Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

21.06.2022 року [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити юридичний факт, її бабуся [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] є за національністю «єврейка». Заява обґрунтована тим, що її батьками є [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Прізвище [PERSON] було змінено після укладення шлюбу із [PERSON] , який зареєстровано 16.10.1979 року. Батьками її батька, тобто її дідусем і бабусею були [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] та [PERSON] до укладення шлюбу), [INFO] , яка померла [INFO] . Все своє життя заявниці знала свою бабусю, ще за ім`ям [PERSON] (переклад ім`я Нідїї з івриту). Зі слів бабусі та дідуся, їй відомо, що за національністю бабуся була єврейка, проте в роки війни та післявоєнний період відносно євреїв були переслідування, внаслідок чого вони цей факт не афішували. Крім того, вже післявоєнні часи, брат батька - [PERSON] , працював в органах міліції, та для збереження своєї родини і можливості влаштуватися на відповідні посади, провів зміни у актових записах свої матері [PERSON] . Заявник та її представник, яка діє на підставі ордеру про надання правової допомоги [PERSON] у судовому засіданні вимоги викладені в заяві підтримали, просили задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без їх участі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду надала пояснення, що [PERSON] є її батьком, а [PERSON] є рідною бабусею. Також повідомила, що [PERSON] є її двоюрідною сестрою. Вона пам`ятає як в дитинстві вони разом з сестрою їздили в с. Знаменівка, Дніпропетровської області до бабусі [PERSON] , яка і повідомила їм про своє єврейське коріння та завжди навчала єврейським традиціям. Проте, її батько - [PERSON] , на той час працював в органах міліції, та для збереження своєї родини і можливості влаштуватися на відповідні посади, провів зміни у деяких документах бабусі - [PERSON] . Заслухавши пояснення заявника та свідка, дослідивши матеріали скарги, суд приходить до наступного. Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У цій справі заявник звернувся із заявою про встановлення факту належності до певної національності. Відповідно до частин першої та другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У частині першій статті 315 ЦПК України наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом. Хоча за змістом частини другої цієї статті зазначений перелік не є вичерпним, проте у судовому порядку можуть бути встановлені тільки ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб (якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення). Судом встановлено, що [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ), народилась [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження її батьки є [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.16-17). Згідно довідки Державного архіву Дніпропетровської області №с-1142/0/217-22 від 08.06.2022 року зазначено, що в алфавітних покажчиках до книг реєстрації актів цивільного стану Знаменівської сільської ради Новомосковського району та по всьому Новомосковському району за період 1923-1930 роки [PERSON] [INFO] , не зазначений. Також записів про народження осіб на прізвище [PERSON] по Знаменівській сільській раді Новомосковського району за період 1923-1930 роки немає (а.с. 7). Згідно архівної довідки Державного архіву Дніпропетровської області №с-1154/0/217-22 від 06.06.2022 року зазначено, що у книзі реєстрації актів цивільного стану Знаменівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області є актовий запис № 21 від 15.02.1936 року про народження [INFO] дитини чоловічої статті на прізвище та ім`я « [PERSON] ». Батьки - « [PERSON] , [PERSON] », обидва українці, батько - 1907 року народження, мати 1909 року народження. Прізвища, імена, по батькові записані відповідно до тексту документа, орфографія збережена) (а.с. 11). Згідно архівної довідки Державного архіву Дніпропетровської області №с-1153/0/217-22 від 06.06.2022 року зазначено, що у книзі реєстрації актів цивільного стану Знаменівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області є актовий запис № 12 від 14.02.1945 року про народження [INFO] дитини чоловічої статті на прізвище та ім`я « [PERSON] ». Батько - « [PERSON] », українець, 37 років, Мати - « [PERSON] », українка, 35 років. Прізвища, імена, по батькові записані відповідно до тексту документа, орфографія збережена) (а.с. 13). Відповідно, Записа акта про народження №12 від 14.02.1945 року Народного комісаріата внутрішніх справ, в графі «яка по черзі дитина у матері (враховуючи померлих і не враховуючи мертвонароджених)» зазначено - третьє (а.с. 14). Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила той факт, що її батько [PERSON] та батько [PERSON] - [PERSON] були рідними братами, а відповідно [PERSON] їхньою матерію. Особа може звертатися щодо внесення змін в актовий запис, складений відносно себе; при цьому самі зміни можуть стосуватися персональних даних іншої особи. Водночас особа, якій належать персональні дані, не може вимагати їх зміни в актових записах, складених відносно іншої особи, крім випадків, коли один із батьків, опікун чи піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, представник органу опіки та піклування звертається з відповідною вимогою в інтересах та стосовно актового запису щодо особи, яка має право на подання такої заяви, однак внаслідок недієздатності (обмеженої, часткової чи неповної дієздатності) не може скористатися цим правом особисто. Особливим є випадок звернення спадкоємця померлого щодо внесення змін в актовий запис цивільного стану померлого. Внесення змін до актових записів цивільного стану, які відображають певні особисті немайнові права особи, після смерті особи не можуть здійснюватися на захист прав померлої особи. Спадкоємець померлої особи, звертаючись щодо внесення таких змін стосовно померлого, має на меті захист свої власних прав, свобод та інтересів. Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України 31 грудня 1991 року № 24 «Про порядок зміни громадянами України національності», відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99. Чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про ДРАЦС національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Згідно зі статтею 300 ЦПК України особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки. Стаття 11Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні. Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року № 703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах про ДРАЦС повністю відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема, незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону «Про національні меншини в Україні». Національна належність особи, таким чином, є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу. За таких обставин суд доходить до висновку про неможливість встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених в Аналізі судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від 19 червня 2013 року зазначено, що не можуть бути встановлені в судовому порядку факти щодо належності до певної національності. Аналогічний висновок викладений в Постанові Великої Палати Верховного суду від 29 травня 2019 року у цивільній справі № 398/4017/18.

Outcome: dismissed