Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що йому на праві власності на підставі договору дарування від 17 червня 2009 року належить Ѕ частина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 19 березня 2013 року на прохання дружини [PERSON] остання була зареєстрована у вказаному будинку, однак жодного дня в ньому не проживала, участі в утриманні будинку не приймає, комунальні та інші платежі не сплачує. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2021 року шлюб між сторонами розірвано. Знятися з реєстраційного обліку відповідач у добровільному порядку не бажає. На даний час позивач позбавлений можливості оформити субсидію, оскільки наявність реєстрації відповідача в будинку створює в цьому перешкоди. Позивач просить суд усунути йому перешкоди у здійсненні права користування житловим будигнком шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування ним. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити. Також зазначив, що судом раніше було прийняте рішення про розподіл житлового будинку, у звязку з чим одна частина будинку розташована за адресою: [ADDRESS] , а друга частина за адресою: [ADDRESS] . Відповідач зареєстрована в його Ѕ частині будинку. Окремі адреси частинам будинку не визначалися. Відповідач в судове засідання не з`явилася по невідомим суду обставинам, але надала суду відзив на позов, згідно якого зазначила, що між нею і позивачем шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач дійсно є власником Ѕ частини вказаного житлового будинку. Однак вона також є власником Ѕ частини будинку на підставі договору купівлі-продажу від 19 травня 2015 року. Позивач свою частку будинку в натурі не виділяв і окрема адреса його частині будинку не присвоєна. Отже, житловий будинок є спільною частковою власністю сторін. Також посилається на те, що позивач документально не довів факт створення відповідачем перешкод у користуванні будинком. Просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті письмові докази по справі. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Факт належності позивачу Ѕ частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , підтверджується копією договору дарування нерухомого майна будинку від 17 червня 2009 року,а також копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30 червня 2009 року. Згідно копії домової книги відповідач [PERSON] зареєстрована в вказаному житловому будинку. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2021 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією судового рішення. Згідно копії Акту квартального комітету Синельниківської міської ради від 13 липня 2022 року відповідач не проживає у вказаному будинку з 29 травня 2020 року. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу Ѕ частки житлового будинку від 19 травня 2015 року відповідач купила Ѕ частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2021 року придбана [PERSON] Ѕ частина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , було визнано об`єктом права спільної сумісної власності сторін і за [PERSON] визнано право власності на ј частину вказаного житлового будинку, що свідчить про належність відповідачу [PERSON] на праві власності ј частини будинку. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України \~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать\~права володіння,\~користування та\~розпоряджання своїм\~майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України зазначено, що власник володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до\~ч.ч.1,\~2\~ст.321\~ЦК України\~право власності\~є непорушним.\~Ніхто не\~може бути\~протиправно позбавлений\~цього права\~чи обмежений\~у його\~здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позивач, обгрунтовуючи свої позовні вимоги, просить суд позбавити відповідача права користування житловим будинком, ј частина якого належить їй на праві власності. Згідно норм зазначеного цивільного законодавства є неприпустимим позбавлення особи одного з трьох складових елементів права власності. Доводи позивача про те, що підставою для визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком, є її непроживання в спірному будинку, не відповідають вищезазначеним нормам цивільного законодавства. Таким чином, суд не вважає наявність фактів, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн. стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed