Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 14 вересня 1985 року між ними було укладено шлюб, від якого неповнолітніх дітей не мають; на даний час їх сімейні стосунки припинені через несумісність характерів, між ними зникло почуття взаємоповаги та взаєморозуміння, тривалий час вони разом не проживають і не ведуть спільного господарства, шлюб носить формальний характер, що унеможливлює їх подальше спільне подружнє життя, розірвати шлюб через органи ДРАЦС відповідачка не бажає, а тому просить шлюб розірвати в судовому порядку. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з вищевказаних підстав. Пояснив, що з 2014 року його подружні стосунки з дружиною погіршились із-за частих сварок, з кінця лютого 2022 року він проживає з іншою жінкою [PERSON] , яка чекає від нього на дитину і з якою він має намір укласти шлюб, наданий судом час для примирення був безрезультатним, в зв`язку з чим наполягає на розірванні шлюбу з відповідачкою. Відповідачка відзиву на позов не подала, у судовому засіданні позовні вимоги визнала й не заперечувала проти розірвання шлюбу, збереження якого з огляду на протиправну поведінку чоловіка вважає неможливим. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За змістом положень ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) 14 вересня 1985 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Ядутинської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області за актовим записом №14. Від даного шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не має. З кінця лютого 2022 року сторони разом не проживають, подружніх стосунків не підтримують, спільних інтересів не мають, ведуть окреме господарство, обоє наполягають на припиненні шлюбу, відповідач мешкає та має намір одружитися з іншою жінкою [PERSON] , яка перебуває в стані вагітності (12 тижнів), наданим судом часом для примирення сторони не скористались для збереження сім`ї, шлюб між подружжям носить формальний характер. Таким чином, виходячи з викладеного, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. Наведений висновок суду також узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 30 травня 2019 року по справі №442/6319/16-ц. Понесені [PERSON] у справі судові витрати по сплаті судового збору за його клопотанням залишаються за позивачем, що з огляду на засади диспозитивності цивільного судочинства не суперечить вимогам ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved