Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-11 00:00:00

В лютому 2022 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Прилепу Р.А. звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив стягнути із відповідача на утримання позивача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн., щомісячно. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не отримує пенсії в Україні, немає жодних доходів, є непрацюючим пенсіонером. Становище позивача є вкрай нужденним, та він проживає на день подачі даного позову фактично на вулиці. Адвокатом надається правова допомога позивачу на безоплатній основі, в зв`язку з його матеріальним станом. Відповідач є донькою позивача, працездатною особою, та має можливість надавати допомогу позивачу. Однак, відмовляється допомагати батьку. Посилаючись на викладене, а також у зв`язку зі складними життєвими обставинами, знаходячись на межі бідності, та, не отримавши від дитини ніякої підтримки на прохання позивача про це, останній, вимушений звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11.02.2022 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.03.2022 року, розгляд даної справи було відкладено. Позивач та його представник після відкриття провадження у справі з будь-якими клопотаннями до суду не звертались. Відповідач відзив на позов до суду не подала, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталась. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріал справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в м. Ковров Володимирської області РФ, що підтверджується копією паспорта громадянина України. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, 14.02.2009 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 20.11.2014 року № 3002005100, було встановлено, що [PERSON] постійно проживав в м. Сімферополь АРК і перемістився з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в м. Київ. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, із 04.03.2015 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30.05.2019 року у справі № 752/4900/19, яке було залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 06.11.2019 року. Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України від 26.10.2021 року № 430, було встановлено, що [PERSON] не перебуває на обліку у відділі обслуговування громадян № 1 (сервісний центр) ГУ ПФУ України в м. Києві та пенсію згідно Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування» не отримує. Відповідно до відомостей ГУ ДПІ в м. Києві від 27.10.2021 року, інформація про отримання [PERSON] за період із 01.01.2020 р. по 01.02.2021 р. доходів відсутня. Відповідно до копії акту ОСББ «Затишна оселя 17/31А» від 07.12.2021 року № 91, було встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані та фактично проживають [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Із 16.01.2015 року [PERSON] зареєстрований в зазначеній квартирі, однак, тимчасово в ній не перебуває до 04.02.2022 р. за рішенням суду № 752/10604/19, та знаходиться в автомобілі на подвір`ї будинку або в хостелі. Відповідач [PERSON] народилась [INFO] в м. Сімферополь АРК, що підтверджується копією паспорта. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] народилась [INFO] в м. Сімферополь АРК, та її батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач є працездатною особою, має можливість надавати допомогу позивачу, який є особою пенсійного віку, перебуває в складних життєвих обставинах, фактично на межі бідності, та потребує матеріальної допомоги, а відтак позивач вимушений звернутися до суду із даним позовом про стягнення із доньки аліментів на своє утримання. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України) не є абсолютним. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Як роз`яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК). Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Згідно із ч. 1 ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Згідно із ч. 2 ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. З матеріалів справи, не вбачається підстав передбачених ст. 204 СК України для звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання позивача. Враховуючи, що позивач є непрацездатною особою, який досяг встановленого законом пенсійного віку, не отримує пенсію, та немає джерел доходу, що стороною відповідача не спростовано, а тому суд приходить до висновку, що позивач потребує матеріальної допомоги за рахунок стягнення аліментів із відповідача. Підстав, які б унеможливлювали надання відповідачем матеріальної допомоги, передбаченої законодавством, у розмірі визначеному позивачем не встановлено, та стороною відповідача суду надано не було. При визначені розміру аліментів, судом враховується, що відповідач є працездатною особою, а тому суд вважає за можливе стягнути з неї аліменти на користь непрацездатного батька, який потребує матеріальної допомоги, у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн., щомісячно. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, позивач є непрацездатною особою, пенсійного віку та потребує матеріальної допомоги, а відтак позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 992,40 грн., оскільки, при подачі даного позову позивач за законом був звільнений від його сплати.

Outcome: approved