Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запису про право власності на нерухоме майно. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 27.02.2008 між ТОВ «Банк Богуслав» та ТОВ «Спектраль» укладено кредитний договір №15/01-КР-3/2008, за умовами якого банк відкрив позичальнику кредитну лінію з лімітом в розмірі 2 000 000 грн., зі строком повернення 25.02.2011. У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором 29.02.2008 між ТОВ «Банк Богуслав» та [PERSON] укладено іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку банку трикімнатну квартиру розташовану за адресою [ADDRESS] . 30.08.2013 між ТОВ «Банк Богуслав» та ТОВ «Спектраль» укладено договір №21 про внесення змін та доповнень до кредитного договору №15/01-КР-3/2008 від 27.02.2008, за умовами якого подовжено термін повернення кредиту до 20.12.2013. 21.02.2013 між ТОВ «Банк Богуслав» та [PERSON] укладено договір №6 про внесення змін та доповнень до іпотечного договору, за умовами якого сторони домовили про розмір кредиту в сумі 2075000 грн. в термін до 20.12.2013. 15.06.2020 між ТОВ «Банк Богуслав» та [PERSON] укладено договір №1 про відступлення прав вимоги за кредитним договором №15/01-КР-3/2008 та договором іпотеки, згідно з яким ТОВ «Банк Богуслав» відступив [PERSON] своє право грошової вимоги. Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.01.2021 за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . Позивач вважає, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на належну йому квартиру за відповідачем підлягає скасуванню з огляду на те, що рішення приймалося без дозволу органу опіки та піклування, оскільки у спірній квартирі зареєстровані малолітні діти позивача. Також позивач зазначає, що на час переходу права власності діяла заборона на відчуження, а саме запис про обтяження нерухомого майна. Крім того, вказував, що строк дії укладених з ТОВ «Банк Богуслав» договорів закінчився 20.12.2013. На підставі викладеного позивач просить скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Агаркової А.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 56200559 від 18.01.2021, щодо реєстрації права власності за [PERSON] на об`єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] ; скасувати запис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Агаркової А.М. про право власності від 18.01.2021 щодо реєстрації права власності за [PERSON] на об`єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] , внесений на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Агаркової А.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 56200559 від 18.01.2021. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29.01.2021 у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 21.10.2021, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та вказував на те, що відповідач набув право власності на спірну квартиру у відповідності до умов кредитного договору, договору іпотеки, договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором та Закону України «Про іпотеку». Крім того, подав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що згідно умов укладеного договору іпотеки була наявна заборона здійснювати реєстрацію дітей за місцезнаходженням предмета іпотеки, у зв`язку з чим позивачем порушено умови договору. Вказував, що наявність зареєстрованих обтяжень на спірну квартиру не є підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації права власності з огляду на її здійснення іпотекодержателем в порядку передбаченому Законом України «Про іпотеку». Крім того, зазначив, що звернення стягнення відбулось не у примусовому порядку, а за наявності згоди іпотекодавця на такі дії - застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, передбаченої умовами договору іпотеки. Також зауважив, що оскільки позивачем не повернуто суму боргу за кредитним договором, кредитний та іпотечний договори продовжили свою дію на момент звернення стягнення на предмет іпотеки. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Агаркова А.М. в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву не направив. Представник третьої особи Служби у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься заява третьої особи про розгляд справи за відсутності їх представника. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 19.06.2002, посвідченого державним нотаріусом Сьомої київської нотаріальної контори Іваненко Р.С. та зареєстрованого за реєстровим №Зс2060, квартира [ADDRESS] належала на праві приватної власності [PERSON] (а.с.14-15, т.1). 27.02.2008 між ТОВ «Банк Богуслав» та ТОВ «Спектраль» укладено кредитний договір №15/01-КР-3/2008, за умовами якого банк відкрив позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію з загальним лімітом в розмірі 2 000 000 грн. для поповнення обігових коштів, зі сплатою 20% річних за користування кредитом, зі строком повернення кредиту 25.02.2011. Пунктом 1.5 вказаного договору обумовлено, що у рахунок забезпечення виконання позичальником кредиту в заставу банку передається: товари в обороті, асортимент, кількість та вартість яких визначені у додатку до договору; нерухоме майно - квартира, загальною площею 68,10 кв.м. за адресою [ADDRESS] , яка належить [PERSON] . Згідно п. 2.8 кредитного договору сторони домовились, що зобов`язання позичальника повернути банку кредит раніше календарної дати обумовленої договором виникає у позичальника у разі настання, зокрема, таких обставин як несплата або часткова несплата позичальником відсотків та/або штрафних санкцій у передбачений договором строк; невиконання або неналежне виконання позичальником пунктів 1.5, 5.1.5-5.1.7, 5.1.12, 5.1.13 цього договору; у випадку відмови позичальника від укладення договору про внесення змін та доповнень; при невиконанні або неналежному виконанні позичальником та/або майновим поручителем будь-яких умов будь-кого з правочинів, вчинених з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором. За змістом п.5 кредитного договору позичальник зобов`язаний, зокрема, повернути банку кредит в строк погашення кредиту, сплатити банку у строки передбачені цим договором суму нарахованих банком відсотків, сплатити банку штрафів санкції та відшкодувати збитки у розмірі, строки та порядку передбачені цим договором; своєчасно сплачувати відсотки за користування кредитом у порядку передбаченому цим договором до повного повернення банку кредиту та сплати відсотків не відчужувати належне позичальнику нерухоме майно, не змінювати організаційно-правовий статус, не вчиняти дій спрямованих на обтяження майна чи майнових прав, не закривати поточних рахунків та не відкривати будь-які рахунки; відшкодувати банку збитки та витрати пов`язані з примусовим стягненням заборгованості за цим договором; використовувати кредит за цільовим призначенням; в строк не пізніше 29.02.2008 укласти з банком договір застави товарів в обороті; в строк не пізніше 29.02.2008 забезпечити укладання [PERSON] з банком іпотечного договору нерухомого майна. Згідно п. 6 кредитного договору у разі порушення умов та/або невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань передбачених цим договором винна сторона відшкодовує потерпілій стороні усі завдані у зв`язку з цим збитки, зокрема, витрати понесені банком та не отримані банком доходи, які б він одержав би якби зобов`язання були виконані належним чином. ЗА порушення встановлених цим договором строків погашення (повернення) кредиту банк має право стягувати з позичальника штраф за кожен випадок порушення у розмірі 0,1% від суми платежу непогашеного (неповернутого) в строки погашення (повернення) кредиту не пізніше трьох банківських днів з моменту отримання письмової вимоги банку. За порушення встановлених цим договором строків сплати відсотків, інших строкових платежів передбачених цим договором банк має право нараховувати та стягувати пеню за прострочену суму зазначених платежів в розмірі подвійної облікової ставки НБУ розраховану за кожен день прострочення платежу. У разі невиконання позичальником прийнятих на себе зобов`язань передбачених п.п.2.7, 5.1.3, 5.1.5, 58.1.9-5.1.13 цього договору банк має право стягувати з позичальника штраф у розмірі 3% від суми кредиту за кожен випадок. Стягнення пенні та штрафів не звільняє позичальника від відшкодування завданих банку збитків в повному обсязі. 24.02.2011 між ТОВ «Банк Богуслав» та [PERSON] укладено договір №1 про внесення змін та доповнень до іпотечного договору №2184 від 29.02.2008, згідно з яким сторони дійшли згоди викласти п.п. 1.3, 4.2, ст.6 договору викласти в новій редакції. Так, оцінка предмету іпотеки погоджена на рівні 949700 грн., а також погоджено зобов`язання іпотекодавця протягом 10 робочих днів після укладення цього договору застрахувати за свій рахунок предмет іпотеки на повну вартість. Статтею 6 обумовлена можливість іпотекодержателя у випадку невиконання або неналежного виконанняі позичальником своїх зобов`язань звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування механізму позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на премет іпотеки; передання права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку Закону України «Про іпотеку»; продажу предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку Закону України «Про іпотеку»; на підставі рішення суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса. Іпотекодержатель має право вибрати будь-який спосіб звернення стягнення на свій розсуд. Звернення стягнення на предмет іпотеки і його реалізація здійснюється у порядку Закону України «Про іпотеку». У ст.7 договору погоджено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно якого сторони домовились, що ця стаття є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, яке визнається сторонами та чинним законодавством (прирівнюється) як договір про задоволення вимог іпотекодержателя за своїми правовими наслідками, що надає право іпотекодержателю шляхом позасудового врегулювання звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі цього договору. У разі порушення зобов`язань за кредитним договором та/або умов цього договору іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності. 30.08.2013 між ТОВ «Банк Богуслав» та ТОВ «Спектраль» укладено договір №21 про внесення змін та доповнень до кредитного договору №15/01-КР-3/208 від 27.02.2008, яким сторони визначили у п.3.1 кредитного договору забезпечення належного виконання позичальником зобов`язань заставою товарів в обороті, які належать на праві власності позичальнику ринковою вартістю 2394048 грн., іпотекою квартири [ADDRESS] , належної [PERSON] , ринковою вартістю 845000 грн., порукою [PERSON] на всю суму зобов`язань позичальника за цим договором, порукою [PERSON] на всю суму зобов`язань позичальника за цим договором. Сторони домовились, що позичальник зобов`язаний сплатити банку всю суму нарахованих процентів за користування кредитом за період з липня 2011 року до дати настання терміну повернення кредиту у визначені строки та у визначених сумах. У рахунок забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №15/01-КР-3/208 від 27.02.2008 та на виконання його умов 29.02.2008 між ТОВ «Банк Богуслав» (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець) укладено іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку банку трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Пунктом 3.1.14 вказаного договору сторонами погоджено зобов`язання іпотекодавця, зокрема, не прописувати неповнолітніх/малолітніх дітей у квартиру, що є предметом іпотеки, на період дії даного договору та повідомляти банк про прописку нових мешканців до вказаної квартири. 21.02.2013 між ТОВ «Банк Богуслав» та [PERSON] укладено договір №6 про внесення змін та доповнень до іпотечного договору №2184 від 29.02.2008, згідно з яким сторони домовились викласти визначення терміну «кредитний договір», «зобов`язання» та «предмет іпотеки» у новій редакції, зокрема, під кредитним договором розуміється договір №15/01-КР-3/208 від 27.02.2008 та договори про внесення до нього змін та доповнень №4 від 24.02.2011, №5 від 19.05.2011, №6 від 31.05.2011, №7 від 15.06.2011, №8 від 30.06.2011, №9 від 29.07.2011. №10 від 25.08.2011, №11 від 31.10.2011, №12 від 05.12.2011, №13 від 27.04.2012, №14 від 30.05.2012, №15 від 31.08.2012, №16 від 28.09.2012, №17 від 31.10.2012, №18 від 21.02.2013, встановлено термін повернення кредиту до 20.12.2013, з виплатою фіксованої процентної ставки за користування кредитом в розмірі 27% річних та зі сплатою комісійної винагороди за обслуговування боргу в розмірі 87882,17 грн. З укладених договорів кредиту та іпотеки та похідних від них договорів убачається, що позивач погодився з їх умовами, поставивши свій підпис під кожним з них, та на всіх сторінках кредитного договору. Згідно витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №17277477 від 29.02.2008 убачається, що на підставі договору іпотеки №2184 від 29.02.2008 встановлено заборону на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , належну [PERSON] (а.с.16, т.1). Згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки №660614 від 21.02.2013 убачається, що на підставі договору іпотеки №2184 від 29.02.2008 зареєстровано іпотеку квартири [ADDRESS] , належну [PERSON] ; на підставі договору від 25.08.2011 та договору від 21.02.2013 про внесення змін та доповнень до іпотечного договору №2184 від 29.02.2008 зареєстровано внесення змін в основне зобов`язання (а.с.17-18, т.1). Як убачається з договору №1 про відступлення прав вимоги від 15.06.2020 та договору про відступлення прав за договорами іпотеки від 15.06.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С., укладених між ПАТ «Банк Богуслав» та [PERSON] , останній отримав право вимоги банку до [PERSON] за кредитним договором №15/01-КР-3/208 від 27.02.2008 та іпотечним договором №2184 від 29.02.2008, а також за договорами про внесення змін та доповнень до вказаних договорів (а.с.43-48, а.с.227-230, т.1), що також підтверджується роздруківкою додатків до вказаних договорів (а.с.107-129, 231-240, т.1). 15.08.2020, 08.10.2020 та 24.11.2020 представником відповідача направлено позичальнику та іпотекодавцю повідомлення про дострокове повернення кредиту та вимогу про усунення порушення основного зобов`язання у зв`язку з несплатою заборгованості (а.с.130-147, 211-225, т.1). Кореспонденція від 15.08.2020 та 08.10.2020 повернулася до відправника з поміткою «за закінченням терміну зберігання», кореспонденція від 24.11.2020 вручена 02.12.2020 особисто іпотекодавцю [PERSON] , що підтверджується рекомендованим зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.226, т.1). На підставі повідомлення представника відповідача від 18.01.2021 (а.с.148-149, т.1), адресованого приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу м. Києва Агарковій А.М., 18.01.2021 зареєстровано право приватної власності на іпотечну трикімнатну квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою №94325251 від 21.01.2021(а.с.41-42, т.1). Вказане повідомлення містить застереження приватного виконавця щодо зняття заборони відчуження предмету іпотеки на підставі ст. 74 Закону України «Про нотаріат», ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та у зв`язку з припиненням договору іпотеки, що спростовує твердження позивача про наявність перешкод для перереєстрації права власності на спірну квартиру за відповідачем. Судом також були досліджені матеріали реєстраційної справи 1185988000 стосовно здійснення реєстраційних дій по квартирі [ADDRESS] , витребувані за клопотанням представника позивача на підставі ухвали суду, яка занесена до протоколу судового засідання від 24.05.2021, які узгоджуються з матеріалами справи, у зв`язку з чим твердження позивача про порушення державним реєстратором передбаченої чинним законодавством процедури під час здійснення державної реєстрації права власності на спірну квартиру за відповідачем не підтверджено належними доказами. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Внаслідок укладення договорів відступлення права вимоги відбулась зміна кредитора, [PERSON] набув статусу нового кредитора/стягувача/іпотекодержателя за кредитним договором №15/01-КР-3/208 від 27.02.2008 та іпотечним договором №2184 від 29.02.2008, іпогтекодержателем згідно з яким є [PERSON] . Враховуючи викладене, оскільки умовами догворів та чинного законодавства не передбачено необхідності погодження заміни кредитора з позивачем, суд приходить до висновку про правомірність переходу права вимоги до відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні, зокрема, заявник: власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло, перейшло чи припинилося речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав. Відповідно до ч.1 ст. 18 цього Закону державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Згідно із ч.1 ст. 20 вказаного Закону заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством. У разі якщо оригінали документів, необхідних для проведення реєстраційних дій, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства. Заява на проведення реєстраційних дій в електронній формі подається за умови ідентифікації заявника (фізичної або юридичної особи) з використанням електронного цифрового підпису чи іншого альтернативного засобу ідентифікації особи. Про подання/отримання заяви на проведення реєстраційних дій державний реєстратор невідкладно повідомляє власника об`єкта нерухомого майна, щодо якого подано заяву. Порядок подання заяв у сфері державної реєстрації прав та повідомлення власника об`єкта нерухомого майна про подані заяви визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ч.1 ст.27 цього Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Крім того, відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» в редакції чинній на час укладення договору іпотеки №2184 від 29.02.2008, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. Згідно ст. 18 цього Закону держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Суд зазначає, що власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші передбачені законодавством наслідки, які застосовуються органами опіки та піклування. Крім того, умовами іпотечного договору, укладеного з позивачем, передбачено заборону прописувати неповнолітніх/малолітніх дітей у квартиру, що є предметом іпотеки, на період дії даного договору та встановлено обов`язок повідомляти банк про прописку нових мешканців до вказаної квартири. При цьому, як убачається з матеріалів справи (а.с.49-52,т.1), [PERSON] є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований у спірній квартирі з 10.02.2009 по теперішній час, та матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована у спірній квартирі з 16.11.2016 по теперішній час, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданим 21.10.2006 відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва, свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданим 16.11.2016 Оболонським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, довідкою про реєстрацію місця проживання №2765260 від 04.03.2019, довідкою про реєстрацію місця проживання №2765245 від 04.03.2019. Отже, оскільки позивачем порушено умови укладеного з відповідачем договору, доказів у зворотному позивачем не надано, суд вважає, що твердження позивача про необхідність отримання згоди служби у справах дітей під час прийняття рішення про реєстрацію права власності на спірну квартиру за [PERSON] спростовуються матеріалами справи. Крім того, як встановлено судом в ході розгляду справи, звернення стягнення на спірну квартиру шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем здійснено не у примусовому порядку, а з огляду на ст.7 іпотечного договору в редакції договору №1 про внесення змін та доповнень до іпотечного договору від 24.02.2011 (а.с. 103-106, т. 1), яким іпотекодавець надав свою згоду у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором та/або умов іпотечного договору на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за його рішенням. Відповідно до ч.3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі; 4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом; 7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 9) формує реєстраційні справи у паперовій формі; 9--1) надає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", інформацію органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Таким чином суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги до [PERSON] про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень задоволенню не підлягають, оскільки вказаний відповідач діяв в межах норм чинного законодавства та умов укладених договорів. Суд також звертає увагу на те, що позивачем заявлено дві позовні вимоги, в т.ч. про скасування запису про право власності від 18.01.2021. Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19). Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Зміст зазначеної правової норми свідчить про те, що, на відміну від частини 2 статті 26 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, чинна редакція встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи: 1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; 2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; 3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таким чином, з 16 січня 2020 року, тобто до звернення позивача до суду із позовною заявою, законодавець вже виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, а відтак, обраний в практичному аспекті спосіб захисту не зможе забезпечити і гарантувати позивачу відновлення порушеного права, а відтак не спроможний надати особі ефективний захист її прав. Крім того, суд враховує, що додатковим підтвердженням наведеного висновку є пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», згідно з яким судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом. Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не входить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права. При таких обставинах обраний позивачем спосіб захисту - скасування запису державного реєстратора після внесення змін до статті 26 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не може призвести до захисту або відновлення порушеного права позивача, є неефективним, а тому такі позовні вимоги не підлягають задоволенню саме з цих підстав. Щодо позовних вимог до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Агаркової А.М. суд вважає за можливе відмітити наступне. Так, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Результат аналізу статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 зробила висновок, що позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зазначено, що належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Таким чином, позовні вимоги до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Агаркової А.М. задоволенню не підлягають, оскільки він є неналежним відповідачем за позовом. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення. Інших доводів, які б спростували висновки суду, сторонами не надано. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed