Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Смілянської міської ради про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] померла його колишня дружина\~ [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на 4/25 частини житлового будинку [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] з нею був зареєстрований та проживав їх спільний син [PERSON] , який фактично прийняв спадщину в силу ч.3 ст. 1268 ЦК України. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на 4/25 частин житлового будинку [ADDRESS] , які він успадкував після матері, та на 4/25 частин будинку, що належало йому особисто. Спадщину після смерті сина позивач прийняв шляхом звернення у визначений законом строк до нотаріуса із відповідною заявою, однак у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно йому було відмовлено через не співвідношення відомостей в свідоцтві про право власності від 1994 року та довідці Смілянського відділку КП «ЧООБТІ» від 02.07.2021. Так, у свідоцтві про право власності зазначено, що воно посвідчує, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належить квартира [ADDRESS] , в той час як згідно довідки ЧООБТІ за іншим співвласником нерухомого майна [PERSON] було зареєстровано право власності на 13/25 житлового будинку [ADDRESS] . З метою усунення вказаних розбіжностей позивач звернувся до державного реєстратора із заявою про вирішення питання щодо правильної реєстрації права власності та внесення змін до запису державного реєстратора на вказане будинковолодіння. 20.10.2021 він отримав рішення про відмову у вчиненні змін, у якому державний реєстратор зазначив, що відсутні підстави для скасування державної реєстрації та вказав, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішення речових прав. А тому виникла необхідність у встановленні того, що загальна частка [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у будинку [ADDRESS] становить 12/25 частин, відповідно, частка кожного із цих співвласників складає 4/25. В зв`язку з цим [PERSON] просив скасувати рішення про державну реєстрацію права власності, закрити розділ на квартиру [ADDRESS] та визнати за ним право власності на 12/25 частин будинковолодіння [ADDRESS] , в тому числі і в порядку спадкування після сина [PERSON] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 листопада 2021 року справу було передано на розгляд судді Ігнатенко Т.В. На підставі розпорядження керівника апарату суду №188 від 29.04.22 протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Биченка І.Я. Ухвалою від 16 червня 2022 року суд залучив до участі в справі співвласника будинку [ADDRESS] [PERSON] третьою особою без самостійних вимог на предмет спору. У судове засідання учасники справи не з`явились. Позивач надіслав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності у судовому засіданні та задовольнити позов. Представник відповідача [PERSON] в направленій на адресу суду заяві просила розглядати справу у відсутності представника міської ради за наявними матеріалами справи. Свою позицію щодо можливості задоволення позову не висловила. Третя особа подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, проти задоволення позову не заперечував. За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , [INFO] в м. Сміла Черкаської області померла [PERSON] . Як встановлено із свідоцтва про право власності на житло від 06 червня 1994 року № 6-Р-П, виданого органом приватизації комбінату «Дніпро», [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] . В свідоцтві мається відмітка про те, що вказана квартира становить 12/25 частин будинковолодіння. Згідно з довідкою відділу державної реєстрації виконавчого комітету Смілянської міської ради від 27 жовтня 2021 року на момент смерті [PERSON] була зареєстрована з [PERSON] . Інші особи за даною адресою не зареєстровані. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] . Нормами статті 1217 ЦК України врегульовано, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи визначені у заповіті.\~ Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу ( ст. 1258 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. З повідомленням Смілянської держнотконтори від 28 червня 2022 року встановлено, що після смерті [PERSON] із заявами про прийняття/відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась. Згідно витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 24 червня 2022 року у інших нотаріальних конторах чи нотаріусів спадкова справа також не заводилась. Таким чином, єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , що прийняв спадщину шляхом спільного проживання, є її син [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Згідно з повідомленням приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Таран Г.В. від 30 червня 2022 року із заявою про прийняття спадщини після [PERSON] звернувся його батько [PERSON] . Інші спадкоємці, які б прийняли спадщину шляхом спільного проживання, відсутні, оскільки відповідно до повідомлення відділу державної реєстрації виконавчого комітету Смілянської міської ради від 06 липня 2021 року на момент смерті разом з [PERSON] зареєстровані особи відсутні. Постановою цього нотаріуса від 29 липня 2021 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири, що належала [PERSON] . В обґрунтування своєї відмови вказала, що з наданого свідоцтва про право власності вбачається, що померлому [PERSON] та іншим співвласникам належить 12/25 часток на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] . Однак згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності\~ зареєстроване на квартиру, а не на частку в будинку. Тобто, реєстрація проведена на квартиру, а фактично то є частка житлового будинку з надвірними спорудами. Судом досліджено витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.09.2015 та встановлено, що за [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] Підставою внесення запису зазначено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 24276304 від 09.09.2015, реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 720617671105. В той же час згідно технічного паспорту будинок [ADDRESS] складається з двох відокремлених частин (квартир), однак згідно довідки Смілянського відділку КП «ЧООБТІ» від 02 липня 2021 року за іншим співвласником цього будинку [PERSON] зареєстровано право власності на 13/25 частин будинку, а не на квартиру в ньому. Розмір загальної площі цього будинку становить 147 кв.м., житлової 76 кв.м. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 20 жовтня 2021 року [PERSON] відмовлено у внесенні змін до розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з приводу зазначення часток у праві власності, а не квартири, та зазначено, що державна реєстрація права власності за [PERSON] [PERSON] та [PERSON] була проведена на квартиру, що суперечило запису в реєстрі прав власності, а саме щодо реєстрації права власності на 13/25 частин будинку. Однак, виправити вказану суперечність можливо лише на підставі рішення суду з одночасним визнанням права власності на майно, оскільки на законодавчому рівні не передбачено внесення таких змін за вказаних обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з правовою позицією, висловленою у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17 та від 05.06.019 у справі № 392/1829/17, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а вважається лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Досліджуючи обставини існування в особи права власності, суд має передусім встановлювати підстави, на якій особа набула таке право, оскільки законом сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності. Відповідно до п. 2 ч. 3ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводять державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Відповідно до ч. 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зважаючи на особливості реєстрації права власності на нерухоме майно, які встановлені відповідно до діючого законодавства, вимоги позивача про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень та закриття розділу на квартиру\~ безперечно забезпечать відновлення права позивача на нерухоме майно. Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За таких обставинах, єдиним способом реалізації позивачем своїх спадкових прав після смерті сина є визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку. Як встановлено ст. 1218, ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України вся спадщина вважається належною позивачу з часу смерті спадкодавця. На підставі наведеного,

Outcome: approved