Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-20 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 61191,65 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідачі є споживачами електроенергії за адресою [ADDRESS] . ТОВ "«Львівенергозбут» виконало свої зобов`язання та надало споживачу послуги, однак споживачі не виконали взятих на себе зобов`язань та не оплачували повністю вартість за спожиту електричну енергію за період з 01.09.2016 по 13.08.2019 у розмірі 61195,65 грн. Крім того, вказує, що наявність заборгованості фактично визнана споживачами, що підтверджується заявою [PERSON] про розтермінування заборгованості, який зобов`язався оплатити наявну заборгованість та поточне споживання. Однак своїх обов`язків так і не виконав. А тому, з урахуванням вищевикладеного просять позов задоволити та стягнути з боржників заборгованість в розмірі 61191,65 грн,. а також судовий збір в розмірі 2 481 грн. 00 коп. Ухвалою судді від 23 лютого 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, щодо винесення заочного рішення по справі не заперечив. Просить позов задоволити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися повторно, належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи засобами поштового зв`язку. Оскільки відповідачі не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, що в розумінні ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається неявкою без поважних причин, не подали відзиву, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки від 12.05.2021 №1700408300. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі комунальних послуг зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. При цьому споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Сторони такий договір не уклали. Однак, як встановлено судом, позивач фактично надавав послуги із постачання електричної енергії, а також ніс відповідні витрати, що підтверджується розрахунком заборгованості. Отже, фактично існували договірні відносини між позивачем та відповідачами, оскільки підприємство надавало послуги споживачам, а ті ними користувалися. Обов`язок з оплати спожитої електричної енергії незалежно від факту укладення відповідного договору передбачений також ст.ст. 13, 58 Закону України «Про ринок електричної енергії». Згідно розрахунку заборгованості з оплати за спожиту електричну енергію за адресою: [ADDRESS] , сума заборгованості становить 61195,65 грн. та сформувалась за період з 01.09.2016 по 13.08.2019. При цьому розрахунок заборгованості складений у відповідності до чинного законодавства на основі чинних тарифів на електроенергію відповідно до показників лічильника на електроенергію за вищевказаною адресою. Одночасно, як вбачається із наданих позивачем матеріалів, протягом спірного періоду відповідачі не зверталися у порядку, передбаченому абзацом 3 п. 2.3.5 ПРРЕЕ, із заявами щодо правильності показів лічильника та зазначених у рахунках сум. Строк позовної давності позивачем також не пропущено, оскільки такий переривався у зв`язку зі зверненням позивачем до суду із заявами про видачу судових наказів, які у подальшому були скасовані судом за заявами сторони відповідача на підставі відповідно ухвал суду. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідачі зобов`язані оплачувати за спожиту електричну енергію. Також позивачем доведено факт невнесення відповідачами плати за спожиту електричну енергію в повній мірі, зокрема за період з листопада 01.09.2016 по 13.08.2019, а тому суд стягує з відповідачів солідарно заборгованість за вказаний період в розмірі 61191,65 грн. Судові витрати, що складаються із судового збору також підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частках (по 496 грн. 20 коп. з кожного).

Outcome: approved