Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

Позивач звернулася\~до суду\~з позовом\~про визнання\~дійсним договору №828 від 21.01.1999 року купівлі-продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS] , житловою площею 27.5 кв.м., загальною площею 43,9 кв.м. яка складається з двох житлових кімнат, зареєстрований Універсальною біржею нерухомості «Едвайс-Консульт» 21 січня 1999 року, зареєстрований в ММБТІ 26.01.1999 р. за №16180, укладений між [PERSON] , з одного боку, та [PERSON] , з іншого боку, який помер. При цьому вона є спадкоємцем І черги, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вказаний вище договір купівлі-продажу був укладений з порушенням вимог закону, не був посвідчений нотаріально. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Раніше квартира [ADDRESS] , житловою площею 27.5 кв.м., загальною площею 43,9 кв.м. яка складається з двох житлових кімнат належала [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 13.05.1991 року державним нотаріусом Другої Миколаївської нотаріальної контори за реєстраційним №1-2149, зареєстрованого Миколаївським обласним бюро технічної інвентаризації, реєстровий номер №16180 від 05 липня 1991 року. 21 січня 1999 року на Універсальній біржі «Едвайс-Консульт» за номером 828 зареєстрований договір купівлі продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS] , житловою площею 27.5 кв.м., загальною площею 43,9 кв.м. яка складається з двох житлових кімнат, зареєстрований в ММБТІ 26.01.1999 р. за №16180, укладений між [PERSON] , з одного боку, та [PERSON] , з іншого боку. Договір купівлі-продажу вказаної квартири підписаний сторонами власноручно. До теперішнього часу ніхто із сторін ніяких вимог, щодо порушення їх прав, не заявили, ніякого спору, з цих питань, у сторін не виникло. На час укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна сторони цього договору ухилились від його нотаріального посвідчення, а на даний час визнання такого договору дійсним можливе лише в судовому порядку. Позивач вказує, що після укладання договору сторонами були виконані умови договору. Крім того, позивач зазначає, що 11 листопада 1995 року Відділом урочистої реєстрації одружень м. Миколаєва між [PERSON] та [PERSON] , зареєстровано шлюб, актовий запис № 1621, післяшлюбне прізвище дружини [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] [PERSON] \~помер,\~що підтверджується\~свідоцтвом про\~смерть серії\~ [NUMBER] .\~ [PERSON] є спадкоємцем І черги. Згідно постанови приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області від 02 лютого 2022 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відразу після укладання договору міни нерухомого майна між сторонами, покупцем було зареєстровано право власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, який на час виникнення спірних правовідносин мав повноваження реєстраційного органу. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли липні 1996 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Приписами ст. 224 ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов`язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним. Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Позивач, на теперішній час, не має можливості реалізувати свої права, як власник майна, оскільки договір міни нерухомого майна не було посвідчено нотаріально. Беручи до уваги те, що позивач не має можливості усунути порушення своїх прав в позасудовому порядку, позов про визнання договору міни нерухомого майна дійсним підлягає задоволенню. Вимог щодо розподілу судових витрат позивачем не заявлялось, а тому витрати пов`язані з судовим розглядом цивільної справи, покладаються на позивача.

Outcome: approved