Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-24 00:00:00

16.08.2021 року позивач [PERSON] в особі представника адвоката Малишевої О.Ю. звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить усунути їй перешкоди у здійсненні права користування власністю шляхом визнання [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог вказує, що згідно із договором дарування квартири від 31.01.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коноваловою Л.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 143, позивач є власницею квартири [ADDRESS] , про що 31.01.2019 року сформованого Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер Витягу 154586989, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1754727623101. Квартира за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за позивачем [PERSON] . В квартирі за вище вказаною адресою, крім позивача, зареєстровані мати позивача [PERSON] та відповідачі по справі [PERSON] , [PERSON] , які добровільно не знялися з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS] . Реєстрація відповідачів в квартирі чинить перешкоди в праві користування своїм майном. Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Ухвалою судді від 17.08.2021 року позовну заяву залишено без руху та позивачу надано час для усунення виявлених в ній недоліків. 28.08.2021 року представник позивача адвокат Малишева О.Ю. звернулася до суду з заявою про усунення недоліків позовної заяви, додавши до неї копії позовної заяви. Ухвалою судді від 28.08.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Відповідачі у встановлений законом строк відзив на позовну заяву не подали, в зв`язку з чим суд відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними в ній матеріалами. Ухвалою суду від 25.11.2021 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою судом про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, були повідомлені судом своєчасно та належним чином про дату, час і місце судового розгляду справи, про що свідчать зворотні повідомлення в матеріалах справи, заперечень не надали. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Відповідно до приписів ч. 6, 7, 8 ст.\~128\~ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, суд вважає, що відповідачі не з`явилися в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомили, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи був повідомлений судом своєчасно і належним чином, причини неявки суду не відомі. Заяв, клопотань про відкладення слухання справи суду не надано. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. За вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. \~ \~ Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 31.01.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коноваловою Л.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 143 (а.с. 12-13). 31.01.2019 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коноваловою Л.С. здійснена державна реєстрація права власності [PERSON] на вказану квартиру, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер Витягу 154586989, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1754727623101 (а.с. 14). Позивач [PERSON] з 18.10.2016 року зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданого Комунарським РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області 15.03.2005 року (а.с. 10) та довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради за № 04-28/3-9464 від 30.07.2021 року про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 21). Факт реєстрації відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , підтверджується витягом з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи (а.с. 25). Факт реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , підтверджується інформацією наданою Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради (а.с. 35). При цьому, факт не проживання відповідачів [PERSON] , [PERSON] за адресою реєстрації підтверджується актами про не проживання особи у житловому приміщенні від 09.08.2021 року, підписаними членами комісії: [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , відповідно до яких відповідачі [PERSON] та [PERSON] в оглянутій квартирі не проживають, особистих речей та інших ознак, що вказують на фактичне проживання осіб за вказаною адресою не виявлено та не спростовані відповідачами в ході розгляду справи. Як вбачається з письмової заяви свідка [PERSON] , остання у зв`язку з військовими діями у країні залишила територію України. Позивач по справі є її донька. Відповідачі по справі не є членами їхньої родини, останні не проживають у спірній квартирі з 2017 року, комунальні послуги не сплачують. Жодних перешкод для них не чинилося, вони добровільно залишили квартиру, забравши всі свої речі. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі в спірній квартирі не проживають та тривалий час не беруть участі в утриманні квартири. Реєстрація відповідачів за вказаною адресою, перешкоджає позивачу у здійсненні права користування та розпорядження квартирою. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, яким означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджуватися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди. Згідно з ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а за ч. 1 ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується та розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, та це право в силу ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України є непорушним. Положенням ст. 391 Цивільного кодексу України, передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України і ст. 150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. \~ Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язання, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 9 Житлового кодексу України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом. Відповідно до ст. 163 Житлового кодексу України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 та 5 ч. 3, ч. 4 ст. 71 цього Кодексу. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» поняття реєстрації визначено як внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюються протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користуванні житловим приміщенням. Відповідачі не знімаються з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою у добровільному порядку. Таким чином, аналізуючи у сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що відповідачі з 2017 року на теперішній час не мешкають у спірній квартирі, не є її власниками, не несуть обов`язків, що випливають з договору найму жилого приміщення, але залишаються зареєстрованими у спірній квартирі, що спричиняє позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, тому позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позов підлягає задоволенню повністю, то з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути сплачений позивачем при подачі позову судовий збір з кожного у розмірі 454 грн. 00 коп. (908 грн. 00 коп. : 2).

Outcome: approved