Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

у серпні 2020 року позивач, через свого представника адвоката Осадчого С.С., звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії. Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.08.2020 року відкрито провадження у справі. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.01.2021 року позов задоволено (а.с.79-81). Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2021 року рішення Окружного адміністративного суду від 29.01.2021 року було скасовано, а провадження у справі закрите з підстав порушення судом правил адміністративної юрисдикції, так як заявлений спір не є публічно-правовим, а спрямований на захист цивільного права (а.с.180-184). Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2021 року справа за позовом [PERSON] до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії направлена для розгляду за встановленою юрисдикцією до Голосіївського районного суду м.Києва (а.с.199). У вересні 2021 року справа надійшла до Голосіївського районного суду м.Києва та протоколом автоматизованого розподілу справи була визначена для її розгляду суддя Слободянюк А.В.(а.с.202-203). Ухвалою від 27.09.2021 року судді Слободянюк А.В. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.204-205). У зв`язку з тимчасовим відрядженням судді Слободянюк А.В. на роботу до іншого суду розпорядженням керівника апарату суду № 149 від 17.02.2022 року був призначений повторний автоматизований розподіл справи і для розгляду справи була визначена суддя Хоменко В.С. Позивач у поданій позовній заяві просив суд: -Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 05 березня 2020 року № 823/5; -Зобов`язати Міністерство юстиції України вчинити дії щодо поновлення записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, які були скасовані на підставі наказу Міністерства юстиції від 05 березня 2020 року № 823/5, -а саме записів, внесених на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, серія та номер 44887830, виданого 29.12.2018р. державним реєстратором КП «Реєстраційним центром реєстрації нерухомості та бізнесу» - [PERSON] на квартиру за адресою [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 5056180000) щодо визнання права власності на квартиру за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). На мотивування заявлених позовних вимог позивач вказує, що отримавши витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо квартири адресою [ADDRESS] , довідався, що власником цієї квартири вказана [PERSON] , а підставою для державної реєстрації став Наказ Міністерства юстиції України, серія та номер 823/5, виданий 05.03.2020 року. Відомості було внесено до Реєстру працівником Міністерства юстиції України - [PERSON] .. Про даний наказ Відповідача [PERSON] жодним чином не було та не могло бути відомо. На сайті Міністерства юстиції України такий Наказ також не вбачається за можливе знайти, у зв`язку із його відсутністю. На адвокатські запити представників позивача відповідачем інформація щодо обставин видачі наказу не надана. Позивач посилався на те що уДержавному реєстрі речових прав на нерухоме майно до 05.02.2020 року власником нерухомого майна за адресою [ADDRESS] був вказаний він. А з 05.03.2020 року реєстратором міністерства юстиції України [PERSON] були внесені зміни відносно права власності на квартиру на підставі оскаржуваного Наказу. Оскаржуваний Наказ винесений з порушенням норм ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128 внаслідок чого були порушені його права як власника майна, та він був позбавлений права на участь у процесі розгляду та прийняття оскарженого рішення реєстратора. Відповідач не повідомив заінтересованих осіб про дату, час та місце розгляду скарги та не направив їм копії скарги разом із доданими до неї документами, не направив копію оскаржуваного наказу. Про наявність жодних рішень чи можливих підстав для зміни його права власності йому відомо не було. Жодного відчуження речових прав здійснено не було. Державний реєстратор не перевірив відповідність заявлених прав поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, тобто не виконав обов`язку щодо ретельної перевірки документі, наданих для перевірки державної реєстрації речового права. Нормами чинного законодавства передбачено обов`язковість внесення до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав. У разі постановлення оскаржуваного Наказу на підставі розгляду скарги щодо попередньої реєстрації права власності, то такий розгляд, а відповідно і Наказ теж є незаконним оскільки він як власник не долучався до розгляду скарги. Згідно з пунктів 9-11 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 року № 1128, під час розгляду скарги по суті обов`язково запрошується скаржник та/або його представник (за умови якщо ним значено про це у скарзі), суб`єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів. А він про розгляд скарги не повідомлявся та ніякі документи йому не направлялися. Якщо на засідання не прибула особа, яку належним чином не повідомили, то це, за загальним правилом, перешкоджає розгляду скарги. Ухвал ою від 04.05.2022 року суддею Хоменко В.С. справа булла прийнята у провадження з призначенням розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на 06.07.2022 року (а.с.210). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідачем подавався відзив на позов (а.с.32-39) у якому відповідач позов не визнає, та щодо тверджень позивача про неповідомлення його про час та місце розгляду скарги вказує, що відповідно до п.п. 9, 10 Положення № 1128 під час розгляду скарги обов`язково запрошується скаржник та або його представник, суб`єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів. Неприбуття таких осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб`єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду. Відповідач вважає що позивач повідомлявся про розгляд скарги через офіційний веб-сайт Міністерства юстиції України, де було викладено відповідне оголошення про те, що 06.02.2020 року відбудеться розгляд скарги [PERSON] в інтересах [PERSON] . З відомостей Державного реєстру прав встановлено, що державним реєстратором [PERSON] на підставі оскаржуваного рішення від 28.12.2018 № 44887830 зареєстровано перехід права власності на квартиру від [PERSON] до [PERSON] . До заяви про державну реєстрацію переходу права власності не було подано необхідних документів.Виходячи з чого рішення від 28.12.2018 № 44887830 було прийняте державним реєстратором [PERSON] з порушеннями, та підлягає скасуванню. Прийняте рішення за результатами розгляду скарги відповідало тим повноваженням, що визначені у ч. 6 ст. 37 Закону вищевказаного закону. Відповідь на відзив не надходила. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи із наступного. За змістом статей 15-16, 21 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права. Порушення своїх прав позивач вбачає в наслідках, спричинених рішеннямсуб`єкта владних повноважень, які він вважає неправомірними, які призвели до виникнення, зміни, припинення цивільних правовідносин, та мають майновий характер так як пов`язані з можливістю реалізаціїпозивачемсвоїх майнових та особистих немайнових інтересів, а визнання незаконним наказу відповідача, є способом захисту саме цивільних прав та інтересів позивача. Судом встановлено, що до до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України надійшла скарга [PERSON] на дії реєстратора [PERSON] з вимогою скасувати рішення про державну реєстрацію змін власника квартири що знаходиться за адресою [ADDRESS] та тимчасово блокувати доступ реєстратора [PERSON] , до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.50-51). Наказом Міністерства юстиції України від 05.03.2020 №823/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень»: 1. Скаргу від 27.09.2019 задоволено частково. 2. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.12.2018 № 44887830, прийняте державним реєстратором державним реєстратором КП «Реєстраційним центром реєстрації нерухомості та бізнесу» [PERSON] 3. В іншій частині вимог відмовлено. 4. Виконання пункту 2 наказу покладено на Департамент нотаріату та державної реєстрації. Підставою прийняття наказу зазначено: висновок Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 06.02.2020 за результатом розгляду скарги [PERSON] від 27.09.2019, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30.09.2019 № 33885-33-19 (а.с.64). Статтею 7 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено повноваження Міністерства юстиції України, зокрема Міністерство юстиції України розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом. На виконання вказаної норми Закону, постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128 затверджено Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції (далі - Порядок). Порядок визначає процедуру здійснення Мін`юстом та його територіальними органами розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту. Згідно п. 10 Порядку, для розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально Мін`юст чи відповідний територіальний орган запрошує скаржника, державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіальний орган Мін`юсту, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується, а також інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі у сфері державної реєстрації або встановлених відповідно до відомостей реєстрів. Відсутність осіб належним чином повідомлених осіб, визначених абзацом першим цього пункту, під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально не є перешкодою для її розгляду. Відповідно до п. 11 Порядку, Мін`юст чи відповідний територіальний орган своєчасно, але не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально повідомляє особам, визначеним у пункті 10 цього Порядку, про час і місце засідання колегії шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту та додатково одним з таких способів: 1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел); 2) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, доданих до неї документах, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел). Згідно п. 12 Порядку, копії скарги у сфері державної реєстрації та доданих до неї документів надаються особам, визначеним у пункті 10 цього Порядку (крім скаржника), в день розгляду Мін`юстом чи відповідним територіальним органом скарги у сфері державної реєстрації колегіально. За відповідним клопотанням осіб, визначених в абзаці першому цього пункту, колегія відкладає розгляд скарги у сфері державної реєстрації на не більшеніж одну годину для забезпечення можливості ознайомлення таких осіб з відповідною скаргою та доданих до неї документів. Особи, визначені в абзаці першому цього пункту, мають право подавати письмові пояснення по суті скарги у сфері державної реєстрації, які обов`язково приймаються колегією до розгляду. Пунктом 13 Порядку визначено, що за результатом розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально колегія формує висновок про те, чи: 1) встановлено наявність порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту; 2) підлягає скарга у сфері державної реєстрації задоволенню (в повному обсязі чи частково (з обов`язковим зазначенням в якій частині) шляхом прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішень, передбачених законом. Згідно п. 14 Порядку, за результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації, у тому числі колегіально, Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 6 ст. 37 ЗаконуУкраїни «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про: 1) відмову у задоволенні скарги; 2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про: а) скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги; б) скасування рішення про зупинення державної реєстрації прав, про зупинення розгляду заяви або про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав; в) виправлення помилки, допущеної державним реєстратором; в-1) усунення порушень, допущених державним реєстратором, з визначенням строків для виконання наказу; г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України; є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю. Рішення, передбачені підпунктами "а", "ґ" і "е" пункту 2 цієї частини, приймаються виключно Міністерством юстиції України. Відповідач у відзиві вказує, що наказ який є предметом колегіального розгляду був ним оприлюднений на офіційному сайті. Але доказів своєчасного повідомлення усіх заінтересованих осіб зазначених у скарзі, права яких він зачіпає, про час та місце проведення засідання, для її розгляду матеріали справи не містять. Посилання відповідача у відзиві на позов на те, що позивача та всіх осіб було повідомлено про час і місце засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту, суд оцінює критично. Опублікування повідомлення на офіційному сайті Міністерства юстиції України не є достатнім доказом повідомлення позивача та заінтересованих осіб, державного реєстратора, які вказані у скарзі, про час і місце розгляду скарги, адже у них немає обов`язку здійснювати моніторинг сайту Мін`юсту щодо розміщення на ньому такої інформації. Правова позиція з цього приводу викладена у Постанові Верховного Суду у справі № 814/2229/17 від 14.11.2018 року, згідно якого Верховним судом зроблений наступний правовий висновок - «Верховним Судом відхиляються доводи відповідача щодо можливості позивача ознайомитися зі змістом відповідних наказів на офіційному сайті Міністерства юстиції України, оскільки відповідно до статті 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а отже позивач не зобов`язаний здійснювати моніторинг сайту Мін`юсту щодо розміщення на ньому такої інформації». У пункті 11 Порядку дійсно зазначено обов`язок Міністерства юстиції України повідомляти заінтересованих осіб, зазначених у скарзі, про час і місце засідання комісії шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту та додатково одним з таких способів: телефонограмою або засобами електронної пошти. Звідси, законодавець не надає право Міністерству юстиції України здійснювати повідомлення лише шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту, а зобов`язує поряд з розміщенням оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту додатково повідомляти інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі, одним із таких способів: телефонограмою або засобами електронної пошти. Доказів повідомлення позивача, державного реєстратора КП «Реєстраційним центром реєстрації нерухомості та бізнесу» [PERSON] телефонограмою або засобами електронної пошти про час і місце засідання колегії матеріали справи не містять. У зв`язку із не повідомленням відповідачем позивача про розгляд скарги, не запрошенням його на розгляд скарги, позивач був позбавлений права отримати копію скарги з доданими до неї документами, був позбавлений можливості подання заперечень та пояснень по суті скарги. Пункт 12 Порядку передбачає, обов`язокнадання копії скарги та доданих до неї документів особам, визначеним у пункті 10 цього Порядку (крім скаржника), в день розгляду її Мін`юстом чи відповідним територіальним органом. Внаслідок того що позивач не був повідомлений про день розгляду скарги, він був позбавлений можливості звертатися із клопотанням щодо забезпечення можливості ознайомлення із скаргою та доданими до неї документами, не міг подати письмові пояснення по суті скарги. У висновку Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 06.02.2020 за результатом розгляду скарги [PERSON] в інтересах [PERSON] від 27.09.2019 року (а.с.66), не зазначено мотивів скасування прийнятого державним реєстратором КП «Реєстраційним центром реєстрації нерухомості та бізнесу» [PERSON] рішення. Сам державний реєстратор КП «Реєстраційного центру реєстрації нерухомості та бізнесу» [PERSON] не був заслуханий та не був належним чином повідомлений про дату, час та місце засідання що відбулося 06.02.2020 року та позбавлений можливості навести мотиви своїх дій та надати відповідні пояснення з приводу здійснення реєстраційних дій. У Постанові Верховного Суду від 15.08.2019 у справі № 826/12480/17, зазначено, що Верховний Суд враховує, що законодавець, наділяючи Міністерство юстиції України функціями контролю у сфері державної реєстрації прав та визначаючи порядок застосування ним видів заходів впливу до державних реєстраторів, як контролюючий орган також зобов`язав його мотивувати таке рішення. Тобто, Міністерство юстиції України зобов`язане навести підстави прийняття такого рішення, зазначити належні і достатні мотиви, за яких застосовано саме такий захід впливу, та обґрунтувати строки його застосування. Доказів запрошення усіх заінтересованих осіб, зазначених у скарзі у сфері державної реєстрації або встановлених відповідно до відомостей реєстрів, для розгляду скарги у сфері державної реєстрації та доказів своєчасного повідомлення зазначених осіб про час і місце засідання колегії матеріали справи не містять. Відтак, матеріалами справи підтверджується доводи позивача про винесення спірного наказу №823/5 від 05.03.2020 року в порушення вимог Порядку та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме: не запрошення заінтересованихосіб, зазначених у скарзі, а також позивача, для розгляду скарги, не повідомлення їх належним чином про дату і час розгляду скарги, не надання позивачу копії скаргта доданих до неї документів, для надання можливості подати письмові пояснення по суті скарги. Відповідно до ст.1 та 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен протии Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Щодо позовних вимог про зобов`язання Міністерства юстиції України поновити запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, які були скасовані на підставі наказу № 823/5 від 05.03.2020 року, а саме: записів, внесених на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, серія та номер 44887830, виданого 29.12.2018 державним реєстратором КП «Реєстраційним центром реєстрації нерухомості та бізнесу» - [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 5056180000) щодо визнання права власності на квартиру за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), то позовні вимоги у цій частині є похідними від задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування спірного наказу № 823/5, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», до повноважень Міністерства юстиції України у сфері державної реєстрації належить, в тому числі, контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації, у тому числі шляхом постійного моніторингу реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі відповідно до цього Закону та прийняття обов`язкових до виконання рішень, передбачених цим Законом, здійснення повноважень держателя Єдиного державного реєстру. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про те, що позивач належним чином довів свої позовні вимоги. Тому, суд, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ст. 13 ЦПК України, приходить до висновку про обґрунтованість позову та про те, що обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1682 грн. за рахунок відповідних бюджетних асигнувань (а.с.10). На підставі викладеного,

Outcome: approved