Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Шарков Олександр Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у якому просить: визнати виконавчий напис, вчинений 24.05.2021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. та зареєстрований в реєстрі за № 6757, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», яке є правонаступником АТ «УкрСиббанк», заборгованості за кредитним договором № 93944938000, укладеним 01.08.2017 р. між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] , таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено з порушенням встановленого законом порядку, а тому звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою від 14.12.2021 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви разом з копіями доданих до неї документів відповідачем отримано, про що свідчить відповідна відмітка у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Разом з тим, у встановлений в ухвалі строк відповідач відзив на позовну заяву до суду не подав. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 24.05.2021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. було вчинено виконавчий напис, який зареєстрований у реєстрі за № 6757, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», яке є правонаступникомАТ «УкрСиббанк», заборгованості за кредитним договором № 93944938000, укладеним 01.08.2017 р. між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] , яка виникла за період з 08.07.2020 р. по 11.05.2011 р. в сумі 17788,68 грн. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. за № 1172 (далі - Перелік № 1172). Із моменту прийняття цієї постанови і до 10.12.2014 р. була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п.1 Переліку № 1172). 10.12.2014 р. набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік № 1172 був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку № 1172). Саме цю норму застосував приватний нотаріус, вчиняючи оскаржуваний виконавчий напис. Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. у справі № 826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п.1 та п.2 Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 р., визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на кредитному договорі, який не посвідчено нотаріально, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено, що оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи те, що виконавчий напис було вчинено приватним нотаріусом на підставі кредитного договору, який нотаріально не посвідчений, що свідчить про порушенням ним вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку № 1172, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а тому вважає необхідним визнати виконавчий напис, вчинений 24.05.2021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. та зареєстрований в реєстрі за № 6757, таким, що не підлягає виконанню. Крім того, у відповідності до положень п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У постанові Верховного Суду від 12.02.2020 р. в справі № 648/1102/19 вказано, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. За умовами ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). На підтвердження вимог про стягнення судових витрат понесених [PERSON] у зв`язку з розглядом цієї справи, було надано до суду: копію Договору № 20/08 від 20.08.2021 р. про надання правничої допомоги; Додаткову угоду № 1 від 07.09.2021 р. до Договору № 20/08 від 20.08.2021 р. про надання правничої допомоги;Актприйому-передачі наданих послуг від 25.07.2022 р. до Договору № 20/08 від 20.08.2021 р.; копію квитанції до прибуткового касового ордера № 7 від 25.07.2022 р. При цьому, 19.07.2022 р. від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, в якому вона просить відмовити позивачу у стягненні витрат на правничу допомогу, оскільки позивач не надала доказів на підтвердження понесення таких витрат та останні є завищеними і не відповідають критерію розумного розміру. Надаючи оцінку наведеному в Акті прийому-передачі наданих послуг від 25.07.2022 р., де викладено об`єм виконаних адвокатом робіт та витрачений ним на це час, суд зазначає, що написання заяви до ПАТ «Національна Енергетична компанія «Укренерго» про зупинення стягнення з заробітної плати позивача та подання ухвали про забезпечення позову з розглядом даної справи фактично не пов`язано, тому не вбачає підстав для компенсації витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1000,00 грн. (п.5 акту).Також, приймаючи до уваги, що справа розглянута в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, а отже представник позивача фактично не брав участі у судових засіданнях, тому суд приходить до висновку, що відсутні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу за представництво інтересів позивача в Шевченківському районному суді м. Києва у розмірі 1500,00 грн. (п.6 акту). Разом з тим, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн., що складаються з написання та подання апеляційних скарг (п.3, 4 акту), а також представництва інтересів позивача в Київському апеляційному суді (п.7 акту) на переконання суду не підлягають компенсації, оскільки процесуальним законом не передбачено розподіл між сторонами таких судових витрат судом першої інстанції. Таким чином, з врахуванням клопотання представника відповідача про зменшення судових витрат, суд вважає що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, є завищеним та неспівмірним з обсягом наданих адвокатом послуг, а тому приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції підлягає зменшенню та відшкодуванню в загальній сумі 6500,00 грн. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1362,00 грн. (908,00 грн. + 454,00 грн.).

Outcome: approved