Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-19 00:00:00

05.05.2021 року [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м.Дніпропетровська з позовом\~до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів. Позов мотивовано тим, що позивач вирішив придбати автомобіль за кордоном та уклав відповідний договір з [PERSON] . У якийсь момент йому необхідно було здійснити декілька проплат, у зв`язку з чим, [PERSON] через месенджери надіслав реквізити карткового рахунку для оплати послуг. 01.02.2021 року та 03.02.2021 року позивачем було здійснено дві операції з переказу власних коштів на картковий рахунок у загальному розмірі 57\~875,00 грн. та чекав від виконавця замовленої ним послуги. Однак, як з`ясувалося, позивач при переказі коштів помилився у реквізитах карткового рахунку, на який він повинен був сплатити кошти. Таким чином, кошти надійшли відповідачці помилково. Зв`язавшись з [PERSON] , остання погодилася повернути тільки 5\~000,00 грн. із перерахованої суми 57\~875,00 грн., і 04.04.2021 року вона здійснила переказ коштів у сумі 5\~000,00 грн. на картковий рахунок позивача. Після чого відповідачка на контакт не виходила та залишок коштів не повернула. Позивач звертає увагу, що з [PERSON] позивач раніше не був знайомий, договору дарування коштів, а ні будь-яких інших договорів чи угод між ними ні в усній, ні в письмовій формі не було укладено. За таких обставин, позивач вважає, що залишок коштів у розмірі 52\~875,00 грн. відповідачкою було безпідставно набуто та відповідно підлягають поверненню позивачу. Крім того, позивач вважає, що з відповідачки за користування грошовими коштами мають бути стягнуті проценти за перід з 05.04.2021 року по день звернення до суду із даним позовом, тобто 28.04.2021 року, а саме: 244,82 грн. та 3% річних 140,30 грн. Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути з відповідачки безпідставно набуті кошти у розмірі 53\~224,12 грн. та 5\~408,00 грн. судові витрати. Ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 09.09.2021 року цивільну справу передано до розгляду до Ленінського районного суду м.Вінниці. Ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 09.09.2021 року випрпавлено допущену описку в Ухвалі суду від 09.09.2021 року, а саме: змінено назву суду до якого слід передати цивільну справу, з Ленінського районного суду м.Вінниці на Вінницький міський суд Вінницької області. В результаті автоматизованого розподілу, розгляд зазначеної справи призначено головуючому судді Бойко В.М. Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.11.2021 року цивільну справу прийнято до розгляду та \~відкрито спрощене позовне провадження із повідомленням (викликом) сторін, з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. 02.12.2021 року на адресу суду від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання зазначила, що позов не визнає у повному обсязі, вважає його необгрунтованим та зазначила, що обставини зазначені у позові не відповідають дійсності. Відповідачка вказала, що їй невідома інформація про те, що на її банківську картку надходили вищезазначені кошти, адже з січня 2021 року вона передала свою картку ПАТ КБ «Приват банк» № [NUMBER] у користування своєму сину [PERSON] , про що між ними був укладений відповідний договір від 20.01.2021 року. Незважаючи на те, що банківська картка оформлена на ім`я [PERSON] вона особисто не отримувала кошти та не розпоряджалася ними. Син відповідачки [PERSON] надає послуги з підбору чи пригону автомобілів з-за кордону, коштами які надходили на її картку з січня 2021 року розпоряджався він. Тобто, він здійснював зняття готівки у банкоматах та мав доступ і можливості переказу коштів. З позивачем [PERSON] не знайома, та ніколи з ним не спілкувалася, і те, що у квітні вона спілкувалася з позивачем та повернула йому 5\~000,00 грн не відповідають дійсності. Таким чином, відповідачка стверджує, що вона не набувала та не зберігає майно позивача. Відтак, між ними не існує ніяких правовідносин, та позов не підлягає до задоволення. У свою чергу, 17.12.2021 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначив, що Договір від 20.01.2021 року про передачу банківського карткового рахунку у користування сину відповідачки є фіктивним та був укладений задля звільнення від обов`язку повертати кошти. Крім того, правилами надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» передбачено, що клієнт зобов`язаний не передавати картки, пін коди, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, однак, в порушення цієї вимоги відповідачкою за незрозумілим договором було передано у користування картку третій особі, своєму сину. Отже, саме відповідачка несе самостійну відповідальність за свій картковий рахунок. Також, позивач зазначив, що він спілкувався з відповідачкою і саме вона повернула йому кошти у розмірі 5\~000,00 грн. Таким чином, відповідачка вводить в суд в оману задля уникнення відповідальності та повернення отриманих безпідставно коштів. В судовому засіданні, проведеного в режимі відеоконференції позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] позовні вимоги не визнав у повному обсязі та просив суд відмовити у їх задоволенні. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши обставини справи, оцінивши докази в їх\~сукупності, суд приходить до наступного висновку. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що\~01.02.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про надання ексклюзивних консультаційних послуг, відповідно до умов якого, замовник в порядку та на умовах визначених даним Договором даручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надавати замовнику послуги консультаційного характеру щодо економічних параметрів і показників на американському ринку автомобілів, включаючи: щодо вказаних параметрів і показників: (1) по підбору такого, що був в користуванні (вживаного) та/або пошкодженого автомобіля на аукціонах США та країнах Європи, в тому числі ЄС (включаючи онлайн платформи); та/або (2) надання консультацій про умови роботи автомобільних аукціонів в США та країнах Європи та/або компаній (включаючи онлайн платформи), що здійснюють торгівлю такими, що були в користуванні (вживаними) та/або пошкодженими автомобілями на території США та країн ЄС (в тому числі через онлайн платформи); (3) можливе базове навчання або передача досвіду по роботі з онлайн аукціонами по торгівлі такими, що були в користуванні (вживаними) та/або пошкодженими автомобілямина території США та Європи, включаючи практичні заняття з наданням доступу до таких аукціонів через онлайн та/або демо-платформи або програми. Ст. 2 визначений порядок та розмір оплати послуг (а.с.9-14). Відповідно до формуляру (заявки) до Договору б/н про надання ексклюзивних консультаційних послуг від 01.02.2021 року, розмір завдатку складає 400 дол. США, що еквівалентно 11\~280,00 грн. (на карту приватбанк) (а.с.15). Відповідно до дублікату квитанції №Р24А930218779С70960 від 01.02.2021 року [PERSON] здійснив грошовий переказ власних коштів [PERSON] у розмірі 11\~280,00 грн. (а.с.5). Також, 03.02.2021 [PERSON] здійснив переказ власних коштів [PERSON] у розмірі 46\~595,00 грн., що підтверджується дублікатом квитанції №Р24А935865456С52736 (а.с.6). Загальна сума, яку [PERSON] переказав [PERSON] складає 57\~875,00 грн. Крім з того, з Виписки по картковому рахунку [PERSON] вбачається, що 01.02.2021 року від [PERSON] їй надійшлии кошти у розмірі 11\~280,00 грн. та 03.02.2021 року від [PERSON] надійшли клшти у розмірі 46\~595,00 грн (а.с. 95-97). Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов: По-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння. По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою. По-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК). При цьому суд зважає й на те, що вичерпний перелік підстав для звільнення особи від обов`язку повернути безпідставне набуте майно визначено статтею 1215 ЦК України. Згідно з пунктом 1 статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Сплачені позивачем кошти не є за своєю юридичною природою коштами, що можна віднести до переліку, визначеному у приведеній вище нормі. Такий висновок суду цілком збігається з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 04.10.2017, ухваленій у цивільній справі №753/23725/15-ц. Так, суд касаційної інстанції зазначив, що стаття 1212 ЦК України застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Отже, сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи-набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Представник відповідача [PERSON] стверджує, що відповідачці [PERSON] не була відома інформація про перерахунок позивачем коштів у розмірі 57\~875,00 грн 01.02.2021 року та 03.02.2021 року, оскільки її банківська пертка була передана у користування її сину [PERSON] . Так, відповідно до Договору надання банківського карткового рахунку у користування від 20.01.2021 року [PERSON] та [PERSON] уклали даний договір про те, що [PERSON] передає [PERSON] в строкове безоплатне користування банківський картковий рахунок № [NUMBER] , відкритий на ім`я [PERSON] у ПАТ КБ «Приватбанк». З цією метою [PERSON] з моменту підписання даного договору передає [PERSON] банківську картку № [NUMBER] та повідомляє захисний чотирьохзначний PIN-код доступу до неї, а також надає доступ до особистого електронного кабінету Приват24 за вказаним картковим рахунком з метою можливості здійснення безготівкових операцій [PERSON] у власних інтересів. Термін дії даного Договору до 30.12.2021 року (а.с.63-64). З даного приводу суд вваєає за необхідне зазначити наступне. Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг,здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг. Метою цього Закону є створення правових основ для захисту прав та інтересів клієнтів фінансових установ, фізичних осіб - підприємців, які надають фінансові послуги, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України. Цей Закон регулює відносини, що виникають між учасниками ринків фінансових послуг під час здійснення операцій з надання фінансових послуг (ч.1 ст. 2 Закону). Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1 цього Закону, фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Не є фінансовими установами (не мають статусу фінансової установи) незалежні фінансові посередники, що надають послуги з видачі фінансових гарантій в порядку та на умовах, визначених Митним кодексом України. Споживач фінансових послуг - фізична особа, яка отримує або має намір отримати фінансову послугу для задоволення особистих потреб, не пов`язанихіз підприємницькою, незалежною професійною діяльністю; клієнт - фізична особа (у тому числі споживач фінансових послуг), фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує або має намір отримати фінансову послугу п.п. 7-1, 7-2 ч.1 ст. 1 цього Закону). Відповідачка звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання фінансовий послуг, у результаті чого на її ім`я було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] . Оформлюючи вказану картку відповідачка була ознайомлена з Умовами та правилами надання послуг та підписала відповідну Заяву про відкриття поточного рахунку. Відповідно до п.п. 2.1.4.5.1. Умов та правил надання послуг, клієнт зобов`язаний не передавати Картки, ПІНи, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, не використовувати Картки або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим Договором, або що суперечать чинному законодавству. Однак, в порушення даних вимог Політики надання банківських послуг відповідачкою було передано у користування її банківську картку іншій особі. Таким чином, саме відповідач [PERSON] несе повну відповідальність за її картковий рахунок та рух коштів по ньому. Судом також встановлено, що після отримання [PERSON] на її картковий рахунок коштів у розмірі 57\~875,00 грн. та вимоги від позивача повернути вказані кошти, відповідачкою було здійснено часткове повернення поштів, у розмірі 5\~000,00 грн., що підтверджується дублікатом квитанції №Р24А1092462509С6042 від 03.04.2021 року (а.с.7). Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачці було відомо про переказ коштів на її картковий рахунок, та часткове повернення коштів у розмірі 5\~000,00 грн. позивачу. За таких обставин, суд кричтино відноситься до пояснень представника відповідача [PERSON] , що відповідачці не було відомо про переказ вказаних коштів. Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що відповідачка без достатньої правової підстави отримала кошти у розмірі 57\~875,00 грн., які частково повернула у сумі 5\~000,00 грн. За таких обставин, залишок суми у розмірі 52\~875,00 грн. підлягають поверненню на користь позивача. Крім цього, відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Позивачем надано суду розрахунок суми процентів та 3% річних за період з 05.04.2021 року по день подання позову 28.04.2021 року у розмірі 244,82 грн. процентів та 104,30 грн. 3 % річних. Суд приймає наданий розрахунок до уваги. З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам по справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що відповідачкою [PERSON] було без достатньої правової підстави отримано на її картковий рахунок кошти, які частково були нею повернуті, за таких обставин залишок коштів у розмірі 52\~875,00 грн, проценти та 3 %річних підлягають поверненню позивачу, а тому позов підлягає повному задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 908,00 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 4\~500,00 грн. витрат на правову допомогу. На підставі викладеного згідно ст. ст. 1212, 1215 ЦК України,

Outcome: approved