Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину інваліда. Позов обґрунтовує тим, що [PERSON] є її батьком. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.11.2016 року задоволенні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] до її повноліття [INFO] їй виповнилося 18 років, тому стягнення аліментів на її утримання припинилось. Відповідно до Акта МСЕК від 26.10.2020 року їй встановлена II група (інвалідність встановлена з дитинства) безтерміново з 02.10.2020 року. Також вказує, що відповідно до консультаційного висновку спеціаліста встановлений діагноз F71.1 з рекомендаціями. Також, відповідно до Міжнародної класифікації хвороб, захворювання F71.1 - психічні розлади та розлади поведінки, розумова відсталість, значне порушення поведінки, що вимагає догляду та лікування. Крім даного захворювання позивач перебуває на обліку з приводу бронхіальної астм з 2016 року, образний сколіоз грудного і пряничного відділу хребта. У зв`язку з вказаним захворюванням їй постійно потрібні медикаменти та зайняття ЛФК в спеціалізованих містах. Також є дороговартісним корсет, який регулярно потрібно змінювати індивідуально в залежності від змін. Значних фінансових витрат потребують медикаменти, пов`язанні з неврологічним та алергічними захворюваннями. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на її утримання не надає. На підставі наведеного просила суд стягнути з відповідача на її утримання аліменти, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для відповідного віку безстроково, починаючи з моменту звернення до суду. Судові витрати по розгляду справи просила покласти на відповідача. Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.04.2021 року стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , зареєстроване місце проживання [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , місце проживання [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) \~аліменти на повнолітню дитину інваліда у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, починаючи стягнення з 16.12.2020 року і на весь період непрацездатності [PERSON] . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 17.05.2021 року на адресу Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшла заява відповідача в якій він просив скасувати заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.04.2021 року, а справу призначити до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.06.2021 року поновлено [PERSON] процесуальний строк для подачі заяви про перегляд заочного рішення. Скасоване заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.04.2021 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину-інваліда. Справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.01.2022 року, яка постановлена без виходу до нарадчої кімнати відмовлено відповідачу та його представнику в задоволенні клопотання про витребування доказів. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.01.2022 року, яка постановлена без виходу до нарадчої кімнати відмовлено відповідачу та його представнику в задоволенні клопотання про залучення до справи в якості співвідповідача [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх повністю. В судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково, не заперечували щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1197 грн. 50 коп. В судове засідання призначене на 18.07.2022 року позивач, представник позивача, відповідач та його представник не з`явилися. Представник відповідача надіслав до суду клопотання, в якому просив відкласти розгляд справи, посилаючись на те, що він перебуває у щорічній відпустці. Відповідач [PERSON] на тлі збройної агресії РФ вимушений був покинути м. Київ. Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 05.04.2022 року фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . За місцем тимчасового проживання не має технічної можливості прийняти участь у судовому засіданні. У зв`язку з цим, суд вважає вказати на наступне. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процес. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом. (частини 1, 2, пункт 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до частини 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Згідно положень, визначених у постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» № 11 від 17 жовтня 2014 року, при здійсненні правосуддя судам слід брати до уваги те, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Як зазначає Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», в силу вимог частини 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням частини 1 ст. 6 даної Конвенції. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, справа перебуває в провадженні суду з 16.12.2020 року, після скасування судом заочного рішення та призначення справи до розгляду по суті, судові засідання призначалися неодноразово. Так, 22.11.2021 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про відкладення судового засідання, яке було призначене на 22.11.2021 року о 15.40 год. Вказане клопотання було задоволено, розгляд справи було відкладено до 14.00. год. 11.01.2022 року. 11.01.2022 року в судовому засіданні сторони надали пояснення щодо предмету та підстав позову У зв`язку з витребуванням нових доказів, в судовому засіданні було оголошено перерву до 27.01.2022 року. 27.01.2022 року судове засідання у справі не відбулося у зв`язку з неявкою сторін в судове засідання. Розгляд справи було відкладено до 11.30 год. 01.03.2022 року. Згідно довідки від 01.03.2022 року, судове засідання не відбулося у зв`язку з тим, що Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 введено військовий стан, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Розгляд справи відкладено до 12.00 год. 25.04.2022 року. 25.04.2022 року судове засідання у справі не відбулося у зв`язку з неявкою сторін в судове засідання. Розгляд справи було відкладено до 14.30 год. 18.07.2022 року. Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до частини першої, пунктів 1-2 частини другої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Так в постанові КЦС\~ВС від\~1\~жовтня 2020\~року у\~справі №\~361/8331/18 зазначено, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів\~достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а\~неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Враховуючи вказану правову позицію та те, що сторони в судовому засіданні надали свої пояснення щодо предмету та підстав позову, наявних у справі матеріалів\~достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи та приходить до висновку про вирішення спору по суті в судовому засіданні 18.07.2022 року без присутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною п`ятою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari\~v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, №\~37801/97, пункт 36). Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно паспорта громадянина України, який виданий 01.07.2019 року, [PERSON] народилася [INFO] . Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18 грудня 2013 року. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.11.2016 року у справі №711/5077/16-ц з відповідача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 01.06.2016 року та до повноліття дитини (а.с. 9). [PERSON] досягла повноліття [INFO] . Згідно довідки МСЕК м.Черкаси серії 12 ААБ № 778006 від 02.10.2020 року [PERSON] визнано інвалідом з дитинства та встановлено другу групу інвалідності безтерміново, з консультацією у психіатра. Проведення постійного підтримуючого психофармакологічного лікування. Психотерапія і психокорекція.. Згідно з консультаційним висновком спеціаліста від 01.12.2020 року, [PERSON] оглянута та встановлений діагноз F71.1, потребує постійного стороннього догляду. Відповідно до Міжнародної класифікації хвороб, захворювання F71.1 - психічні розлади та розлади поведінки, розумова відсталість, значне порушення поведінки, що вимагає догляду та лікування. Згідно з консультативним заключенням алерголога від 03.09.2020 року, [PERSON] знаходиться на Д обліку з приводу бронхіальної астми з 2016 року, рекомендоване заняття на уроках фізичного виховання. Згідно з консультативним висновком ортопеда Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» від 18.08.2020 року діагноз [PERSON] S образний скаліоз грудного і поясничного відділу хребта II ступеня. Рекомендовано: корсет, ЛФК та інш. Як вбачається з довідки-характеристики від 29.06.2021 року [PERSON] закінчила Черкаську приватну загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів «Софія» у 2002 році Учениця мала психолого-фізіологічні особливості, котрі впливали на методику роботи вчителів. Під час занять у школі до [PERSON] був застосований індивідуальний диференційований підхід (а.166). В позові позивач зазначає, що оскільки вона є інвалідом дитинства їй необхідні постійні реабілітаційні та лікувальні курси та процедури, а також придбання та прийняття лікарських препаратів, які призначаються лікарями. Відповідно до ст.\~1\~Закону України\~«Про загальнообов`язкове\~державне пенсійне\~страхування» непрацездатними є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Важливою є непрацездатність повнолітньої дитини за станом здоров`я, тобто наявність у дитини статусу інваліда. Інвалідом визнається особа зі стійким розладом функцій організму, зумовленим захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що призводить до обмеження нормальної життєдіяльності, викликає в особи потребу в соціальній допомозі і посиленому соціальному захисті, а також виконання з боку держави відповідних заходів для забезпечення її законодавчо визначених прав (ст. 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні»). Подібне визначення інваліда міститься і у Законі України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». При цьому не має значення, яку групу інвалідності має дитина. Батьки, за загальним правилом, мають добровільно утримувати свою непрацездатну дитину. В разі відмови батьків від надання утримання аліменти можуть бути стягнені з них рішенням суду за позовом як самої дитини, так і того з батьків, з яким проживає дитина. За змістом ст.198\~СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Аналіз змісту ст.198\~СК України дає підстави для висновку, що для виникнення обов`язку батька (матері) утримувати свою повнолітню дочку (сина) необхідні наявність трьох умов: дочка (син) є непрацездатними; дочка (син) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дочку (сина). Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182\~цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Судом встановлено, що [PERSON] є інвалідом другої групи з дитинства, інвалідність встановлена безстроково, в зв`язку з чим потребує вживання підтримуючої терапії, що свідчить про наявність у неї потреби в матеріальній допомозі. Визнаючи позов частково, відповідач та його представник посилаються на те, що відповідач має скрутне матеріальне становище, наявність у нього на утриманні непрацездатних хворих батьків, один з яких також є інвалідом ІІІ групи та хворої працездатної дружини, яка потребує постійного нагляду та лікування та вважають, що визначення розміру аліментів у частці від його доходу, а не у твердій грошовій сумі є непомірним для нього та суперечитиме як його інтересам, так і інтересам тих, хто перебуває на його утриманні. Так, згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 22.06.2010 року, [PERSON] , [INFO] (батько відповідача) отримує пенсію по інвалідності та є інвалідом 3 групи загального захворювання (а.78). Як вбачається з довідки про доходи № 6561 5956 6017 1549, сума пенсії [PERSON] за період з 01.11.2020 року по 30.04.2021 року складає 23008,29 грн. (а.82). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 21.07.2022 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 21.07.2012 року (а.79). Згідно довідки Пенсійного фонду України від 11.05.2021 року, дохід [PERSON] за 2020 рік склав 266902,60 грн. (а.86). Батькові відповідача на праві власності належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 18.07.2002 року (а.84). У вказаній квартирі проживають: [PERSON] власник; [PERSON] дружина; [PERSON] - син; [PERSON] -син (а.83). Також, до заяви про перегляд заочного рішення відповідачем додані виписка з карти стаціонарного хворого [PERSON] від 09.01.2021 року (а. 108,109), висновок лікаря- радіолога (магнітно-резонансна томографія) від 16.03.2021 року (а.110), довідка КНП «Центр превинної - медико- санітарної допомоги №4» від 07.05.2021 року стосовно перебування [PERSON] на лікуванні (а.111), протокол обстеження щодо [PERSON] від 26.03. 2021 року (а.113-115), акт про наданні медичні послуги для пацієнта [PERSON] від 17.03.2018 року (а.116), висновок МРТ відносно [PERSON] від 12.03.2018 року та 14.03.2018 року (а. 119,120), витяг з історії хвороби [PERSON] від 23.03.2018 року (а.121,122), протокол дослідження від 17.03.2018 року (а.123). При вирішенні спору суд враховує здоров`я та матеріальне становище позивача, яка є інвалідом з дитинства, потребує сторонньої допомоги та може бути праце пристосована в спеціально створених умовах; стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, який працює, отримує заробітну плату. Також слід зазначити, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (ч. 1,ч. 5ст. 81 ЦПК України). В судовому засіданні відповідачем не доведено, що він має скрутне матеріальне становище і на його утриманні знаходяться непрацездатні хворі батьки, один з яких також є інвалідом ІІІ групи та хворої працездатної дружини, яка потребує постійного нагляду та лікування. Так, з виписки з карти стаціонарного хворого [PERSON] від 09.01.2021 року (а. 108,109), висновку лікаря- радіолога (магнітно-резонансна томографія) від 16.03.2021 року (а.110), довідки КНП «Центр превинної - медико- санітарної допомоги №4» від 07.05.2021 року стосовно перебування [PERSON] на лікуванні (а.111), протокол обстеження щодо [PERSON] від 26.03. 2021 року (а.113-115) не вбачається що дружина відповідача має хронічні захворювання, потребує стороннього догляду та перебуває на утриманні відповідача. Також з акту про наданні медичні послуги для пацієнта [PERSON] від 17.03.2018 року (а.116), висновку МРТ відносно [PERSON] від 12.03.2018 року та 14.03.2018 року (а. 119,120), витягу з історії хвороби [PERSON] від 23.03.2018 року (а.121,122), протоколу дослідження від 17.03.2018 року (а.123) не вбачається що дружина відповідача має хронічні захворювання, потребує стороннього догляду та перебуває на утриманні відповідача. Крім цього, вказані документи датовані 2018 роком, хоча розгляд справи відбувався в 2020-2022 роках. Також відповідачем не надано й доказів його скрутного матеріального становища. Крім того, відповідач не надав на вимогу суду довідку про його дохід за 2021 рік. За змістом норм ст.\~200\~СК України спосіб стягнення коштів на утримання повнолітніх непрацездатних дочки, сина визначається за вибором стягувача аліментів. При визначенні способу стягнення аліментів, суд погоджується з обраним позивачем способом стягнення аліментів та вважає, що він повинен бути визначений у частці від доходів відповідача за вибором позивача. Згідно із ч. 1ст.\~191\~СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виходячи із загальних засад цивільного судочинства, принципів рівності прав і обов`язків батьків, розумності та справедливості, суд вважає необхідним визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача з інвалідністю в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 16 грудня 2020 року і на весь період непрацездатності [PERSON] . Суд вважає, що визначений розмір аліментів є обґрунтованим, достатнім та таким, що відповідає потребам позивача. яка є інвалідом дитинства. Також суд враховує, що відповідачем не надано доказів того, що після досяжності його донькою повноліття його матеріальний та сімейний стан змінився, що б унеможливлювало стягнення аліментів у визначеному позивачем розмірі. Крім цього, позивачем була заявлено вимога про покладення на відповідача судових витрат по розгляду справи. Щодо вказаної вимоги, суд вважає зазначити наступне. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)\~на професійну\~правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору під час подачі позовної заяви, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. Оскільки позивачем не надано доказів понесення нею витрат, пов`язаних з розгляду справи, то в цій частині позовних вимог слід відмовити. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.\~430\~ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах платежу за один місяць.

Outcome: partial