Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-06 00:00:00

23.02.2022 року орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району звернувся до суду із вказаним позовом. Просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , аліменти на утримання сина [PERSON] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 23.02.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову вказав, що на профілактичному обліку у відділі по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради перебуває малолітній [PERSON] , [INFO] , як такий, що опинився у складних життєвих обставинах. Дитина мешкає разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно з заявою [PERSON] , батько дитини [PERSON] має реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] , але його фактичне місцезнаходження на даний час не відоме, телефонний зв`язок відсутній, протягом останніх 7 років він з сином не спілкується, його долею не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Дитина на даний час навчається у ЗНВК №41. Згідно з довідкою ЗНВК №41 від 31.01.2022 №01-29/31 питаннями виховання сина займається мати, батько не бере участі у вихованні сина, до навчального закладу не звертався, батьківські збори не відвідував. З 11.11.2020 по 29.10.2021 [PERSON] був учнем ЗЗШ №49, за період навчання хлопця, його батько до школи не з`являвся, з сином не спілкувався, у вихованні дитини жодної участі не брав, на батьківські збори не приходив . Малолітній [PERSON] з листопада 2021 року перебуває під спостереженням комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10». За час спостереження батько дитини жодного разу з приводу стану здоров`я сина не звертався, з адміністрацією закладу не спілкувався. Питання доцільності або недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до сина [PERSON] розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенському району 18.02.2022. Запросити на засідання комісії батька дитини не виявилось можливим через відсутність інформації про його фактичне місцезнаходження та засобів зв`язку. За підсумками засідання, враховуючи наявні документи по справі про ухилення батька від виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина, думку дитини, комісія дійшла висновку про наявність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав, передбачених п.2 ч.4 ст. 164 Сімейного кодексу України та направлення до суду матеріалів та позову про позбавлення її батьківських прав по відношенню до сина [PERSON] 16.05.2022 року ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя, відкрито провадження по справі. 21.06.2022 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя закрито підготовче провадження та призначив справу до розгляду. В судовому засіданні представник позивача органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенському району позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце судового засідання через оголошення на вед сайті «Судова влада», причини неявки суду не відомі. Відзив на позов не надав, у зв`язку з чим суд, враховуючи думку представника позивача, вважає за можливе розглянути справу в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів. Третя особа [PERSON] , позовні вимоги позивача підтримала у повному обсязі. Вислухавши пояснення представника позивача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою ВР від 27.02.1991року № 789-ХІІв усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Дитина з моменту народження має право на піклування своїх батьків. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови ПВСУ № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, не зважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Пунктом 16 Постанови ПВСУ № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження останнього, виданого 12.08.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м.Донецьку Донецької області. Малолітній [PERSON] , [INFO] , перебуває на профілактичному обліку у відділі по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради як такий, що опинився у складних життєвих обставинах. Дитина мешкає разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно з заявою [PERSON] , батько дитини [PERSON] має реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] , але його фактичне місцезнаходження на даний час не відоме, телефонний зв`язок відсутній, протягом останніх 7 років він з сином не спілкується, його долею не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Дитина на даний час навчається у ЗНВК №41. Згідно з довідкою ЗНВК №41 від 31.01.2022 №01-29/31 питаннями виховання сина займається мати, батько не бере участі у вихованні сина, до навчального закладу не звертався, батьківські збори не відвідував. З 11.11.2020 по 29.10.2021 [PERSON] був учнем ЗЗШ №49, за період навчання хлопця, його батько до школи не з`являвся, з сином не спілкувався, у вихованні дитини жодної участі не брав, на батьківські збори не приходив (довідка ЗЗШ №49 від 26.01.2022 №10/04-17). Малолітній [PERSON] з листопада 2021 року перебуває під спостереженням комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10». За час спостереження батько дитини жодного разу з приводу стану здоров`я сина не звертався, з адміністрацією закладу не спілкувався. Питання доцільності або недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до сина [PERSON] розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району 18.02.2022. Запросити на засідання комісії батька дитини не виявилось можливим через відсутність інформації про його фактичне місцезнаходження та засобів зв`язку. За підсумками засідання, враховуючи наявні документи по справі про ухилення батька від виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина, думку дитини, комісія дійшла висновку про наявність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав, передбачених п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України та направлення до суду матеріалів та позову про позбавлення її батьківських прав по відношенню до сина [PERSON] .. З досліджених по справі доказів суд робить висновок, що відповідач по справі ухиляється від виконання обов`язків по вихованню своєї дитини, а тому він підлягає позбавлення батьківських прав. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, суд вважає їх обґрунтованими з таких підстав. Як роз`яснено у абз. 7 п. 16 постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язків щодо утримання дитини. Згідно до ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.1ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Оскільки відповідач не виділяє грошових коштів на утримання дитини, вимоги про стягнення аліментів також підлягають задоволенню. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнений від сплати судового збору при подачі позову, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України ці витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved