Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вище вказаною позовною заявою, у якій просить: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Олвіта-Буд» на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за 2009 рік у сумі 14400,00 грн; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Олвіта-Буд» на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення. Свої вимоги мотивує тим, що у період з 06.11.2006 року по 29.12.2009 року перебував у трудових відносинах з відповідачем; працював на посаді начальника матеріально-технічного відділу з оплатою праці згідно штатного розпису та був звільнений за згодою сторін. Під час його знаходження у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього не була виплачена заробітна плата за весь 2009 рік, внаслідок чого утворилась заборгованість. Розмір заробітної плати [PERSON] на той момент становив 1200,00 грн щомісячно, відтак розмір заборгованості по заробітній платі за весь 2009 рік складає 14400,00 грн. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 15). У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить відхилити позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі у зв`язку з безпідставністю та необгрунтованістю (а.с. 33-36); просив застосувати строк позовної давності, оскільки з позовними вимогами позивач звернувся до суду із пропущенням встановленого законодавством строку. Ухвалою суду від 01.06.2022 року витребувано у ТОВ «Олвіта-Буд» докази (а.с. 100), вимоги якої останнім станом на день розгляду справи не виконані. У засідання належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи учасники справи або їхні представники не з`явились, у зв`язку з чим розгляд здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. У попередніх судових засіданнях представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача у минулих судових засіданнях заперечував щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на позицію викладену, у відзиві на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Олвіта-Буд»: 06.11.2006 року був прийнятий на посаду начальника матеріально-технічного відділу; 29.12.2009 року звільнений за згодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України), що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 4-5). З відповіді ТОВ «Олвіта-Буд» № 12-10/20 від 12.10.2020 року вбачається, що згідно даних бухгалтерського обліку заборгованість товариства перед [PERSON] по сплаті заробітної плати при звільненні не обліковується (а.с. 10). Відповідно до відомостей з Пенсійного фонду України в Житомирській області - індивідуальні відомості про застраховану особу, форма ОК - 5 (а.с. 6-7) [PERSON] за 2009 рік ТОВ «Олвіта-Буд» було нараховано заробітну плату у сумі 1800,00 грн. В одночас судом не береться до уваги як доказ довідка, що надана відповідачем, про відсутність заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючи органи від 23.11.2021 року №10717 видана ГУ ДПС у Житомирьскій області, оскільки заробітна плата робітникам не входить до податків, єдиних внесків та інших платжів, контроль за справлянням якої покладено на данний податковий орган (а.с. 55). Відповідно до ст. 43 Конституції України, гарантовано право кожного на належні безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 ЗУ «Про працю» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 ЗУ «Про працю» суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до статті 115 Кодексу Законів про працю України та статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом, органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але нерідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та непізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗоТ України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про\~стягнення належної\~йому заробітної\~плати без обмеження будь-яким строком (в редакції станом на момент звернення з позовною заявою). Відтак строк звернення до суду за захистом права - строк позовної давності у данному випадку не застосовується. Отже, в даному випадку саме з вини підприємства виникла ситуація по невиплаті заробітної плати; належних доказів, які б спростовували дані факти, відповідачем суду не надано. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати підлягають задоволенню частково. Оскільки відповідач не виплатив позивачу заборгованість із заробітної плати 2009 рік у сумі 1800,00 грн, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Олвіта-Буд» на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість із заробітної плати у сумі 1800,00 грн, а не у заявленому позивачем розмірі - 14400,00 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Олвіта-Буд» середнього заробітку за весь період затримки розрахунку. Слід зауважити, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець\~виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні\~статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні\~не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника,\~отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Заробітна плата не може сплачуватися особі, яка не перебуває в трудових відносинах з роботодавцем, який проводить виплату. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.02.2022 року (справа № 755/12623/19), 27.01.2020 року (справа №682/3060/16-ц). Частиною 1\~ст. 233 КЗпП України\~передбачено скорочені строки позовної давності для звернення працівника до суду: один місяць - у справах про звільнення; три місяці - щодо вирішення інших трудових спорів. Враховуючи, що позивач був звільнений з роботи 29.12.2009 року за власним бажанням, а з позовною заявою звернувся до суду лише 12.10.2021 року, у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку слід відмовити, оскільки останнім пропущені строки такого звернення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, у відповідності до приписів\~ст. 141 ЦПК України, п. 1 ч. 1 ст.\~5, ч. 3 ст.\~6 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 113,50 грн за вимогу про стягнення заборгованості із заробітної плати за 2009 рік; одночасно, у зв`язку із частковим задоволенням позову у цій частині, з позивача на користь держави підлягає стягненню 794,50 грн судового збору за дану позовну вимогу. Разом з\~тим,\~з позивача\~на користь\~держави слід\~стягнути 908\~грн судового\~збору за\~позовну вимогу\~про стягнення\~середнього заробітку\~за весь\~період затримки\~розрахунку,\~оскільки у задоволенні данної вимоги було відмовлено, а судовий збір при зверненні до суду з позовом [PERSON] сплачено не було.

Outcome: partial