Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-21 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Усіков О.В. звернувся до суду з позовом про звільнення [PERSON] від сплати заборгованості по аліментам в сумі 113 092,29 грн., яка утворилась за період з 01.02.2018 р. по 31.03.2021 р. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 17.11.2006 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 25.04.2017 року шлюб було розірвано. 04.06.2021 року позивач дізнався про те, що відповідно до судового наказу від 07.08.2017 року, виданого Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області з [PERSON] , стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] . В період з лютого 2018 року по березень 2021 р. [PERSON] , [INFO] , проживав разом зі своїм батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] , та перебував на його утриманні, що є з урахуванням положень ч. З ст. 187 СК України обставиною, що має істотне значення для звільнення від сплати заборгованості за аліментами в період з лютого 2018 року по березень 2021 року. В даний період дитина перебувала на повному утриманні позивача, відтак він виконав свій батьківський обов`язок з утримання дитини у вказаний період в повному обсязі, тому нарахування заборгованості з лютого 2018 року по березень 2021 року є незаконним та безпідставним, оскільки в зазначений період позивач опікувався сином, надавав матеріальну допомогу. Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 02.08.2021 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Відповідач [PERSON] подала суду відзив, в якому просила відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, вони з позивачем мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на утримання якого з [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, починаючи з 26.07.2017 року і до його повноліття, за судовим наказом від 07.08.2017 року, виданим Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області. Постановою державного виконавця Вознесенського міськрайонното відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 28.05.2021 року (виконавче провадження №54811086) було звернено стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника, оскільки через тривалу несплату аліментів в повній мірі виникла заборгованість в сумі 116 923,26 грн станом на 01.05.2021 року. В період з лютого 2018 року по березень 2021 року, вони з позивачем періодично намагалися зберегти шлюбні відносини, оскільки мають неповнолітню дитину, яка повинна зростати у повноцінній сім`ї, але намагання не дало очікуваного результату, син знаходиться на її утриманні, вони з ним проживають у будинку чоловіка її матері, оскільки власного житла не мають. [PERSON] , як батько неповнолітньої дитини, має сплачувати стягнуті з нього аліменти з усіх видів його доходу, включаючи й заробітну плату за службу у в/ч [NUMBER], заборгованість за аліментами нарахована вірно і підлягає стягненню. Інтереси та права неповнолітньої дитини, яка має право на належне утримання з боку обох батьків, є пріоритетними у даній категорії спорів. З цих підстав просить [PERSON] в задоволенні його позову відмовити повністю та стягнути судові витрати у вигляді правничої допомоги в сумі 1500 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав повністю, додатково пояснив, що з січня 2018 року розпочав військову службу за призовом осіб офіцерського складу та 15 квітня 2019 року підписав контракт про проходження військової служби строком. Про даний факт відповідач також знала та не повідомила відділ ДВС. Вказана заборгованість виникла, так як відповідач не потребувала цих коштів в зв`язку з тим, що син [PERSON] перебував повністю на його утриманні, що підтверджується актом сумісного проживання. В той час, як нараховувалась заборгованість за аліментами, про що він взагалі не зна, він утримував сина, витрачаючи свої доходи на утримання сина, ремонт в будинку,шкільне приладдя, купівлю продуктів харчування. Не знав, про те, що відповідач [PERSON] подала заяву про стягнення з нього аліментів та про судовий наказ, бухгалтерія підприємства де він працював знаходилась в іншому місті, тому він не бачив розрахунки та не міг знати про відрахування з його заробітної плати за аліментами. Просить позов задовольнити повністю. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, пославшись на обставини, викладені у позові, пояснивши, що у період з лютого 2018 року по березень 2021 року позивачу незаконно нарахована заборгованість зі сплати аліментів. Син сторін [PERSON] , [INFO] , проживав разом зі позивачем, та перебував на його утриманні, що є з урахуванням положень ч. 2 ст. 197 СК України обставиною, що має істотне значення для звільнення від сплати заборгованості за аліментами за вказаний період. Так, за загальним правилом, аліменти присуджуються на користь того, з ким проживає дитина, тому суттєвим значенням для справи є обставина з ким саме дитина проживає. Так як в даний період дитина перебувала на повному утриманні позивача, проживала з ним, то він виконав свій батьківський обов`язок з утримання дитини у вказаний період в повному обсязі. Про припинення стягнення аліментів не звертався з позовом до суду оскільки не знав взагалі, що позивач звернулась з позовом про стягнення аліментів та про судовий наказ. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні повністю, пояснила, що відповідач знав, що з нього стягнуто аліменти, вони деякий час з відповідачем намагались зберегти сім`ю та почали проживати разом, але за цей період фактично сина утримувала вона, завдяки тому, що працювала в супермаркеті, саме вона купувала продукти харчування, в них з позивачем були різні сімейні бюджети. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що позивач був обізнаний про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, крім того це його батьківський обов`язок, який передбачений законом. Обставини на які посилається позивач щоб звільнити його від заборгованості по аліментах не є істотними в розумінні ч.2 ст. 197 СК України. Третя особа представник Вознесенського міськрайоного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.ІОдеса) у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву в якій просив у зв`язку із завантаженість розглядати справу за його відсутності та направив на адресу суду копію виконавчого провадження № 54811086. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, допитавши свідків, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. У судовому засіданні встановлено що рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 25.04.2017 року шлюб, зареєстрований 17.11.2006 р. Акмечетською сільською радою Доманівського району Миколаївської області, актовий запис № 5 між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що стверджується відповідними свідоцтвами про народження серії [NUMBER] . Судовим наказом виданого Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області від 07.08.2017 р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від заробітку [PERSON] , починаючи з 26.07.2017 р. і до повноліття дитини. 28.05.2021 року головним державним виконавцем Вознесенського міськрайонного відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Червоною Я.В. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та іншого доходу боржника згідно судового наказу №473/2388/17 від 26.09.2017 р. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, виконаного державним виконавцем, заборгованість [PERSON] за виконавчим листом по справі №473/2388/17 станом на 01.05.2021 року складає 116 923,26 гривень. Позивачем додано до позову акт сумісного проживання від 30.05.2021 р. складеного вуличним комітетом в особі [PERSON] та членами комісії ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) , згідно якого в період з лютого 2018 року по березень 2021 року за адресою [ADDRESS] проживали [PERSON] , 1979 р.народження та його син [PERSON] , [INFO] , який був на його утриманні. Відповідачем додано до відзива довідку паспортиста [PERSON] про склад сім`ї за участі членів комісії [PERSON] та [PERSON] , про те, що за адресою [ADDRESS] з 20.04.2018 року проживали [PERSON] 1988 р.народження та її син [PERSON] , [INFO] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що до неї в різний час звертались як позивач так і відповідач, щоб вона, як сусідка у довідкі підтвердила їх проживання у [ADDRESS] . Вона не читаючи підписала акти, але бачила як позивача так і відповідача за вказаною адресою. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що проживає недалеко від [ADDRESS] ,в будинку, розташованому та поряд з позивачем, тому часто бачив позивача з сином разом, батько водив дитину на річку, відповідача не бачив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є колегою та знайомою відповідача, бачила як позивач забирав відповідача з роботи, яка проживала з неповнолітнім сином, деякий час вони проживали разом. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є матір`ю відповідача, на даний час донька з сином [PERSON] проживають за її місцем проживання, утримувала і утримує сина її донька, яка купує йому одяг та продукти харчування. Позивач [PERSON] дуже рідко щось купував сину. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до такого висновку. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст. 150 СК України батьки зобов`язані забезпечувати належне утримання та виховання дітей. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8, 9 ст. 7 СК України під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ч.ч.1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК Українипри вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини. При розгляді даної категорії справ необхідно також врахувати, що стягувані аліменти є власністю дитини (частина перша статті 179 СК України), а в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною першою статті 9 СК України встановлено, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Згідно з положеннями ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 188 СК України закріплено, що батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Згідно з ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Стаття 192 СК України встановлює, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно статті 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Зі змісту даної норми слідує, що підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами - можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Позивач та його представник не погоджується із заборгованостю з аліментів за період з лютого 2018 року по березень 2021 року, стверджуючи, що у цей період позивач мешкав разом зі своїм сином однією сім`єю, опікувався сином, утримував його, тому вважає, що нарахування заборгованості за цей період є незаконним та не відповідає чинному законодавству. Відповідач у судовому засіданні не заперечувала, що у період з 2018 року позивач періодично проживав разом з нею та їхнім сином разом, але підкреслила, що відносини між подружжям були напруженими, матеріально сина утримувала вона. Відповідно до ч.1 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. З розрахунку заборгованості по аліментам вбачається, що заборгованість нараховується починаючи з 26.07.2017 року, що відповідає змісту судового наказу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07.08.2017 року. Як вбачається з матеріалів справи, судовий наказ про стягнення аліментів не оскаржувався, набрало законної сили та видано виконавчий лист Примусове виконання судових рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове рішення. Порядок стягнення аліментів визначено Законом України «Про виконавче провадження». Отже, за наявності судового рішення про стягнення аліментів, яке перебуває на примусовому виконанні в органах ДВС, боржник зобов`язаний здійснювати відрахування на сплату аліментів в порядку визначеному законом. Окрім того, позивачем суду не надано жодного доказу щодо добровільної сплати ним аліментів на користь відповідачки - квитанцій, розписок, звітів від роботодавця про утримання аліментів, відомостей з ДВС про перерахунок аліментів на депозитний рахунок, договору відчуження нерухомого майна на користь дитини. Відповідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Отже, законодавцем встановлено, що лише за наявності вищевказаних обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. При цьому, суд з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, може вирішити питання щодо звільнення від сплати заборгованості з аліментів, а не зобов`язаний це зробити. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. На обґрунтування своїх доводів щодо звільнення від сплати заборгованості за аліментами позивач посилався на те, що його син - [PERSON] , починаючи з лютого 2018 року проживав разом з з ним. При цьому суду не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності будь-яких передбачених частиною другою статті 197 Сімейного Кодексу України обставин, що мають істотне значення та могли б слугували перешкодою для позивача скористатися своїм правом на звернення до суду з позовом про припинення стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , починаючи з лютого 2018 року, окрім того з копії листа з рекомендованим повідомлення вбачається, що [PERSON] отримав судовий наказ 19.08.2017 року направлений йому Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області, в судовому наказі є відмітка про набрання ним чинності 04.09.2017 року, тобто був обізнаний про стягнення з нього аліментів. Окрім того, з а своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Мінливість життєвих обставин не може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Згідно з ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1ст.80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять предмета доказування. Проживання позивача разом з відповідачем у період з 2018 року та часткового надання матеріальної допомоги у розмірі, що не відповідає розміру аліментам, встановленим законом, що підтверджено у судовому засіданні поясненнями сторін по справі, не є тією обставиною, яка у розумінні ч. 2 ст. 197 СК України має істотне значення, отже не є підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами. Стороною позивача не доведено існування жодних істотних обставин, які б могли слугувати достатньою підставою для повного звільнення від заборгованості за аліментами. Згідно із частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до частини сьомої цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір (чинний на час розгляду справи). Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. З урахуванням викладеного, з огляду на те, що позивачем не доведено в судовому засіданні існування обставин, передбачених ч.2 ст.197 СК України, наявність яких є можливою підставою для звільнення від заборгованості з аліментів, яка нарахована відповідачем з дотриманням вимог ст.194, 195 СК України, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.2 ч.2 згаданої статті судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, визначено п.1 ч.3 ст.141 ЦПК України. У зв`язку із наданням правової допомоги у даній цивільній справі відповідачкою сплачено адвокату Берікул Лілії Володимирівни, яка діє на підставі свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю №848 від 03.01.2020 року 1 500 грн., що підтверджується квитанції до прибуткового касового ордеру від 16.08.2021 р. за написання відзиву на позовну заяву, який наявний в матеріалах даної цивільної справи.

Outcome: approved