Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-21 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. Наприкінці серпня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що в період часу з 10 липня 1996 року по 06 травня 2020 року він працював на різних посадах в Украерорух. На підставі наказу Украерорух №469-о від 05 травня 2020 року він був звільнений з роботи у зв`язку з виходом на пенсію на підставі ст.38 КЗпП України. При звільненні відповідач не здійснив повного розрахунку за фактично відпрацьований час з [PERSON] , а саме: не виплатив матеріальну допомогу на підставі п.6.25.2 колективного договору у розмірі 20 посадових окладів. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2020 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року, з Украероруху на користь [PERSON] була стягнута матеріальна допомога при звільненні в розмірі 469600 гривень, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 44505 гривень 66 копійок. Проте, лише 12 липня 2021 року Украерорух виплатив на користь позивача матеріальну допомогу. У зв`язку з цим, [PERSON] просив стягнути з Украероруху середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 21 липня 2020 року по 12 липня 2021 року у розмірі 212056 гривень 38 копійок. ІІ. Процесуальні дії у цивільній справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2021 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.26-27). ІІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач та його представник [PERSON] тричі поспіль не з`явились у судове засідання. При цьому, за змістом відповіді на відзив представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, яким просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування відзиву вказав, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» на території України з 12 березня 2020 року запроваджено карантин. У зв`язку з цим, з 17 березня 2020 року були закриті пункти пропуску через державний корон України для здійснення регулярного пасажирського сполучення, що спричинило зниження інтенсивності авіаперельотів над територією України та попит на отримання аеронавігаційних послуг. Вказана ситуація викликала значне погіршення фінансової ситуації та економічну кризу на підприємстві, що призвело до обмеження можливості виконання зобов`язань за колективним договором. Крім цього, запровадження на території України карантину визнано форс-мажорною обставиною. За таких обставин представник відповідача просив відмовити у задоволенні пред`явленого позову (а.с.30-35). Представник позивача [PERSON] заперечував проти доводів представника відповідача [PERSON] про що надав відповідь на відзив. За змістом якої зазначив, що запровадження всеукраїнського карантину не є підставою для звільнення Украероруху від виконання своїх договірних зобов`язань. Крім цього, виключно в період з 24 березня по 05 червня 2020 року було заборонено авіаперевезення пасажирів та авіасполучення. Вказана обставина свідчить, що відповідач навіть під час карантину здійснював свою господарську діяльність. У відповідь на адвокатський запит представником позивача було з`ясовано, що 12 працівникам Украероруху, які були звільнені в період з 18 березня по 31 липня 2020 року Украерорухом було виплачено матеріальну допомогу відповідно до п.6.25.2 колективного договору одним платежем (без розстрочки), що спростовує доводи відповідача щодо відсутності коштів на підприємстві. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що [PERSON] працював в Украерорусі на посаді викладача центру підготовки персоналу із зв`язку, навігації, спостереження та інформаційних технологій навчально-сертифікаційного центру Украероруху. 06 травня 2020 року [PERSON] звільнений з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, на підставі ст.38 КЗпП України. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2020 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року, з Украероруху на користь [PERSON] була стягнута матеріальна допомога при звільненні в розмірі 469600 гривень, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 44505 гривень 66 копійок (а.с.6-8). Правовідносини, що виникли між сторонами по справі, врегульовані главою ІІ «Колективний договір», главою VII «Оплата праці» КЗпП України. V. Норми права та судова практика Верховного Суду, якими суд керується при вирішенні спору. а. норми матеріального права. У відповідності\~до ст.116\~КЗпП України\~при звільненні\~працівника виплата\~всіх сум,\~що належать\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організації,\~провадиться в\~день звільнення.\~Якщо працівник\~в день\~звільнення не\~працював,\~то зазначені\~суми мають\~бути виплачені\~не пізніше\~наступного дня\~після пред`явлення\~звільненим працівником\~вимоги про\~розрахунок.\~Про нараховані\~суми,\~належні працівникові\~при звільненні,\~власник або\~уповноважений ним\~орган повинен\~письмово повідомити\~працівника перед\~виплатою зазначених\~сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За змістом постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 жовтня 2020 року у справі №359/3889/18 (провадження №61-6951св19) визначено, що статтею 617\~ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталось внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263\~ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. Відповідно до статті 117\~КЗпП України підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №243/2071/18 (провадження №61-48088сво18). Згідно зі ст.14-1\~Закону України\~«Про торгово-промислові\~палати в\~Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту (імпорту) тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. б. норми процесуального права. Згідно з ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. VI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Встановлено, що 12 липня 2021 року на виконання рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2020 року Украерорух перерахував на користь [PERSON] грошові кошти в рахунок матеріальної допомоги у розмірі 469600 гривень, судового збору 840 гривень 80 копійок, моральної шкоди 10000 гривень, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 44505 гривень 66 копійок. Вказана обставина підтверджується листом заст. директора з управління активами Украероруху (а.с.10) та випискою по картковому рахунку позивача, відкритому в АТ КБ «Приватбанк», за період з 10 лютого по 12 липня 2021 року (а.с.11). Разом з цим, з висновку торгово-промислової палати України №2051/1.2 від 29 липня 2020 року вбачається, що світова ситуація з розповсюдженням коронавірусу COVID-19 мала критичний вплив як на світову, так і на українську авіаційну галузь. Соціальні та фінансові наслідки для авіації, в тому числі авіакомпаній, аеропортів та провайдерів аеронавігаційних послуг, виявились руйнівними. З 12 березня 2020 року в Україні був установлений карантин, були заборонені пасажирські перевезення, в тому числі авіаційним транспортом. На підставі рішення РНБО України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», введеного в дію указом Президента України №87 від 13 березня 2020 року, були закриті пункти пропуску через державний кордон України для здійснення регулярного пасажирського сполучення. Вжиття цього адміністративного заходу мало наслідком припинення усіх пасажирських авіаперевезень (внутрішніх і міжнародних). Зважаючи на виконання введеного органами державної влади України карантину, заборони виконання міжнародних польотів та польотів над територією України, вітчизняні авіакомпанії, які здійснюють пасажирські перевезення, тимчасово призупинили провадження своєї операційної діяльності. Аналогічна ситуація склалась і на ринках авіаційних перевезень країн Європи та світу в частині введення обмежень щодо пересування громадян та відповідної зупинки більшості польотів авіакомпаній (окрім поодиноких евакуаційних рейсів). Як наслідок даної ситуації та введених заходів, падіння трафіку у повітряному просторі України протягом другої половини березня та травня 2020 року склало приблизно -95% з негативними піками аж до -98%. Авіаційна, і зокрема, аеронавігаційна галузь України та світу переживала безпрецедентну системну кризу, яка була викликана падінням обсягів повітряного руху на 90%. У зв`язку з тим, що доходи Украерорух напряму залежать від інтенсивності повітряного руху в повітряному просторі України, запровадження обмежувальних заходів боротьби з пандемією мало вкрай негативний вплив на фінансово-економічний стан підприємства. Украерорух фактично опинився на межі технічного дефолту. Тому торгово-промислова палата України підтвердила, що карантинні обмеження, що були вжиті починаючи з 16 березня 2020 року, унеможливили виконання Украерорух умов колективного договору, укладеного між адміністрацією підприємства та профспілками. Обставина щодо перебування Украероруху в тяжкому фінансово-економічному стані підтверджується, в тому числі наказом в.о. директора Украероруху №245 від 10 квітня 2020 року «Про введення режиму неповного робочого часу» (а.с.37), наказом в.о. директора Украероруху №197 від 16 березня 2020 року «Про постій на підприємстві» (а.с.38-39), наказом в.о. директора Украероруху №410 від 27 травня 2020 року «Про продовження простою на підприємстві» (а.с.41-42), наказом в.о. директора Украероруху №32 від 18 березня 2020 року «Про створення робочої групи з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру» (а.с.43-45). Аналізуючи вищевказані письмові докази, суд приходить до переконання щодо відсутності вини Украероруху в затримці виплати [PERSON] матеріальної допомоги при звільненні. Викладене у повній мірі узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 29 липня 2021 року в аналогічній справі №359/3250/20 (провадження №61-7160св21). Зі змісту мотивувальної частини вказаного судового рішення вбачається, що істотна зміна обставин в Украерорусі сталась не внаслідок поведінки сторін колективного договору, а у зв`язку з діями третіх осіб, а саме: Всесвітньої організація здоров`я, держави України та її уповноважених органів Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України. Відповідач не міг передбачити чи відвернути настання обставин, які об`єктивно унеможливили виконання ним зобов`язань, передбачених колективним договором. Як вбачається з правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №243/2071/18 (провадження №61-48088сво18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 5 жовтня 2020 року у справі №359/3889/18 (провадження №61-6951св19), в такому випадку підстави для стягнення з Украероруху на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку відсутні. У зв`язку з цим, у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. VІI. Розподіл судових витрат між сторонами. За змістом ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції, що міститься в матеріалах цивільної справи (а.с.1), вбачається, що при пред`явленні позову до суду [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 2120 гривень 56 копійок. Крім цього, згідно квитанції до прибуткового касового ордеру (а.с.16) [PERSON] також поніс витрати на правничу допомогу у розмірі 20000 гривень. Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явлених позовних вимог відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування понесених позивачем судових витрат, відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed