596224 від 23.02.2021 р. позивачу первинно було встановлено 80% втрати професійної працездатності та другу групу інвалідності через трудове каліцтво (з ураженням опорно-рухового апарату). В подальшому відповідно до довідок МСЕК серії 12 ААА № 061071 та 12 ААВ № 138167 від 08.02.2022 р. позивачу було повторно встановлено 75% втрати професійної працездатності та другу групу інвалідності через трудове каліцтво та рекомендовано медикаментозне лікування, санаторно-курортне лікування та палиця. Він нездатний до трудової діяльності у звичайних та виробничих умовах. Таким чином одужання позивача не відбулось, настання негативних змін у його житті, окрім неможливості відновлення його стану здоров`я, який він мав до нещасного випадку, обумовлене також істотним погіршенням фінансового аспекту життя позивача, оскільки за індивідуальною програмою реабілітації його реабілітаційний потенціал середній. Позивач вимушений страждати, бо через отриману травму він не може належним чином організувати свій побут, оскільки пересувається виключно з палицею, не може приділити належну увагу виховування своїх двох малолітніх доньок. Отже, позивач потребує додаткових зусиль для організації свого життя, у зв`язку з чим зазнав моральної шкоди, внаслідок чого просив суд стягнути з АТ "Кривбасзалізрудком" на користь [PERSON] моральну шкоду, спричинену нещасним випадком на виробництві, в сумі 325000 грн. без урахування утримання з цієї суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору, поклавши судові витрати на відповідача. Представник відповідача, не визнаючи заявлені позовні вимоги, подав суду відзив на позов, в якому вказував, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди, визначений позивачем є завищеним, що не узгоджуються з практикою по аналогічним спорам Верховного Суду. Крім того позивачем було допущено порушення норм та вимог охорони праці, що з урахуванням його провини свідчить про зменшення розміру відшкодування моральної шкоди. Звертав увагу на те, що втрата професійної працездатної у позивача не є безстроковою, тому може бути відновлена. Оскільки при встановлені винних осіб у настанні нещасною випадку з позивачем, провина відповідача, як роботодавця, відсутня, то АТ "Кривбасзалізрудком" не може нести відповідальність у вигляді моральної шкоди за даним позовом через відсутність причинного зв`язку між діями відповідача та завданою позивачу шкодою. Також звертав увагу на те, що позивач не надав суду доказів на підтвердження визначеного ним розміру моральної шкоди. Заперечував проти звільнення від оподаткування в разі стягнення на користь позивача моральної шкоди, оскільки це суперечить податковому законодавству. Зважаючи на викладене, просив суд відмовити [PERSON] у задоволенні заявлених ним позовних вимог. Позивач [PERSON] до суду не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Представник позивача у судовому засіданні, підтримуючи повністю вимоги позивача, надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, зазначаючи, що на підприємстві відповідача лежить відповідальність щодо забезпечення безпечних умов праці, що не було дотримано та це підтверджено актом розслідування нещасного випадку від 2 грудня 2020 року, тому просив задовольнити вимоги [PERSON] повністю. Представник відповідача у судовому засіданні, заперечуючи проти заявлених вимог [PERSON] та підтримуючи доводи, викладені у відзиві на позов, зазначала, що до наслідків нещасного випадку із позивачем призвела його недбалість та не виконання покладених на нього заходів безпеки на виробництві. Крім того розмір моральної шкоди, заявлений до відшкодування позивачем є завищеним. Таким чином просила суд відмовити у позові повністю. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заявлених вимог, виходячи з наступного вмотивування. Судом встановлено, що [PERSON] працював на шахті «Родіна» учнем прохідника, підземним гірником та гірником очисного забою, починаючи з 5 січня 2018 року по 16 березня 2021 року, перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем, АТ "Кривбасзалізрудком", звідки був звільнений у зв`язку із виявленням невідповідності працівника виконуваній роботі через стан здоров`я, що підтверджується копією трудової книжки позивача, [NUMBER] (а. с. 38-42). Відповідно до Акту розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку від 2 грудня 2020 року, що стався 5 листопада 2020 року на АТ "Кривбасзалізрудком", встановлено, що внаслідок отриманої травми позивачу був виставлений діагноз: сполучена травма: забій, садна тулуба. Закритий вивих головки лівого стегна. Закритий перелом даху вертлюгової западини ліворуч зі зміщенням. Перелом лівої сідничної кістки. Відкритий перелом середньої третини правого стегна. Травма відноситься до категорії тяжкої. Комісія зі спеціального розслідування дійшла висновку, що нещасний випадок з гірником очисного забою шахти «Родіна», [PERSON] , пов`язаний із виробництвом, через допущені порушення вимог з охорони праці гірничими майстрами дільниці № 5, 6, в. о. заступника головного інженера з виробництва, головного інженера шахти, а також самого позивача (а. с. 9-28). Згідно із довідками МСЕК № 052914 та № 596224 від 23 лютого 2021 р. [PERSON] первинно було встановлено 80% стійкої втрати працездатності через трудове каліцтво з 23 лютого 2021 року по 1 березня 2022 року та встановлено другу групу інвалідності з необхідністю проходження медикаментозного лікування з проходженням реабілітаційних заходів (а. с. 29, 30, 31). Відповідно до довідок МСЕК № 138167 та № 061071 від 8 лютого 2022 р. [PERSON] повторно було встановлено 75% стійкої втрати працездатності через трудове каліцтво з 1 березня 2022 року по 1 березня 2023 року та встановлено другу групу інвалідності з необхідністю проходження медикаментозного, санаторного лікування, необхідність у палиці, а також з проходженням реабілітаційних заходів (а. с. 32, 33, 34). У зв`язку із отриманим трудовим каліцтвом [PERSON] неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується долученими до справи виписними епікризами № У-13531, 2842/447, 8106/1068 з медичних карток хворого (а. с. 35-37). Наявність на утриманні позивача малолітніх доньок, [INFO] , та [INFO] , підтверджується свідоцтвами про народження дітей, актові записи № 1273 від 7 листопада 2018 року та № 336 від 1 квітня 2021 року відповідно (а. с. 43-44). Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. За ч. 4\~ст. 43, ч. 1 ст. 46 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 13 ст. 12 Закону України "Про охорону праці" роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Згідно із ст. 153 КЗпП України забезпечення\~безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. За ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. На підставі\~ст.237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 роз`яснив право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Так доводи відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні за актом від 2 грудня 2020 року розслідування нещасного витпадку встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано доказів, якими б підтверджувався факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки факт трудового каліцтва позивача з втратою працездатності свідчить про спричинення йому моральної шкоди. Враховуючи, що відшкодування працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому ст. 237-1 КЗпП України, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок трудового каліцтва, пов`язаного з виробництвом, та моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням безпосередніх трудових обов`язків, а роботодавець, як встановлено судом, не забезпечив створення безпечних умов праці, то суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням трудового каліцтва позивачу було встановлено повторно стійку втрату працездатності у розмірі 75 % та 2-у групу інвалідності, чим безсумнівно [PERSON] було заподіяно моральну шкоду, оскільки внаслідок трудового каліцтва у позивача змінились умови життя, він змушений проходити тривале лікування, відчуваючи фізичний біль та дискомфорт, а також свою обмеженість через неможливість продовжувати колишній активний спосіб життя. Суд при цьому відхиляє заперечення представника відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними висновками суду. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності та справедливості. Так відповідно до п. 9\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» №\~4\~від 31\~березня 1995\~року розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує глибину його фізичних та моральних страждань внаслідок трудового каліцтва, а також бере до уваги при обрахунку розміру моральної шкоди ступінь втрати ним працездатності через трудове каліцтво, вину підприємства відповідача у не забезпеченні безпечних умов праці, яка лежить на АТ "Кривбасзалізрудком", а також провину самого [PERSON] , що призвело до нещасного випадку на виробництві із ним. Таким чином суд дійшов висновку, що заявлений позивачем позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої трудовим каліцтвом, 162500 грн. У цьому сенсі суд узяв до уваги наданий позивачем обрахунок моральної шкоди внаслідок трудового каліцтва, враховуючи, що [PERSON] отримав повторно 75% стійкої втрати працездатності, її строковість та строковість визначеної позивачу 2 групи інвалідності, беручи до уваги розмір на 1 січня 2022 року мінімальної заробітної плати в сумі 6500 грн. та зважаючи на ту обставину, що безпосередні дії самого позивача також призвели до обставин виникнення з ним нещасного випадку на виробництві, внаслідок чого при запропонованому [PERSON] розрахунку слід застосувати коефіцієнт 0,5, що буде відповідати принципу справедливості. Отже, при обрахунку моральної шкоди позивачу внаслідок трудового каліцтва за даним позовом вбачається, що розмір такого відшкодування дорівнюватиме саме 162500 грн. (6500 х 50 х 0,5 = 162500), що відповідатиме завданій моральній шкоді [PERSON] через незворотність впливу негативних наслідків трудового каліцтва на його подальше життя. Суд зауважує, що виконуючи судове рішення про стягнення на користь працівника моральної шкоди, завданої порушенням трудових прав, роботодавець як податковий агент утримує із присудженої суми відповідні податки і збори, оскільки суд, задовольняючи позовні вимоги працівника, визначає суму без утримання податків й інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата податку з доходів фізичних осіб є обов`язком працівника, податковим агентом якого на підставі закону виступає роботодавець, тому суд, задовольняючи вимоги про стягнення моральної шкоди на корись позивача, визначає суму моральної шкоди без утримання податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 7 жовтня 2020 року по справі № 523/14396/19. Відповідно до ст. 141\~ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 1625 грн.

Outcome: partial