Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до Берегівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] про дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , без згоди батька строком до 19.03.2026 року. Позовна заява мотивована тим, що сторони перебували у шлюбі з 25.04.2009 року до 25.10.2012 року, до моменту його розірвання. Під час шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Після розлучення відповідач став жити окремо і як правило знаходиться за кордоном. Як зазначила позивачка, відповідач деякий час перестав турбуватися вихованням дитини і це проявляється у деяких питаннях щодо виготовлення документів та дозволів на перетин кордону дитиною. Неповнолітня донька знаходиться на утриманні позивачки. Однак, відповідач не надає згоди на перетин кордону дитиною, що заважає розширенню кругозору останньою. У зв`язку з наведеним, позивачка звернулась до суду із позовною заявою. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 1 ст. 278 ЦПК України, відповідач відзив щодо позову не подав. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 4). Неповнолітній [PERSON] було видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон, термін якого спливає 19 березня 2026 року (а.с. 5). Згідно ч. 1 ст. 33, ч. 3 ст. 51 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Згідно з ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ч.ч. 1-5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи, що батько дитини після розірвання шлюбу з позивачкою життям дитини не цікавиться, його місцезнаходження не відоме, отримати необхідний дозвіл в позасудовому порядку не видається можливим, що в свою чергу перешкоджає оздоровленню та відпочинку дитини за кордоном, суд дійшов висновку, що надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька відповідає якнайкращим інтересам дитини, оскільки сприяє фізичному, духовному та моральному розвитку дитини, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved