Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-25 00:00:00

У червні 2022 року до суду надійшла вказана цивільна справа за заявою [PERSON] , заінтересована особа: Перша павлоградська державна нотаріальна контора про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Заява обґрунтована тим, що заявниця на підставі договору дарування є власницею 11/150 частки житлового будинку з господарюючими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Проте при реєстрації права власності на вказану частку зазначеного житлового будинку було виявлено помилку: розмір частки зазначено невірно "11/50" замість вірного "11/150", і заявниці було роз`яснено необхідінсть надання оригіналу договору дарування. Проте заявницею його було втрачено, у видачі його дублікату відмовлено у зв`язку з тим, що у договорі дарування ім`я заявниці зазначено невірно " [PERSON] " замість вірного " [PERSON] ". У зв`язку із зазначеним заявниця звернулася до суду. Ухвалою суду від 07 червня 2022 року провадження у справі було відкрито та призначено до судового розгляду. Сторони у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов наступних висновків. У статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ч.1 ст.293 ЦПК України - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що згідно копії договору дарування від 17.04.1963 року дарувальницею [PERSON] було обдаровано, а [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] отримано в дар 11/50 часток будинку з додатковими надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . Заявниця зверталася до Павлоградської держнотконтори від 17.12.2021 року з метою отримання дублікату вказаного договору дарування, проте їй було відмовлено на підставі того, що вказаний договір стосується [PERSON] , а не заявниці. Проте згідно копії зазначеного договору дарування (третій примірник) від 17 квітня 1963 року, зазначено "виправленому [PERSON] - вірити" та засвідчено вказане державним нотаріусом. Відповідно копії реєстраційного посвідчення від 18 листопада 1986 року, [PERSON] є власницею 11/150 частки житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . 22 березня 1971 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , а після розірвання шлюбу [PERSON] присвоєно її дошлюбне прізвище [PERSON] , що підтверджується копією відповідного свідоцтва про розірвання шлюбу. Згідно копії свідоцтва про одруження, 08 травня 1971 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, у результаті якого прізвище [PERSON] було змінено на [PERSON] . 26 листопада 1986 року дарувальниками [PERSON] та [PERSON] було обдаровано, а [PERSON] отримано в дар 22/150 частки житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Таким чином [PERSON] стала власницею 11/50 частки житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі зазначених вище двох договорів дарування. Згідно копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, заявниці належить 11/150 частки та 22/150 частки житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі договорів дарування від 17.04.1963 року та 26.11.1986 року, проте допущено помилку, а саме: вказано невірне ім`я заявниці " [PERSON] " замість вірного " [PERSON] " стосовно договору дарування від 17.04.1963 року. Проте відповідно до довідки КП Павлоградського МБТІ від 29.10.2021 року, [PERSON] належить 22/150 частки будинку, станом на 12.12.1986 року на підставі договору дарування, посвідченого 26.11.1986 року Першою Павлоградськом держнотконторою за р. 2-4024 та 11/150 частки будинку, станом на 18.12.1986 року на підставі договору дарування, посвідченого 17.04.1963 року Павлоградською держнотконторою за р. 1361 за адресою: [ADDRESS] . Таким чином суд вважає, що в написанні імені заявниці дійсно було допущено помилку та зазначено невірно її ім`я " [PERSON] " замість вірного " [PERSON] " у договорі дарування від 17 квітня 1963 року, посвідченого Павлоградською держнотконторою за р. 1361. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі всього вищевикладеного, суд, оцінюючи належність, допустимість і достовірність доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається заявниця, знайшли своє підтвердження, вважає вимогу заявника такою, що ґрунтується на вимогах закону, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Outcome: approved