Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, відповідно до якого прохає суд визнати приватизацію земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , якою володіє [PERSON] , такою що відбулась з порушенням протоколу приватизації та без урахування викладених позивачем норм права, такою що не відбулась або нікчемною; визнати за ним право приватизувати об`єм землі, який забезпечить йому право користування та розпорядження його майном; судові витрати покласти на відповідача; після визнання судом, хто винний в ситуації, яка склалася на даний час, просить суд своїм рішенням змусити винних сплатити йому моральні збитки, які позивач оцінює в сто тисяч гривень. В обґрунтування позову зазначено, що в 2018 році відбулась приватизація земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , при цьому позивача як сусіда, який володіє будинком [ADDRESS] , не було залучено до процесу приватизації, тож чий підпис було поставлено замість його, позивачу наразі невідомо. При цьому останні 10 років він в зоні доступності. Інженери землевпорядники ТОВ «Компанія «Терра Макс» провели приватизацію земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , таким чином, що межа проходить по стінах його господарських будівель, що в свою чергу обмежує його право повноцінно користуватись своїм майном. За викладених обставин, він змушений був звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28.10.2021 відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати в порядку загального позовного провадження. 18.11.2021 представником третьої особи Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області Гриценко К.В. надано письмові пояснення, в яких вказано, що позивач неодноразово звертався до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області за роз`ясненнями та вирішення спору порушення меж. Спеціалістами підрозділу виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області 04.08.2021 спільно з представниками землевпорядних організацій розробниками землевпорядної документації на суміжні земельні ділянки було проведено обстеження частини садиби №70, власником якої є позивач та роз`яснено процедуру проведення встановлення (відновлення) меж земельної ділянки садиби [ADDRESS] . Земельна ділянка площею 482 кв.м., що перебувала у приватній власності матері позивача [PERSON] , була поділена та відповідно припинила своє існування, як об`єкт цивільних прав згідно із п. 13 ст. 791 Земельного кодексу України. Відповідно була сформована земельна ділянка площею 187 кв.м., яка наразі перебуває у приватній власності співвласниці будинку [ADDRESS] . Інша частина земельної ділянки площею 295 кв.м., власником якої є позивач, наразі не сформована та інформація про неї не внесена до Державного земельного кадастру. У разі звернення позивача щодо передачі земельної ділянки по [ADDRESS] у власність, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) затверджуватиметься органом місцевого самоврядування Кременчуцькою міською радою Кременчуцького району Полтавської області відповідно до положень ст. 186 Земельного кодексу України. Жодних дій позивачем вчинено не було. Обстеженням також було встановлено, що з усіх боків садиба огороджена парканом цегляним, шиферним та з металопрофілю. Частково по межі садиби розташовані стіни позивача та сусідніх будівель і споруд. Перенесень існуючої огорожі та відповідно порушень меж садиби візуально не зафіксовано. При цьому житловий будинок та земельна ділянка садиби [ADDRESS] перебувають в приватній власності [PERSON] . За викладених обставин вважають, що позивачем не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог. 21.12.2021 представником відповідача надано відзив на позов, згідно якого останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначено, що [PERSON] набула право приватної власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення виконкому Кременчуцької міської ради №688 від 13.04.2001, у 2001 році, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ПЛ №030653 від 16.05.2001, а у 2018 році лише привела у відповідність документацію на земельну ділянку, присвоєно та зареєстровано кадастровий номер. Чинне законодавство не обмежує право на приватизацію земельної ділянки у зв`язку із відмовою суміжного землекористувача від підписання акта погодження меж земельних ділянок, що свідчить про відсутність таких перешкод для завершення процедури приватизації земельної ділянки. Не підписання суміжних власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійним державного на право власності на земельну ділянку. Земельні ділянки між домоволодіннями по [ADDRESS] та [ADDRESS] були сформовані власником [PERSON] , а межі погоджені із власниками суміжних земельних ділянок як [PERSON] так і [PERSON] , ще до набуття права власності на будинок позивачем. Межі були визначені у добровільному порядку між сусідами шляхом встановлення парканів та будівель між двома земельними ділянками, які з моменту встановлення не переміщалися. Окрім того вказує на те, що позивач не є власником земельної ділянки, на якому розташований будинок по [ADDRESS] , оскільки таку власність не зареєстрував у встановленому законом порядку. Також вказує, що відсутні підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки ним не доведено факту завдання моральних страждань та душевних переживань, наявність втрати немайнового та майнового характеру, що настали у зв`язку з діями чи бездіяльністю відповідача. 18.01.2022 ухвалою Крюківського районного суд м. Кременчука Полтавської області закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на підстави, викладені у позовній заяві. Позивач додатково пояснив, що в зв`язку з проведеною у 2018 році відповідачем приватизації земельної ділянки по [ADDRESS] була перенесена межа, в результаті чого його земельна ділянка зменшилась на 48 кв.м. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Представник відповідача ТОВ «Компанія «Терра-Макс» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Відзиву на позов, заяв та будь-яких клопотань до суду від відповідача не надходило. Представник третьої особи Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, надав письмові пояснення, згідно яких просить судове засідання проводити без участі представника. Суд, заслухавши позивача та його представника, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов таких висновків. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Згідно з ч. 2 ст.\~158\~Земельного кодексу\~України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Відповідно до ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст.\~152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Статтею 78\~ЗК України визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Так, у постанові від 15 вересня 2020 року Великою Палатою Верховного Суду у справі № 469/1044/17 викладено правовий висновок щодо дотримання принципів правомірного втручання у право мирного володіння спірною земельною ділянкою. Зокрема зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (далі - Конвенція)). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: 1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «"East/West Alliance Limited" проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право: втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними. Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів. Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)). Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Підставою набуття права приватної власності на земельну ділянку із земель державної чи комунальної власності, є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державний акт на право власності на земельну ділянку. Згідно з ст. 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Відповідно до ст. 791 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Згідно з ч. 2 ст. 90\~ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 91\~ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватись правил добросусідства. Згідно з ч. 1-3, 6 ст.\~55 Закону України\~«Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до ст. 198 ЗК України, кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану. Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі земельних ділянок у власність чи в користування. Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, ст.\~131\~ЗК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший розмір не визначений заповітом. Враховуючи положення ст. 120 ЗК України, з виникненням права власності на будівлю чи споруду до власника переходить право власності на частину земельної ділянки, на якій розташована належна йому на праві власності будівля чи споруда. Як достовірно встановлено в судовому засіданні, [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою 02.10.1998 за №3-2544, свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою 02.10.1998 за №3-2546, зареєстрованих в КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі №44 за реєстровим №4911, на праві власності належав житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] . Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №177693, на підставі рішення Крюківської районної ради ХХІV скликання від 16.09.2004 [PERSON] належала земельна ділянка площею 482 кв.м., розташована по [ADDRESS] , цільове призначення (використання) земельної ділянки: будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки 5310436500:09:004:0067. Згідно заповіту, посвідченого 05.07.1999 приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г., зареєстровано в реєстрі за №5094, [PERSON] на випадок її смерті зробила розпорядження, відповідно до якого належний їй житловий будинок з господарчими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] заповідачу в рівних частках позивачу [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи та зокрема підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданого Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою 03.08.2005, зареєстрованого в реєстрі за №3-937, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданого Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою 03.08.2005, зареєстрованого в реєстрі за №3-939, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №8005316 від 09.08.2005, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №281436900, сформованої 27.10.2021, [PERSON] та [PERSON] набули право власності на спадкове майно, після померлої [PERSON] , яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] , по 1\\2 частині кожний. Тобто до позивача [PERSON] та [PERSON] право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] перейшло на підставі ст. 1225 ЦК України, на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно акту про добровільний перерозподіл земельної ділянки між громадянами, яким належить земельна ділянка на праві спільного користування за адресою: [ADDRESS] від 06.06.2007, [PERSON] та [PERSON] добровільно розподілили між собою, а кути поворотів меж земельних ділянок закріпили межовими знаками. Згідно перерозподілу земельної ділянки гр. [PERSON] відійшла земельна ділянка площею 187 кв.м., [PERSON] відійшла земельна ділянка площею 295 кв.м. Тобто земельна ділянка площею 482 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що перебувала у приватній власності спадкодавця [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №177693, та в подальшому у спільному користуванні позивача [PERSON] та [PERSON] , припинила своє існування як об`єкт цивільних прав, згідно п. 13 ст. 791 ЗК України. Відповідно була сформована земельна ділянка площею 187 кв.м. та земельна ділянка площею 295 кв.м. Як встановлено в судовому засіданні, не заперечується позивачем по справі та зокрема підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №281436900, сформованої 27.10.2021, власником 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі продажу, ВРВ №064395, 24.09.2010 посвідченого Веселовським А.Г. приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу р. №7009, є [PERSON] та земельна ділянка площею 187 кв.м. наразі перебуває в приватній власності останньої. Інша частина земельної ділянки площею 295 кв.м., на якій розташована Ѕ частина належного позивачу [PERSON] житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , наразі не сформована та інформація про неї не внесена до Державного земельного кадастру. Згідно договору купівлі продажу будинку, посвідченого 15.06.2000 приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г., реєстраційного посвідчення Кременчуцького міжміського бюро інвентаризації від 29.06.2009, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до Акту про передачу на зберігання землекористувачу межових знаків та встановлення і узгодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі по [ADDRESS] від 27.09.2000, землекористувач [PERSON] , представник КФ ДП «Східгеоінформ» Щербина Г.М., представник земельного управління Лізун Ю.М., представники суміжних землекористувачів: Некрасова В.С. по [ADDRESS] , [PERSON] по [ADDRESS] , [PERSON] по [ADDRESS] , [PERSON] по [ADDRESS] , [PERSON] по [ADDRESS] , [PERSON] по [ADDRESS] , [PERSON] по [ADDRESS] , провели встановлення та погодили в натурі межі земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме від точки 1-2-3-4-2 по дерев`яному паркану, -6 по металевій сітчастій огорожі, -7-8-1 по стіні н/кам.будівлі та металевого паркану. Встановлені межові знаки передані [PERSON] на зберігання. Попереджено, що землевласник несе відповідальність за збереження межових знаків. Згідно до державного акту на право приватної власності серії ІІ-ПЛ №030653, [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради народних депутатів від 13.04.2001 №688, передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0518 гектарів (518 кв.м.) в межах згідно плану. Землю передано для будівництва житлового будинку і господарських будівель. Згідно опису меж (масштаб 1:500) земельна ділянка межує від А до Б земля міської ради, Б до В землі гр. Некрасова, Г до Д землі гр. [PERSON] , Д до Е землі гр. [PERSON] , Е до Ж землі [PERSON] , [PERSON] , Ж до А землі [PERSON] . Відповідно до ст.\~23\~ЗК України (в ред. 1992 р.), що діяв на момент видачі [PERSON] державного акту на право приватної власності на землю (серії ІІ-ПЛ №030653 від 16.05.2021), право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Положеннями ч. 1 ст. 126 ЗК України (чинний з 2002 р.) передбачено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Постанова ВРУ № 2201-XII від 13.03.1992 "Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею", яка втратила чинність 08.01.2004, було затверджено форми державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, яка не містила кадастрового номеру. Згідно з п. 2 Перехідних та прикінцевих положень Закону України «Про державний земельний кадастр» (Закон №3613-VI від 07.07.2011) земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Із наведених норм Земельного кодексу України та Закону України\~«Про державний\~земельний кадастр» можливо зробити висновки, що земельна ділянка по [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] - вважається сформованою. Однак, для внесення відомостей стосовно зазначеної земельної ділянки до державного земельного кадастру та їх державної реєстрації необхідно було виготовити технічну документацію з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки. Як вбачається з письмових пояснень представника позивача [PERSON] , не заперечується позивачем, та зокрема підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-5307374302018, сформованого 17.05.2018, 17.05.2018 проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 518 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , присвоєно кадастровий номер 5310436500:09:004:0603 на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 07.05.2018, виготовленою ТОВ «Компанія Терра Макс», відділом у м. Кременчуці Міськрайонного управління у Кременчуцькому районі та м. Кременчуці, Горішніх Плавнях Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №125406541, сформованого 25.05.2018, за заявою [PERSON] , за останньою на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:41302303 від 25.05.2018 [PERSON] , виконавчий комітет Омельницької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 518 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5310436500:09:004:0603. Підстава виникнення права власності: державний акт на право приватної власності на землю, серія та номер: ІІ-ПЛ №030653, виданий 16.05.2001, видавник: виконавчий комітет Кременчуцької міської ради. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що у 2018 році відповідач [PERSON] під час виготовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки по [ADDRESS] , для внесення відомостей стосовно зазначеної земельної ділянки до державного земельного кадастру та її державної реєстрації, була перенесена межа, в результаті чого його земельна ділянка [ADDRESS] зменшилась на 48 кв.м. На підтвердження вказаних обставин надав, технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» (інвентаризаційна справа 6799, реєстровий номер 44/4911, кв. 695) станом на 25.07.2005, з якого вбачається, що загальна площа земельної ділянки домоволодіння станом на 25.07.2005 складала 530 кв.м., норма 482 кв.м., лишки (самозахват) 48 кв.м., та технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , виготовленого КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області» (інвентаризаційна справа 6799, квартал 695) станом на 25.05.2021, з якого вбачається, що загальна площа земельної ділянки домоволодіння, станом на 25.05.2021, складає 482 кв.м. Відповідно до положень ч. 1-3, 5 ст.\~158\~ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування межрайонів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Таким чином, спір щодо меж земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства підлягає вирішенню органами місцевого самоврядування, при яких діють комісії по земельних питаннях. За результатами розгляду спору органом місцевого самоврядування приймається рішення, яке сторонами земельного спору у разі незгоди може бути оскаржено до суду. 09.06.2021 вхідний №Ш-02-25/6182 [PERSON] звернувся до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області з заявою про вирішення земельного спору. Вказав, що він є власником Ѕ частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В свою чергу його сусідкою є [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] . Між ним та сусідкою виник земельний спір щодо того, що сусідка [PERSON] в незаконний спосіб самовільно зайняла належну йому земельну ділянку розміром біля 0,75 1 метру протягом всієї межі між їх земельними ділянками (домоволодіннями) з побудованими без дозволу господарськими спорудами. В результаті якого він не може обслуговувати свої господарські споруди, що підтверджується витягом з рішення 21.11.1997 №1353. Просив вирішити земельний спір, при вирішенні земельного спору витребувати із Кременчуцького міжміського бюро технічної інвентаризації документацію стосовно їх володінь. В доповнення до заяви від 09.06.2021 вхідний №Ш-02-25/6182, [PERSON] додано технічний паспорт від 25.07.2005, технічний паспорт від 25.05.221, та останній просив витребувати із Кременчуцького міжміського бюро технічної інвентаризації технічний паспорт, виданий 25.07.2005, в якому він зазначений, як власник земельної ділянки розміром 530 кв.м. 10.06.2021 [PERSON] звернувся до КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області з заявою, відповідно до якої просив видати копію документації стосовно житлового будинку [ADDRESS] , якого він являється власником Ѕ частини. Листом від 16.06.2021 за вих.№61/2755 КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, за підписом в.о. директора КП «КМБТІ» О.Логвин, [PERSON] повідомлено, що матеріали інвентаризаційної справи на житловий будинок [ADDRESS] , місять персональні дані третіх осіб (співвласників), що є інформацією з обмеженим доступом. Надати копії документації з матеріалів інвентаризаційної справи, підприємство може за наявності рішення/ухвали відповідного суду, про зобов`язання КП «КМБТІ» вчинити певні дії. 24.06.2021 вхідний №Ш-02-25/6182-3 [PERSON] звернувся до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області з заявою, відповідно до якої просив надати офіційну довідку, що [PERSON] , [INFO] , яка володіє Ѕ частиною дому, за адресою [ADDRESS] , була помилково прописана на його житловій площі і що за недавно (коли саме просить визначитися за їх даними) цей недолік було усунуто. Листом від 20.07.2021 за вих.№Ш-02-25/6182-3 виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, за підписом заступника міського голови О. Усанової, [PERSON] надано відповідь на звернення від 24.06.2021 щодо надання довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] , яка помилково, на його думку, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , згідно якої останнього повідомлено, що згідно чинного законодавства довідка про реєстрацію місця проживання [PERSON] може бути видана лише їй за її вимогою. Реєстрація [PERSON] здійснена в 2010 році, її заява про реєстрацію місця проживання та інші документи, що були підставою для реєстрації місця проживання, на даний час не збереглися, оскільки термін зберігання таких документів лише три роки. Таким чином, перевірити, чи була реєстрація місця проживання [PERSON] помилковою, на даний час не представляється можливим. 25.06.2021 [PERSON] звернувся до КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області з заявою, відповідно до якої просив роз`яснити правила виконання працівниками КП «МБТІ» технічного паспорту на об`єкт нерухомого майна та його послідовність, та чи має право КП «МБТІ» самостійно змінювати межі та загальну площу. 29.06.2021 [PERSON] звернувся до ФО-П [PERSON] з заявою, відповідно до якої просив дану організацію, яка наразі займається приватизацією його земельної ділянки, здійснити приватизацію відповідно до ст. 55 ЗУ «Про землеустрій», відповідно порядку затвердженому наказом Держкомзему України від 18.05.2010 №976. При цьому повідомив, що в приватизації земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , як сусід, жодної участі не брав. 29.06.2021 вхідний №Ш-02-25/6182-4 [PERSON] звернувся до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області з заявою, як додатком до заяви про вирішення земельного спору від 09.06.2021 вхідний №Ш-02-25/6182, відповідно до якої вказав, що в приватизації сусідньої ділянки (земельної) жодної участі не брав. Сусід за адресою [ADDRESS] та фізична особа, яка здійснювала приватизацію відповідно до положень ст. 50 ЗУ «Про землеустрій», проект відведення земельної ділянки не повідомили, не вказали на межові знаки і т.д., тому вважає, що приватизація земельної ділянки була проведена без дотримання особливих умов та просив визнати її такою, що не відбулася до усунення цих недоліків. В свою чергу це надасть йому право приватизувати свою ділянку (земельну) відповідно до ст. 55 ЗУ «Про землеустрій», що здійснюється на основі технічної документації із землеустрою. 05.07.2021 вхідний №Ш-02-25/6182-5 [PERSON] звернувся до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області з заявою, як додатком до заяви про вирішення земельного спору від 09.06.2021 вхідний №Ш-02-25/6182, відповідно до якої просив звернути увагу, що згідно технічного паспорту (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] за 15.07.2005, інвентаризаційна справа №6799, реєстровий номер 44/4911 кв. 695, в результаті побочних змін за 25.06.2010, було виявлено 48 кв.м. самозахвату, за рахунок висунення забору на провулок Редутний та забору на [ADDRESS] . Замість вирішити цю проблему в законний спосіб, робітники БТІ пересунули межі земельної ділянки 55/5 на ширину забору в бік [ADDRESS] . Місто позбулося частини комунальної землі, а він позбувся частини історичної спадщини. 05.07.2021 вхідний №Ш-02-25/6182-6 [PERSON] звернувся до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області з заявою, як додатком до заяви про вирішення земельного спору від 09.06.2021 вхідний №Ш-02-25/6182, відповідно до якої вказав, що жодних неприязних відносин до усіх своїх сусідів не має, в той же час приватизація за ст. 50 ЗУ «Про землеустрій» лишає його права провести приватизацію за ст. 55 ЗУ «Про землеустрій». Приватизація за ст. 50 ЗУ «Про землеустрій» привела до неможливості обслуговування його будівель, а також внаслідок цього до зменшення вартості земельної ділянки. 14.07.2021 вхідний №Ш-02-25/6182-7 [PERSON] звернувся до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області з заявою, як додатком до заяви про вирішення земельного спору від 09.06.2021 вхідний №Ш-02-25/6182, відповідно до якої вказав, що приватизація земельної ділянки в натурі по [ADDRESS] відбулася без урахування технічних даних Кременчуцького міжміського бюро технічної інвентаризації. Окрім того, уважно вивчивши підпис його матері [PERSON] в Акті про передачу на зберігання землекористувачу межових знаків та встановлення і узгодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі по [ADDRESS] та звіривши його з оригіналами, стверджує, що підпис підроблено. 28.07.2021 вхідний №Ш-02-25/6182-8 [PERSON] звернувся до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області з заявою, відповідно до якої вказав, що вивчивши та перевіривши дані технічного паспорта на об`єкт нерухомого майна інвентаризаційна справа №6799, кв. 695 від 25.05.2021, виконаний [PERSON] , стверджує, що будівлі вказані на кресленні не відповідають фактичному їх місцезнаходженню, крім того цей працівник при визначені паркану між ним та сусідкою помилився майже вдвічі, за фактом 7,8 м., а на креслені 4 м., при цьому доступ до паркану 100%. Наразі робиться новий технічний паспорт. Листом від 08.07.2021 за вих.№Ш-02-25/6182; Ш-02-25/6182-2; Ш-02-25/6182-4 виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, за підписом заступника міського голови Д. Кравченка, [PERSON] надано відповідь на звернення щодо порушення меж між земельними ділянками садиб [ADDRESS] та [ADDRESS] , надання копії технічного паспорта від 25.07.2005 та визнання приватизації суміжної земельної ділянки недійсною, яким повідомлено, що проведеним спеціалістами підрозділів виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області 23.06.2021 при обстеженні частини садиби [ADDRESS] , перенесення існуючої огорожі та відповідно порушень меж садиби візуально не зафіксовано. Стосовно надання технічного паспорта 2005 року, КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області» було роз`яснено, що виготовлення технічних паспортів на об`єкти нерухомого майна здійснюється в порядку, встановленому Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного Комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №127 від 24.05.2001, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за №582/5773 в редакції від 15.01.2019, зі змінами. Наразі неможливо надати копію технічного паспорту на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , оскільки в архівах КП «КМБТІ» оригінали технічних паспортів не зберігаються. Роз`яснено, що в технічному паспорті, виготовленому в 2021 році на замовлення позивача, вказана площа сформованої земельної ділянки, на яку був отриманий державний акт на ім`я гр. [PERSON] . Тобто, з приватизацією земельної ділянки встановлюються її метричні дані - площа, межі, місцеположення межових поворотних точок тощо виключно за даними земельно-кадастрової документації. Щодо погодження меж суміжної земельної ділянки по [ADDRESS] , повідомлено, що за якість та зміст документації із землеустрою несе відповідальність її розробник за законом. Стосовно скасування приватизації суміжної земельної ділянки повідомлено, що відповідно до положень статті 791 Земельного кодексу України, земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі: скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. Отже, для підтвердження чи спростування самозахвату частини земельної ділянки та зважаючи на те, що земельна ділянка загальною площею 482 кв.м. була сформована, її межі встановлені, рекомендовано позивачу звернутися до сертифікованих інженерів-землевпорядників для переоформлення своєї частини земельної ділянки площею 295 кв.м шляхом виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), обов`язковою складовою якої є відомості про встановлені межові знаки. У разі звернення щодо передачі земельної ділянки по [ADDRESS] у власність, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) затверджуватиметься органом місцевого самоврядування Кременчуцькою міською радою Кременчуцького району Полтавської області відповідно до положень статті 186 Земельного кодексу України. Листом від\~04.08.2021\~за вих.№Ш-02-25/6182-5;\~Ш-02-25/6182-6;\~Ш-02-25/6182-7;\~Ш-02-25/6182-6\~виконавчим комітетом\~Кременчуцької міської\~ради Кременчуцького\~району Полтавської\~області,\~за підписом\~заступника міського\~голови Д.\~Кравченка,\~ [PERSON] \~надано відповідь\~на звернення\~05.07.2021,\~08.07.2021,\~14.07.2021\~та 28.07.2021\~щодо переміщення\~межі земельної\~ділянки в\~технічному паспорті\~на житловий\~(садибний)\~будинок,\~неможливості приватизувати\~земельну ділянку\~відповідно до\~положень Закону\~України «Про\~землеустрій»,\~підроблення підпису\~його матері\~в «Акті\~про передачу\~на зберігання\~землекористувачу межових\~знаків та\~встановлення і\~узгодження меж\~земельної ділянки\~в натурі\~по [ADDRESS] »,\~яким повідомлено,\~що земельна\~ділянка садиби\~ [ADDRESS] була\~сформована під\~час розробки\~документації із\~землеустрою в\~ході приватизації\~земельної ділянки\~Вашою матір`ю\~гр.\~ [PERSON] ,\~тому проведення\~приватизації згідно\~зі статтею\~50\~Закону України\~«Про землеустрій»\~наразі є\~неможливим,\~оскільки відповідно\~зі вказаною\~статтею на\~земельну ділянку\~розробляється проект\~землеустрою щодо\~її відведення\~в разі\~якщо земельна\~ділянка не\~сформована.Для уникнення в подальшому суперечностей у використанні земельної ділянки рекомендовано позивачу, як спадкоємцю, відновити межі своєї земельної ділянки відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та згідно статтею 55 Закону України «Про землеустрій» розробити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) шляхом звернення до сертифікованих землекористувачу межових знаків та встановлення і узгодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі по [ADDRESS] » повідомлено, що за якість та зміст документації із землеустрою несе відповідальність її розробник за законом, в даному випадку Державне підприємство «Східгеоінформ». Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області та її виконавчий комітет за законом не наділені повноваженнями втручатися у господарську діяльність організацій, підприємств, установ виконавців топографо-геодезичних та землевпорядних робіт. Оскільки у зверненнях піднімалося питання щодо невідповідності розташування будівель, споруд, парканів у технічних паспортах на індивідуальний (садибний) будинок, повідомлено, що спеціалістами підрозділів виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області 04.08.2021 спільно з представниками землевпорядних організацій - розробниками землевпорядної документації на суміжні земельні ділянки було проведено обстеження частини садиби №70, власником якої позивач є та роз`яснено останньому процедуру проведення встановлення (відновлення) меж Вашої земельної ділянки садиби [ADDRESS] . Наголошено, що у разі звернення позивачем щодо передачі земельної ділянки по [ADDRESS] у власність, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) затверджуватиметься органом місцевого самоврядування - Кременчуцькою міською радою Кременчуцького району Полтавської області відповідно до положень статті 186 Земельного кодексу України. 26.08.2021 [PERSON] звернувся до КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області з заявою, відповідно до якої просив виготовити технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] з визначенням плану земельної ділянки з чітким визначенням меж самозахоплення, тобто земель комунальної власності і обрахувати їх м2, а також скільки м2 знаходиться в приватній власності за кадастровим номером 5310436500:09:004:0215 [PERSON] та його, яка наразі знаходиться в процесі переоформлення. Листом від 07.10.2021 за вих.№61/4823 КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області», за підписом в.о. директора КП «КМБТІ» Т.Завальної, [PERSON] повідомлено, що КП «КМБТІ» було виготовлено та надано технічний паспорт, виготовлений по результатам проведеної технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , тому неможливо двічі надати один і той самий документ. 20.10.2021 вхідний №Ш-02-25/6182-9 [PERSON] звернувся до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області з заявою, відповідно до якої просив роз`яснити йому в письмовій формі процедуру проведення, встановлення (відновлення) меж його земельної ділянки садиби [ADDRESS] . 25.10.2021 вхідний №Ш-02-25/6182-10 [PERSON] звернувся до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області з заявою в якій повідомив, що з жодним сусідом з яким він межує не мав, не має і в подальшому не буде наміру використовувати ст. 791 (земельна ділянка як об`єкт цивільних прав). Ні з ким і ні за яких умов не мав, не має і в подальшому не буде об`єднуватися, ні роз`єднуватися своєю ділянкою, яка наразі знаходиться у нього в користуванні. 29.10.2021 №Ш-02-25/6182-9 [PERSON] звернувся до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області з заявою в якій повідомив, що в ході межових спорів, він отримав інформацію про цинічний злочин скоєний проти його матері, ветерана Великої Вітчизняної війни. Просив, після з`ясування обставин, направити дані про скоєння злочину до відповідних правоохоронних органів за підслідністю, для з`ясування осіб, які принизили честь і гідність його матері, яка на той час була померлою. Листом від 19.11.2021 за вих.№Ш-02-25/6182-11 виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, за підписом першого заступника міського голови В. Пилипенко, [PERSON] надано відповідь на звернення щодо порушеного\~у зверненні\~питання щодо\~наявності помилки\~в Реєстрі\~прав власності\~гр.\~ [PERSON] ,\~яким повідомлено,\~що державна\~реєстрація прав\~власності на\~нерухоме майно\~проводилась реєстраторами\~бюро технічної\~інвентаризації.\~Департамент державної\~реєстрації виконавчого\~комітету Кременчуцької\~міської ради\~Кременчуцького району\~Полтавської області\~не є\~правонаступником Комунального\~підприємства «Кременчуцьке\~міжміське бюро\~технічної інвентаризації».\~Оскільки державним\~реєстратором Департаменту\~державної реєстрації\~виконавчого комітету\~Кременчуцької міської\~ради Кременчуцького\~району Полтавської\~області не\~проводилось жодних\~реєстраційних дій\~в Державному\~реєстрі прав,\~-\~звернення до\~правоохоронних органів\~не є\~компетенцієюдержавного реєстратора. 29.11.2021 вхідний №Ш-02-25/6182-12 [PERSON] звернувся до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області з заявою, відповідно до якої повідомив, що земельна ділянка площею 187 кв.м., яка наразі перебуває в приватній власності співвласниці гр. [PERSON] була набута внаслідок ст. 120 Земельного кодексу України. 16.12.2021 вхідний №Ш-02-25/6182-14 [PERSON] звернувся до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області з заявою, відповідно до якої просив надати йому, як зацікавленій особі, графічні матеріали, на яких зазначено місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). 28.12.2021 вхідний №Ш-02-25/6182-14 [PERSON] звернувся до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області з заявою, відповідно до якої просив визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю ІІ-ПЛ №030653 16.05.2021, виданий на підставі рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради народних депутатів від 13.04.2001 №688 на ім`я [PERSON] на земельну ділянку площею 518 га, розташовану на території Кременчуцької міської ради та призначену для будівництва жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Як вбачається з наданих виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області відповідей на звернення [PERSON] , спеціалістами підрозділів виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області 23.06.2021, 04.08.2021 спільно з представниками землевпорядних організацій - розробниками землевпорядної документації на суміжні земельні ділянки, в присутності позивача, було проведено обстеження належної позивачу частини садиби [ADDRESS] , в ході якого перенесення існуючої огорожі та відповідно порушень меж садиби візуально не зафіксовано не було. При цьому КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області» було вказано, що виготовлення технічних паспортів на об`єкти нерухомого майна здійснюється в порядку, встановленому Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного Комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №127 від 24.05.2001, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за № 582/5773 в редакції від 15.01.2019, зі змінами. В технічному паспорті, виготовленому в 2021 році на замовлення позивача, вказана площа сформованої земельної ділянки, на яку був отриманий державний акт на ім`я гр. [PERSON] . Тобто, фактично замір земельної ділянки по [ADDRESS] не проводився, а відомості в технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , виготовленого КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області» (інвентаризаційна справа 6799, квартал 695) станом на 25.05.2021, про площу земельної ділянки 482 кв.м. вказано за даними земельно-кадастрової документації, на підставі якої був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №177693, на ім`я гр. [PERSON] . Суд звертає увагу, що встановлення факту перенесення межі земельних ділянок [ADDRESS] та [ADDRESS] може бути вирішене лише за наявності відповідної земельно-кадастрової документації, на підставі якої й можливо визначити наявність чи відсутність таких порушень відповідачем під час виготовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки по [ADDRESS] , для внесення відомостей стосовно зазначеної земельної ділянки до державного земельного кадастру та її державної реєстрації, та шляхом проведення відповідної судової експертизи. Суд сприяє сторонам у виконанні їх обов`язку подати свої докази, для з`ясування обставин, що мають значення для справи і спеціальних знань. Під час судового розгляду позивачем не заявлялось клопотання про призначення експертизи по цьому питанню, та витребуванні відповідної земельно кадастрової документації. Також суд звертає увагу, що технічний паспорт на домоволодіння, який містить сторінку «план присадибної ділянки», не можна вважати правовстановлюючим документом, і стверджувати про наявність будь-якого речового права у позивача на таку земельну ділянку. Отже судом встановлено, що позивачем не надано доказів порушення відповідачами його права користування земельною ділянкою (перехід частини земельної ділянки позивача у власність відповідача [PERSON] ), так позивачем не надано доказів перебування у його користуванні чи власності земельної ділянки загальним розміром 530 кв.м., та визначенні її на місцевості з закріпленням меж в натурі з описом межових знаків чи лінійних межових споруд і їх прив`язок до існуючих будівель чи пунктів державної геодезичної мережі, та доказів того, що відповідач [PERSON] при отриманні у власність земельної ділянки розміром 518 кв.м., яка є суміжною, захопила частину саме його земельної ділянки, так як відповідно до опису меж, вказаних у державному акті на право приватної власності на землю серії ІІ-ПЛ №030653, земельна ділянка за адресою [ADDRESS] , розміром 518 кв.м., також межує з земельними ділянками Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Також однією з підстав позову [PERSON] указував, що приватизація відповідачем земельної ділянки по [ADDRESS] у 2001 році відбулась без погодження меж із власниками суміжних земельних ділянок, а саме з його матір`ю [PERSON] , оскільки як вбачається з Акту про передачу на зберігання землекористувачу межових знаків та встановлення і узгодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі по [ADDRESS] від 27.09.2000, в ньому міститься підпис, який їй не належить, тобто підроблений. Проте суд відхиляє доводи позивача про не справжність підпису [PERSON] , як власника земельної ділянки [ADDRESS] , в Акті про передачу на зберігання землекористувачу межових знаків та встановлення і узгодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі по [ADDRESS] від 27.09.2000, оскільки суду не надано відповідних доказів на підтвердження таких тверджень. Позивачем правом заявити клопотання про призначення почеркознавчої експертизи вказаного документу з метою встановлення, чи дійсно на ньому міститься підпис [PERSON] не скористався. Окрім того, суд звертає увагу, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Не підписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 656/711/19 (провадження №61-13063св21) зазначено, що: «статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. На виконання вказаної статті наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за N 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (далі - Інструкція), пунктом 3.12 якої передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті приймання-передачі межових знаків на зберігання. Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Із цього зовсім не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Видається, що погодження полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови (якщо вони озвучені). Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачі. Не надання позивачем своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача не може бути перепоною для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року у справі № 263/11779/16-ц (провадження № 61-10819св20) вказано, що: «стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. Стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не випливає, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж, слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може бути підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів. Таким чином, непогодження суміжним землекористувачем меж земельної ділянки не є саме по собі підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у затвердженні технічної документації та переданні земельної ділянки у власність. Що, відповідно, також не є підставою для скасування державного акта на право власності на земельну ділянку». За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами факту порушення прав та інтересів позивача, що полягало у перенесені межі та самовільному зайнятті відповідачем частини земельної ділянки, яка належить позивачу, не доведено факту невідповідності розміру та площі земельних ділянок відповідно до наявних державних актів, а також те, що приватизація земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , якою володіє відповідач [PERSON] , відбулась без погодження меж з власником земельної ділянки [ADDRESS] [PERSON] , та відбулась з порушенням вимог чинного законодавства. Також позивачем не доведено обґрунтованості захисту його прав лише у такий спосіб, зазначений в позові, як визнання приватизації земельної ділянки такою, що не відбулась або нікчемною, та визнання за ним права приватизувати об`єм землі, який забезпечить йому право користуватися та розпоряджатися своїм майном. Крім того, позивач заявляючи вимогу про визнання за ним права приватизувати об`єм землі, який забезпечить йому право користуватися та розпоряджатися своїм майном, не залучив орган місцевого самоврядування у якості відповідача у справі. При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 та 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Нормами ч. 5 ст.\~116\~ЗК України передбачено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Статтею 122 ЗК України передбачено, що вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить виключно до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Положеннями ч. 1 ст.\~155\~ЦК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. У п. 11 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~16\~квітня 2004\~року №7\~«Про практику\~застосування судами\~земельного законодавства\~при розгляді\~цивільних справ» судам роз`яснено, що, розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність. Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-33цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. За правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2824цс15 державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Захист цивільних прав - це дії з попередження, припинення порушення прав або відновлення порушених прав громадян і організацій. Будь-яка особа має право на захист свого права та інтересу, що не суперечить принципам цивільного законодавства, вимогам справедливості, сумлінності, розумності. Спосіб захисту суб`єктивних цивільних прав - це закріплені законом матеріально-правові засоби примусового характеру, за допомогою яких провадиться відновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника. Захист суб`єктивних цивільних прав та інтересів здійснюється в передбаченому законом порядку, тобто за допомогою застосування належної форми, засобів і способів захисту. Вирішуючи кожний конкретний спір на підставі всіх установлених обставин, суд повинен установити, на захист якого права подано відповідний позов, чи порушене, не визнане або оспорене таке право відповідачем (відповідачами), а також з`ясувати, чи призведе задоволення заявлених вимог до реального та ефективного поновлення порушеного права, та залежно від з`ясованого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Під ефективним поновленням слід розуміти реальний позитивний вплив судового рішення про задоволення позову на виявлену під час судового розгляду обставину порушення /невизнання/ оспорення або запобігання виникненню спору щодо права, на захист якого був поданий позов. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Окрім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, та від 04.06.2019 у справі №916/3156/17 Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 331/6927/16-ц (пункт 69)). Якщо особа стверджує про порушення її прав наслідками, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни або припинення її цивільних прав чи інтересів або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, зокрема і щодо оформлення права на земельну ділянку, то таким способом захисту відповідних цивільних прав та інтересів є саме визнання незаконними таких рішень і їх скасування. Відтак, у контексті обставин цієї справи, суд констатує, що позивач обравши вищезазначений спосіб захисту порушених прав, обрав неналежний спосіб захисту своїх прав. При цьому, належними відповідачами у таких справах є особа, прав чи інтересів якої щодо відповідної земельної ділянки стосується оскаржене рішення органу місцевого самоврядування, а також цей орган. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018, 713/1817/16-ц. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Відповідно до\~ст.\~51\~ЦПК України\~суд першої\~інстанції має\~право за\~клопотанням позивача\~до закінчення\~підготовчого провадження,\~а у\~разі розгляду\~справи за\~правилами спрощеного\~позовного провадження\~-\~до початку\~першого судового\~засідання залучити\~до участі\~у ній\~співвідповідача. Якщо\~позов подано\~не до\~тієї особи,\~яка повинна\~відповідати за\~позовом,\~суд до\~закінчення підготовчого\~провадження,\~а у\~разі розгляду\~справи за\~правилами спрощеного\~позовного провадження\~-\~до початку\~першого судового\~засідання за\~клопотанням позивача\~замінює первісного\~відповідача належним\~відповідачем,\~не закриваючи\~провадження у\~справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить залучити до участі у праві співвідповідача або замінити неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права залучати до участі у справі співвідповідача з власної ініціативи. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від\~12.06.2009\~№2\~«Про застосування\~норм цивільного\~процесуального законодавства\~при розгляді\~справ у\~суді першої\~інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ч. 6 ст.\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Статтею 78\~ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією ( стаття 129 Конституції України). Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, а також те, що фактично позовні вимоги гуртуються на припущеннях позивача, обраний позивачем спосіб захисту є неналежним, та позовні вимоги в частині визнання права на приватизацію земельної ділянки пред`явлені до неналежних відповідачів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання приватизації земельної ділянки такою, що не відбулась або нікчемною, визнання права на приватизацію земельної ділянки задоволенню не підлягають. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд також дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, з огляду на таке. Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За правилом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому, суд зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з`ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, зокрема така правова позиція відображена у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Оскільки вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від встановлення порушеного права, а судом не встановлено порушення права, то вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. За викладених обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , ТОВ «Терра-Макс», за участі третьої особи Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання приватизації земельної ділянки такою, що не відбулась або нікчемною, визнання права на приватизацію земельної ділянки, та стягнення моральної шкоди у повному обсязі.\~\~ При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що відповідно до ст. 377 ЦПК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Отже, позивач, як власник Ѕ частки домоволодіння [ADDRESS] не позбавлений можливості реалізувати своє право на отримання у власність земельної ділянки у встановленому законом порядку та з дотриманням відповідної процедури, шляхом звернення до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області.

Outcome: dismissed