Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що 29.09.2020 о 06год 10хв на 47 км автомобільної дороги Київ-Харків водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «DAF CF 85.460», д.н.з. [NUMBER] , під час руху, будучи неуважним, не дотримався безпечної дистанції та бокового інтервалу, та здійснив зіткнення з автомобілем «Renoult Midlum», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався в попутному напрямку в бік м. Київ, чим водій [PERSON] порушив вимоги пп 2.3-б, 12.3, 13.1 ПДР України. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Відносно [PERSON] був складений протокол ДПР18 № 433531 від 05.10.2020 за ст. 124 КУпАП. Свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення [PERSON] визнав, про що написав до суду відповідну заяву. Відповідно до постанови Бориспільського міськрайонного суду від 13.11.2020 (справа № 359/8116/29) [PERSON] був визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено штраф в розмірі 340грн. Постанова не оскаржувалася та набрала чинності. Оскільки [PERSON] перебував у трудових відносинах з ФОП [PERSON] та працюючи водієм у ФОП [PERSON] на належному йому транспортному засобі, під час виконання своїх трудових обов`язків вчинив ДТП, в якій визнаний винним. Відповідно до звіту № 217 від 25.03.2021 про оцінку майна ринкова вартість автомобіля «Renoult Midlum», д.н.з. [NUMBER] , станом на 29.09.2020 складає 454274грн. Відповідно до звіту № 218 від 25.03.2021 ринкова вартість вищезазначеного автомобіля в пошкодженому стані становить 180804грн. Таким чином, матеріальний збиток складає 4542724-180804=273470грн. Оскільки транспортний засіб позивача вважається фізично знищеним позивачу має бути відшкодована різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, що становить 454274-180804=273470грн. На момент пригоди цивільно-правова відповідальність автомобіля «DAFCF 85.460», [NUMBER] була застрахована у ПАТ «Страхова група «ТАС», а ліміт відповідальності відповідача за шкоду майну потерпілих становить 130000грн, розмір франшизи становить 2500грн. Позивач повідомляв ПАТ «Страхова група «ТАС» про настання страхового випадку та надав заяву з документами для виплати страхового відшкодування, внаслідок чого отримав 127500грн. У зв`язку з тим, що розмір страхового відшкодування виявився таким, що не покриває розмір спричиненої позивачу шкоди, позивач звернувся з позовом до ФОП « [PERSON] та [PERSON] про стягнення майнової та моральної шкоди, яка складається з наступного: майнова шкода 164688,50грн: 145970грн = 273470 - 127500, що становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою; 2500грн франшиза; 9000грн оплата послуг евакуатора; 710грн аналіз крові на вміст алкоголю; 3340грн вартість за послуги проведеного МРТ; 3168,50грн придбання ліків на лікування від завданих травм у ДТП 29.09.2020. Крім цього, позивач з 30.09.2020 по 07.10.2020 перебував на амбулаторному лікуванні в КП «Пирятинська лікарня Пирятинської міської ради» з діагнозом: ЗЧМТ, струс головного мозку, забій грудного, шийного, поперекового відділів хребта, забій лівого плечового суглобу, забій грудної клітки внаслідок ДТП, що мало місце 29.09.2020. Таким чином, кошти, які позивач витратив на лікування та придбання ліків підлягають стягненню з відповідачів. Крім цього, позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає у тому, що позивач, будучи інвалідом 3 групи, зазнав стресу та був позбавлений можливості своєчасно відремонтувати та використовувати автомобіль у своєму повсякденному житті, що негативно вплинуло на нормальну життєдіяльність позивача, погіршило його якість життя призвело до душевних страждань, моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 50000грн. З огляду на вищезазначене, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів матеріальну шкоду в сумі 164688,50грн та моральну шкоду в сумі 50000грн; стягнути солідарно судові витрати, а саме судовий збір в сумі 2146,89грн та 496грн, а також 5000грн витрати за оцінку майна. 12.05.2022 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, згідно якого просить відмовити в позові повністю з огляду на наступне. Виходячи з листа відповіді від 02.12.2020 АТ «Страхова Група «ТАС» позивачу відшкодовано суму в розмірі 127500грн. Також в документах відсутні докази, що автомобіль позивача відремонтований на даний час. Крім того, позивачем доданий такий доказ як копія товарного чека від 29.09.2020 на суму 9000грн. Проте, відповідач вважає його сумнівним доказом, оскільки ним було сплачено на картку ФОП [PERSON] через ПриватБанк суму 8100,00грн і 900грн готівкою 29.09.2020 за транспортування автомобіля позивача, і йому ФОП [PERSON] видала товарний чек № 17 від 29.09.2020. Крім цього наданий позивачем товарний чек не містить необхідних реквізитів відповідно до Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, затверджених наказом МФУ від 21.01.2016 № 13 (а.с.126-128). 08.06.2022 від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої наданий товарний чек [PERSON] на суму 9000грн (8100+900грн) можливо видавався останньому ФОП [PERSON] , але у ДТП брали участь 2 автомобіля і кожен автомобіль необхідно було евакуювати до місця розташування власника. Надісланий запит на ФОП [PERSON] стосовно даних сум не прояснив ситуації, відповіді так і не надійшло. Як вбачається з товарних чеків, наданих до суду позивачем та відповідачем [PERSON] , то виписані вони однієї людиною (почерк співпадає), а тому позивач вважає, що ним доведені понесені витрати. Оскільки жодних інших заперечень щодо позову відповідач не навів, тому вважає, що його позов обґрунтований і підлягає задоволенню (а.с.148-156). 07.07.2022\~від відповідача\~ [PERSON] \~надійшло заперечення\~на відповідь\~на відзив,\~згідно якого\~просить повністю\~відмовити в\~задоволенні позову\~з огляду\~на наступне.\~Зважаючи на\~те,\~що у\~постанові Бориспільського\~міськрайонного суду\~від 13.11.2020\~відсутні будь-які\~докази того,\~що [PERSON] \~29.09.2020\~о 06год\~10хв\~виконував трудові\~обов`язки у\~ФОП [PERSON] .\~Крім цього\~у матеріалах\~справи відсутні\~докази того,\~які б\~підтверджували на\~момент вчинення\~ДТП виконання\~водієм [PERSON] \~доручення [PERSON] ,\~як то\~подорожній лист,\~товарно-транспортної\~накладної,\~супровідні документи,\~замовлення тощо.\~Так,\~власником автомобіля\~«DAFCF\~85.460»,\~ [NUMBER] \~є відповідач\~ [PERSON] ,\~однак 29.09.2020\~о 06год 10хв автомобіль використовував відповідач [PERSON] у своїх особистих цілях на підставі договору оренди транспортного засобу від 01 лютого 2019 року, укладеного між відповідачами на строк до 30.12.2020, однак відповідно до п. 5.13 даний договір оренди автоматично продовжений на той самий строк і на тих самих умовах, тобто до 30.12.2020, оскільки орендар користувався транспортним засобом і після закінчення строку дії договору і були відсутні заперечення орендодавця щодо його розірвання чи закінчення. Також вказує на те, що в п. 4 трудового договору від 04.05.2020 зазначено, що робочий день у відповідача [PERSON] встановлений з 08 години ранку до 12 години дня та з 17 години вечора до 20 години вечора (щодня, крім вихідних (суботи і неділі). Таким чином, відповідач вважає, що позивні вимоги до нього є безпідставними, оскільки 29.09.2020 о 06год 10хв його автомобіль відповідач використовував в своїх особистих цілях на підставі договору оренди (а.с.164-165). У судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Належним чином повідомлені відповідачі та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» в судове засідання не з`явилися. З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд уважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин. Згідно постанови\~Бориспільського міськрайонного\~суду Київської\~області від\~13.11.2020\~ [PERSON] визнано\~винним у\~вчиненні адміністративного\~правопорушення,\~передбаченого ст.\~124\~КУпАП,\~зокрема,\~в тім,\~що 29.09.2020\~о 06год\~10хв\~на 47\~км автомобільної\~дороги Київ-Харків\~водій [PERSON] ,\~керуючи транспортним\~засобом «DAFCF\~85.460»\~ [NUMBER] ,\~під час\~руху,\~будучи неуважним,\~не дотримався\~безпечної дистанції\~та бокового\~інтервалу,\~та здійснив\~зіткнення з\~автомобілем «Renoult\~Midlum»,\~д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~під керуванням\~ [PERSON] ,\~який рухався\~в попутному\~напрямку в\~бік м.\~Київ,\~чим водій\~ [PERSON] \~порушив вимоги\~пп 2.3-б,\~12.3,\~13.1\~ПДР України.\~Внаслідок чого\~автомобілі отримали\~механічні пошкодження\~(а.с.\~35).\~А тому\~в силу\~ч.6\~ст.82ЦПК\~України вказана постанова є обов`язковою для суду в частині того, що 29.09.2020 ДТП дійсно мала місце та вчинена вона [PERSON] . Оскільки належність транспортного засобу «DAFCF 85.460» [NUMBER] на праві власності [PERSON] визнається самим відповідачем [PERSON] , зазначене не підлягає доказуванню відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України. Як встановлено судом на підставі копії трудового договору від 04 травня 2020 року, укладеного між фізичною особою, яка використовує найману працю - [PERSON] та [PERSON] (а.с.174), на момент дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] працював в ФОП [PERSON] водієм. Відповідно до ч.2 ст.1187\~ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з нормою ч.1\~ст.1172\~ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. З аналізу змісту гл.82 ЦК вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». З огляду на вищезазначене, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, під час виконання трудових обов`язків, незалежно від характеру такої шкоди (матеріальна або моральна) відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо водієм. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 05 вересня 2018 року у справі № 534/872/16-ц. Отже, відшкодовувати матеріальну та моральну шкоду позивачу, завдану внаслідок ДТП з вини [PERSON] , який керував автомобілем, належного на праві власності [PERSON] під час виконання трудових обов`язків, згідно законодавства повинен відповідач [PERSON] , а не солідарно відповідачі як просить позивач. А тому в частині вимог до відповідача [PERSON] слід відмовити. Щодо заперечення відповідача [PERSON] , в якому він зазначає, що дорожньо-транспортна пригода сталася не в робочий час, оскільки в п. 4 Трудового договору зазначено, що робочий день у відповідача [PERSON] встановлений (поділений на частини, згідно графіка) з 08 години ранку до 12 години дня та з 17 години вечора до 20 години вечора (щодня, крім вихідних (суботи і неділі), суд зазначає наступне. Як убачається з п. 4 Трудового договору, укладеного між ФОП [PERSON] та [PERSON] , від 04 травня 2020 року, час виконання робіт установлюють згідно графіка. При розподілі робочого дня на частини зазначають тривалість кожної з частин та перерва між ними, наприклад, з 08.00 годин до 12.00 годин та з 17.00 годин до 20.00 годин. Отже, відповідач посилається в своєму запереченні на наведений приклад в трудовому договорі, натомість, робочий графік працівника [PERSON] суду не надано, а отже докази того, що [PERSON] вчинив ДТП в позаробочий час, відсутні. А тому є всі підстави вважати, що ДТП сталося саме в період виконання [PERSON] трудових обов`язків. Також суд\~не приймає\~до уваги\~наданий відповідачем\~ [PERSON] \~договір оренди\~транспортного засобу, на який він посилається в своєму запереченні та вказує на те, що в період скоєння ДТП [PERSON] орендував в нього транспортний засіб і використовував його у власних цілях, з огляду на наступне. Як вбачається з копії даного договору оренди транспортного засобу від 01 лютого 2020 року він укладений між ФОП [PERSON] в особі [PERSON] та [PERSON] , предмет оренди транспортний засіб DAF, д.р.н. [NUMBER] , строк дії договору до 30.12.2021 року; в п. 5.2 Договору зазначено, що договір не підлягає нотаріальному посвідченню (а.с.167-172). Натомість, відповідно до ст.\~799\~ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Отже, відповідно до вищевказаної норми закону договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 220 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі. Пунктом 16 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~розгляду цивільних\~справ про\~визнання правочинів\~недійсними» від\~06.11.2009\~року №\~9 роз`яснено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. В силу ч.2 ст.215\~ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч.1 ст. 216 ЦК України). Судом встановлено,\~що договір\~оренди транспортного\~засобуDAF,\~д.р.н.\~ [NUMBER] , укладений у простій письмовій формі, а тому суд приходить до висновку, що підписаний сторонами договір оренди транспортного засобу є нікчемним, оскільки оформлений на паперовому носії у простій письмовій формі і не посвідчений нотаріально, тому не створює для сторін юридичних наслідків. З огляду на це суд не приймає до уваги даний договір оренди транспортного засобу від 01 лютого 2020 року як доказ. Згідно Полісу № АО/6781894 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12.02.2020, цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в АТ «СГ «ТАС» на період з 13.02.2020 по 12.02.2021 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну у розмірі 130000грн; за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 260000грн; забезпечений транспортний засіб «DAF CF85.460», д.н.з. [NUMBER] (а.с.33). Як зазначає позивач він повідомив ПАТ "Страхова група "ТАС" про настання страхового випадку шляхом подачі зави з документами для виплати страхового відшкодування. Відповідно до ст. 9 Закону України Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Як вбачається з відповіді директора з врегулювання страхових випадків ПАТ "Страхова група "ТАС" від 02.12.2020, цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в АТ "СГ "ТАС" згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО 6781894 від 12.02.2020; франшиза згідно Полісу становить 2500грн. Матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Renoult Midlum», д.н.з. [NUMBER] згідно висновку № 13-D/77/0/0920 від 28.10.2020 становить 447521,02грн, вартість автомобіля становить 262,926,33грн. Згідно Полісу АО6781894 ліміт відповідальності АТ "СГ "ТАС" за шкоду заподіяну майну становить 130000грн. На підставі викладеного, належна сума страхового відшкодування становить 130000-2500=127500 (а.с. 45). Згідно Звіту № 217 від 25.03.2021 про оцінку майна (визначення вартості матеріального збитку, проведеного Центром незалежної оцінки та експертизи, ринкова вартість автомобіля «Renoult Midlum», д.н.з. [NUMBER] , станом на 29.09.2020 складає 454274грн (а.с.72-92). Відповідно до звіту № 218 про вартість майна (додаток до звіту № 217) від 25.03.2021, проведеного Центром незалежної оцінки та експертизи, ринкова вартість вищезазначеного автомобіля в пошкодженому стані становить 180804грн (а.с.59-69). Згідно п.30.1\~ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон України № 1961-IV), транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Згідно п.\~30.2\~ст.\~30Закон\~України №\~1961-IV якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. З огляду на зазначене та з урахуванням положень ст.30 Закону України № 1961-IV транспортний засіб позивача вважається фізично знищеним, у зв`язку з чим позивачу має бути відшкодована різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, що становить: 454274-180804=273470грн. Позивач отримав від ПАТ «Страхова група «ТАС» страхове відшкодування в розмірі 127500грн. Отже, розмір страхового відшкодування не покриває розмір спричиненої позивачу матеріальної шкоди. Згідно ч.1\~ст.1194\~ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на зазначене, відповідачем [PERSON] позивачу має бути відшкодована різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить: 273470грн 127500грн = 145970грн, а також франшиза 2500грн, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Вимога позивача про стягнення витрат на евакуацію\~транспортного засобу\~з місця\~дорожньо-транспортної\~пригоди в розмірі 9000грн не підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач на підтвердження витрат на послуги евакуатора надав копію товарного чеку від 29.09.2020, виданого ФОП [PERSON] , на суму 9000грн за послуги вантажним евакуатором по маршруту с. Іванків Пирятин, автомобіля Рено (а.с.97). Натомість, відповідач [PERSON] заперечував проти вказаного, зазначивши у відзиві на позов та в своєму запереченні, що за послуги евакуатора сплатив він, та надав на підтвердження оригінал товарного чеку № 17 від 29.09.2020, виданого ФОП [PERSON] на загальну суму 9000грн за послугу транспортування евакуатором по маршруту с. Іванків Бориспільського району м. Пирятин, авто [NUMBER] - 8100,00грн та 900,00грн за послуги диспетчера та банківську квитанцію про перерахування ФОП [PERSON] за послугу транспортування (а.с.129, 130). Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, суд уважає доведеним той факт, що відповідачем [PERSON] були сплачені 9000,00грн за послуги транспортування евакуатором автомобіля позивача «Renoult Midlum», д.н.з. [NUMBER] . Вимоги позивача\~про стягнення\~з відповідачів\~витрат на\~лікування в\~розмірі: 710грн за аналіз крові на вміст алкоголю; 3340грн вартість за послуги проведеного МРТ; 3168,50грн - за придбання ліків для лікування від завданих травм у ДТП 29.09.2020, не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України № 1961-IV) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 23 Закону України\~№ 1961-IV, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно п. 24.1 ст.24 Закону України № 1961-IV, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. З огляду на вищезазначені норми законодавства, понесені позивачем витрати на лікування внаслідок ДТП відшкодовуються страховиком. Отже таким чином вимоги позивача в частині стягнення з відповідачів витрат на лікування задоволенню не підлягають. Позовні вимоги в частині відшкодування завданої позивачу моральної шкоди підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ст.\~1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.1\~ст.\~1172\~ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до ч.\~2\~ст.1187\~ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Оскільки договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідача [PERSON] за полісом № АО/6781894 від 12.02.2020 не передбачено виплати страхового відшкодування за завдану моральну шкоду, наявні правові підстави для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди безпосередньо відповідачем [PERSON] . Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка виникла з вини [PERSON] , що встановлено постановою суду, яка набрала законної сили, суд виходить з того, що позивач, будучи інвалідом 3 групи зазнав стресу та був позбавлений можливості своєчасно відремонтувати та використовувати автомобіль у своєму повсякденному житті, що негативно вплинуло на нормальну життєдіяльність позивача, погіршило якість його життя, призвело до фізичних та моральних страждань. Отже, виходячи з наведених вище обставин, та

Outcome: partial