Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-06 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до прокуратури Запорізької області (наразі Запорізька обласна прокуратура), Державної казначейської служби України, вказавши, що слідчим СВ прокуратури Запорізької області Черніченком Б.В. ухвалено постанову про закриття кримінального провадження від 27.04.2018 року, до якої внесені завідомо недостовірні відомості. В подальшому зазначена постанова була скасована ухвалою слідчого судді від 11.07.2018 року. Вказуючи, що діями слідчого позивачу завдано матеріальної шкоди в сумі 1500 гривень, яка понесена у зв?язку з оплатою [PERSON] послуг на правову допомогу, а також моральної шкоди, яку позивач оцінює у 2000 гривень, просив стягнути з Державної казначейської служби України на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 1500 гривень, на відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю слідчого СВ Прокуратури Запорізької області Черніченка Б.В., 2000 гривень, а також витрати на правову допомогу в сумі 1600 гривень. Ухвалою суду від 05.10.2021 року було відкрите провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 04.11.2021 року відповідачем Запорізькою обласною прокуратурою подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказував на недоведеність позивачем спричинення йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв?язку із діями відповідача, відсутність підстав для стягнення витрат на оплату послуг [PERSON] за надання правової допомоги, у зв?язку з чим просили відмовити у позові. 22.11.2021 року позивачем надано відповідь на відзив на позовну заяву. Відповідачем Державною казначейською службою України відзив на позов не подавався. Судом не вирішувались будь-які клопотання сторін. При досліджені письмових доказів судом встановлено наступне. Відповідно до витягу з ЄРДР 25.10.2016 року за заявою [PERSON] внесені відомості про злочин, передбачений ст. 382 ч. 2 КК України (к/п № 42016080000000347). Постановою слідчого СВ прокуратури Запорізької області Черніченка Б.В. від 27.04.2018 року кримінальне провадження закрите у зв?язку з відсутністю в діях особи складу злочину. Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суджу м. Запоріжжя від 11.07.2018 року постанова слідчого від 25.04.2018 року скасована. 20.02.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги, за яким [PERSON] зобов`язався надавати [PERSON] правову допомогу (юридичні послуги) у реалізації його прав та захисті законних інтересів у судах. Інші письмові докази, надані сторонами цивільної справи судом не оцінюються, адже не стосуються вказаних позивачем підстав позову та заявлених позовних вимог, рівно і заперечень відповідача по суті позову, оскільки [PERSON] підставою для відшкодування матеріальної та моральної шкоди зазначено саме постанову слідчого щодо закриття кримінального провадження. Оцінивши в сукупності досліджені докази, суд при вирішенні спору виходить з наступного. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Згідно із пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вказує ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. На переконання суду, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що винесенням слідчим постанови про закриття кримінального провадження дійсно завдано матеріальної чи моральної шкоди [PERSON] , або що така шкода перебуває у причинно-наслідковому зв`язку між рішенням посадової особи та шкодою, на яку посилається позивач. З досліджених судом доказів вбачається, що [PERSON] реалізував своє право на судове оскарження цієї постанови та ухвалою слідчого судді така постанова була скасована. Сам факт встановлення судом протиправності рішення посадової особи органу прокуратури не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені. Лише незгода позивача з бездіяльністю працівника прокуратури, яка була ним оскаржена в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди. Таким чином, судом не встановлено діянь з боку прокуратури, які давали б правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про відшкодування йому моральної шкоди та матеріальної шкоди. При цьому позивачем не надано доказів на підтвердження того, що [PERSON] надані якісь послуги, а [PERSON] понесені витрати зі сплати 1500 гривень [PERSON] вартості послуг на правову допомогу при оскарженні постанови слідчого. При вирішенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди, суд, окрім вищевикладеного, також керується наступним. Статтею 58 ч. 1 КПК України визначено, що потерпілого у кримінальному провадженні може представляти представник - особа, яка у кримінальному провадженні має право бути захисником. Статтею 45 ч. 1 КПК України передбачено, що захисником є адвокат, який здійснює захист підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, а також особи, стосовно якої передбачається розгляд питання про видачу іноземній державі (екстрадицію). З Єдиного реєстру адвокатів України вбачається, що [PERSON] адвокатом не являється, тож жодних законних підстав представляти інтереси [PERSON] у кримінальному провадженні не мав. Оскільки судом не знайдено підстав для задоволення позову, тож, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, також не вбачається підстав для стягнення витрат, які позивачем визначені як витрати на правову допомогу. Крім того, у відповідності до положень ст. 62 ЦПК України повноваження представника сторони, зокрема у даній справі позивача, мають бути підтверджені довіреністю фізичної особи, посвідченою нотаріально, натомість будь-яких довіреностей позивачем щодо повноважень свого представника до позовної заяви не додано. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed