Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-31 00:00:00

У грудні 2021 року на адресу Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] у якій вона просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість за сплачені матеріали та їх доставку в розмірі 49\~352 грн., а також пеню за прострочення виконання замовлення в розмірі 150\~300 грн. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що між нею та [PERSON] був укладений усний договір на виконання робіт по укладенню тротуарної плитки за адресою: [ADDRESS] . Відповідач по справі отримав від позивача на закупівлю матеріалів та їх доставку грошову суму у розмірі 49 352 гривні. Однак, відповідач по справі не виконав умови договору та вже тривалий час вимоги про повернення грошових коштів ігнорує. Невиконання відповідачем вимоги про повернення суми сплачених коштів за матеріали стало причиною звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права та примусового стягнення збитків. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2022 року було відкрито провадження у цивільній справі та вирішено розгляд цивільної справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.15). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01\~серпня 2022\~року, занесеною до протоколу судового засідання, суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, на підставі ч.1 ст.280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. У свою чергу статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Згідно ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Статтею 208 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Нормою ст.837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов`язаний одержати спеціальний дозвіл. Судом встановлено, що у червні 2021 року між позивачем (Замовником) та відповідачем (виконавцем) було усно погоджено та укладено у спрощений спосіб договір підряду на виконання робіт з укладання тротуарної плитки у дворі будинку по [ADDRESS] . Тобто, між сторонами виникли відносини, пов`язані з виконанням будівельних робіт, пов`язаних з укладкою плитки на подвір`ї будинку позивача, які підпадають під ознаку підрядних робіт, що регулюються ст.ст.837-864 ЦК України. Позивачем зазначено, що вартість цих робіт склала 30 000 грн., яка перевищує 20-ть неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тому суд прийшов до висновку, що на виконання даного виду робіт сторони мали укласти договір підряду, для якого законом встановлена обов`язкова письмова форма з зазначенням всіх істотних умов, у тому числі: щодо виду будівельних робіт, способу їх виконання, належності і виду матеріалу, його вартості, строків виконання, ціни, тощо. Де сторони, зокрема, й мали б обумовити, які саме роботи, яким способом, якої якості та з якого і з чийого (замовника чи підрядника) матеріалу мав виконати роботи відповідач. Статтею 61 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи, що такого договору у письмовій формі між позивачем та відповідачем укладено не було, суд відхиляє доводи позивача про укладення усного договору, що ґрунтуються лише на його поясненнях. Оскільки, виходячи зі змісту статті 61 ЦПК України та з урахуванням положень частини першої статті 218 ЦК України, не може стверджуватися пояснення позивача наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму. Отже, на переконання суду позивач не виконав обов`язок доказування, не надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 76 - 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України. За судового розгляду не встановлено обов`язку відповідача на відшкодування позивачу майнової шкоди, який виник на підставі п. 3 ч. ст. 11 ЦК України, тому в задоволенні позову належить відмовити.

Outcome: dismissed