Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-24 00:00:00

Заявники звернулись до суду із заявою про встановлення факту народження дітей на тимчасово окупованій території України, зазначивши, що 23 травня 2016 року мати [PERSON] та батько дитини [PERSON] , зареєструвати факт народження дитини та отримали свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 10 червня 2016 року, про шо Відділом реєстрації народження м.Сімферополя Департаментом запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим зроблено відповідний актовий запис №2608. В даному свідоцтві про народження зазначено, що [PERSON] народився [INFO] в Республіці Крим місті Сімферополь, батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . 24 березня 2019 року мати [PERSON] та батько дитини [PERSON] , зареєстрували факт народження дитини та отримали свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 12 квітня 2019 року, про що Відділом реєстрації народження м. Сімферополя Департаментом запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим зроблено відповідний актовий запис №110199910000601481001. В даному свідоцтві про народження зазначено, що [PERSON] народився [INFO] в Республіці Крим місті Сімферополь, батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . 25 серпня 2020 року мати [PERSON] та батько дитини [PERSON] , зареєстрували факт народження дитини та отримали свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 11 вересня 2020 року, про що Відділом реєстрації народження м.Сімферополя Департаментом запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим зроблено відповідний актовий запис №110209910000603816003. В даному свідоцтві про народження зазначено, що [PERSON] народилась [INFO] в Республіці Крим місті Сімферополь, батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Вищевказані свідоцтва про народження виданого зразка а також свідоцтва про зміну прізвища використовується на тимчасово окупованій території та не визнається на території України. Заявники та їх представник у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, в заяві просили дану заяву розглядати за їх відсутності. Представник зацікавленої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи,\~що розгляд\~вказаної справи,\~відповідно до ст. 317 ЦПК України, відбувається невідкладно, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників процесу. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню за наступних підстав. У відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Згідно\~ст. 317\~\~ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Підставою для встановлення факту народження є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про народження громадянина в певний час і за певних обставин. З матеріалів справи вбачається, що 23 травня 2016 року мати [PERSON] та батько дитини [PERSON] , зареєструвати факт народження дитини та отримали свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 10 червня 2016 року, про шо Відділом реєстрації народження м.Сімферополя Департаментом запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим зроблено відповідний актовий запис №2608. В даному свідоцтві про народження зазначено, що [PERSON] народився [INFO] в Республіці Крим місті Сімферополь, батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . 24 березня 2019 року мати [PERSON] та батько дитини [PERSON] , зареєстрували факт народження дитини та отримали свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 12 квітня 2019 року, про що Відділом реєстрації народження м. Сімферополя Департаментом запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим зроблено відповідний актовий запис №110199910000601481001. В даному свідоцтві про народження зазначено, що [PERSON] народився [INFO] в Республіці Крим місті Сімферополь, батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . 25 серпня 2020 року мати [PERSON] та батько дитини [PERSON] , зареєстрували факт народження дитини та отримали свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 11 вересня 2020 року, про що Відділом реєстрації народження м.Сімферополя Департаментом запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим зроблено відповідний актовий запис №110209910000603816003. В даному свідоцтві про народження зазначено, що [PERSON] народилась [INFO] в Республіці Крим місті Сімферополь, батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про зміну ім`я від 11.10.2011 року серії [NUMBER] [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Згідно ч. 1 ст. 144 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, встановлено, що дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Статтею 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" передбачено, що\~\~державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Проте, стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих\~de facto\~органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Відповідно до п. 1 Постанови ПВС України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту народження дітей, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати свідоцтво про народження дитини, виданого державним органом України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved