Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на користь позивача суму позики у розмірі 6000 Євро, проценти від суми позики в розмірі 2700 Євро. В обґрунтування позову позивач вказує, що 04.06.2021 року вона передала в позику [PERSON] грошові кошти в сумі 6000 доларів США, а останній зобов`язався їй їх повернути до 01 грудня 2021 року. Наведені обставини стверджуються розпискою позичальника від 04.06.2021, яка посвідчує передання їй позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідач зобов`язувався щомісячно, починаючи з червня 2021 року віддавати по 1000 Євро та погасити борг до 01.12.2021 року. У випадку невиконання своїх зобов`язань щодо погашення боргу до 01.12.2021 року зобов`язується передати у власність позивача швейні промислові машини. Однак, у встановлений строк відповідач не виконав взяте на себе зобов`язання та не повернув їй суму позики, а тому вважає, що останній повинен сплатити їй 7,5% (облікова ставка НБУ на момент надання позики) від суми боргу. Станом на день подання даної позовної заяви, кошти в розмірі 6000 Євро відповідач не повернув. У зв`язку з цим звертається до суду з даним позовом. Ухвалою від 26.05.2022 року відкрито спрощене провадженні у справі. Позивач у судове засідання не з`явилася. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судового засідання, про причини неявки відповідач суд не повідомив, відзив не подав, таким чином суд проводить розгляд справи на підставі\~ст.280 ЦПК України\~в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів. Згідно з ч.2 ст.\~247\~Цивільного процесуального\~кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом\~встановлено, що 04 червня 2021 року [PERSON] передала в позику [PERSON] \~ грошові кошти в сумі 6000 Євро, а останній зобов`язався їх повернути позивачу до 01 грудня 2021 року, що стверджуються розпискою від 01.02.2020 р. У випадку невиконання своїх зобов`язань щодо погашення боргу до 01.12.2021 року зобов`язався передати у власність позивача швейні промислові машини. Станом на 17.05.2022 року (день звернення до суду) кошти у розмірі 6000 Євро позивачу повернуто не було. Відповідно до\~ст.1046 Цивільного кодексу України\~(надалі -ЦК України) за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Статтею 1047 ЦК України\~передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Вирішуючи справу суд враховує, що позивач на підтвердження своїх вимог долучила до матеріалів справи копію розписки від 04.06.2021 року, складену відповідачем про те, що він зобов`язався повернути кошти. Відповідно до\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як роз`яснив Верховний суд України у постанові від 13 грудня 2017 року у справі №309/3458/14-ц від 13 грудня 2017 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отримані у позику грошові кошти на теперішній час відповідачем позивачу не повернуті. Таким чином, оскільки відповідач на час написання розписки мав в користуванні грошові кошти, належні позивачу, та сторони дійшли обопільної згоди про те, що такі кошти будуть перебувати у користуванні відповідача певний час, про що складено відповідну розписку, зазначене підтверджує факт укладення договору позики між ними та його умови, а тому наявні підстави для стягнення боргу. З матеріалів справи вбачається, що взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав в повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 6000 Євро. В Постанові Великої Палати Верхового суду від 16 січня 2019 року ( справа № 464/3790/16-ц ) зроблений наступний висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому, з огляду на положення ч. 1ст. 1046\~ЦК України, а також ч. 1ст. 1049\~ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. З цього приводу Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію, яку викладено у постанові від 04.07.2018 в справі № 14-134цс18 вказавши, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Як вбачається із правової позиції, що викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 по справі № 373/2054/16-ц, за змістом ч. 1ст.\~1046\~ЦК України позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. За правилами ч. 1ст. 1049 ЦК Українипозичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.\~192\~ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановленому законом. Суд не вбачає підстав відступати від вищевикладеної правової позиції та приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача боргу по розписці від 04.06.2021 року у розмірі 6000 Євро. Відповідно до ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Облікова ставка Національного банку України на момент надання позики становила 7,5%. Суд вважає обґрунтованою позовну вимогу про стягнення з відповідача в користь позивача 7,5 % річних від простроченої суми зобов`язання, які виникли між сторонами на підставі позики від 04.06.2021 року, у розмірі 2700 Євро, а тому приходить до висновку про задоволення і цієї позовної вимоги. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Так, відповідно до ч.1 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі\~ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у сумі 2669 грн. 88 коп. На підставі наведеного та

Outcome: approved