Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що з 27 грудня 2019 року до 23 липня 2021 року він перебував у трудових відносинах з AT «КИЇВСЬКИЙ ЗАВОД «РАДАР». Наказом № 123-к від 24.12.2019 він був призначений з 27.12.2019 на посаду начальника Комерційного управління Керівництва директором з економіки. Наказом № 89-к від 21.08.2019 прийнятий начальником Комерційного управління в керівництво. Наказом № 40а від 09.04.2020 відповідача було перейменовано з ПАТ «КЗ «РАДАР» на AT «КЗ «РАДАР». Наказом № 62-к від 23.07.2021 він був звільнений з посади за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України. Згідно з довідкою, виданою АТ «КИЇВСЬКИЙ ЗАВОД «РАДАР», його середньоденна заробітна плата за два календарні місця роботи, які передували звільненню, складала 1566,08 грн. Разом з тим, у день звільнення позивача із займаної посади, так і станом на момент подачі позову, йому не була виплачена заборгованість із заробітної плати у розмірі 120207,10 грн та компенсація за невикористану відпустку у розмірі 15264,40 грн, а також не було письмово повідомлено про нараховані суми, належні йому при звільненні. Отже, у зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при його звільненні позивача, та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду вже прийшло 82 робочих дні, а відтак на даний час вже підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, який на день ухвалення судового рішення збільшиться. За вищевказаних обставин позивач був вимушений звернутись до суду з даним позовом та просить суд стягнути з АТ «КИЇВСЬКИЙ ЗАВОД «РАДАР» на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 120207 грн 10 коп. та середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення без утримання з даних сум, передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів. Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 25.11.2021 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 08.12.2021 після усунення позивачем недоліків відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання 27.07.2022 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлялись в установленому законом порядку. Попередньо через електронну пошту суду надійшла письмова заява представника позивача [PERSON] згідно з ордером [PERSON] про розгляд справи за його відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Також зазначив, що у зв`язку з тим, що відповідачем не проведений повний розрахунок при звільненні [PERSON] та до дати судового засідання, що призначено на 27.07.2022, строк затримки складе 257 робочих дні, відтак, станом на дату судового розгляду з відповідача АТ «КИЇВСЬКИЙ ЗАВОД «РАДАР» на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку, що складає 120207,10 грн, та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 402482,56 грн, які просять стягнути з відповідача. Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача АТ «КИЇВСЬКИЙ ЗАВОД «РАДАР» в судове засідання 27.07.2022 не з`явився, будь-яких заяв на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем у запропонований судом строк не подано. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою сторони позивача, на підставі ухвали суду про заочний розгляд справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 27.07.2022 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши позицію сторони позивача, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст.\~4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована\~Законом від\~17.07.1997\~«Про\~ратифікацію\~Конвенції про захист прав\~людини\~і\~основоположних свобод\~1950\~року,\~Першого\~протоколу\~та протоколів\~№\~2,\~4,\~7\~та\~11\~Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що на підставі наказу генерального директора ПАТ «КИЇВСЬКИЙ ЗАВОД «РАДАР» № 134-к від 24.12.2019 [PERSON] з 27.12.2019 було призначено на посаду начальника Комерційного управління Керівництва директором з економіки з посадовим окладом 15330 грн + надбавка у розмірі 50 % від посадового окладу 15330 грн за високі досягнення у праці (а.с. 13). На підставі наказу Голови правління генерального директора ПАТ «КИЇВСЬКИЙ ЗАВОД «РАДАР» № 89-к від 21.08.2019 [PERSON] з 23.08.2019 було прийнято начальником Комерційного управління в Керівництво з посадовим окладом 13581 грн + надбавка у розмірі 50 % від посадового окладу 13581 грн за високі досягнення у праці, з випробувальним терміном три місяці (а.с. 14). На підставі наказу Голови правління генерального директора ПАТ «КИЇВСЬКИЙ ЗАВОД «РАДАР» № 40а від 09.04.2020 було змінено найменування організації, а саме: з Публічного акціонерного товариства «КИЇВСЬКИЙ ЗАВОД «РАДАР» на Акціонерне товариство «КИЇВСЬКИЙ ЗАВОД «РАДАР» (а.с. 16). На підставі наказу Голови Виконавчого органу Голови правління АТ «КИЇВСЬКИЙ ЗАВОД «РАДАР» № 62-к від 23.07.2021 [PERSON] за власним бажанням було звільнено з посади директора з економіки Керівництва (а.с. 15). З копії довідки № 194, виданої АТ «КИЇВСЬКИЙ ЗАВОД «РАДАР» 30.08.2021, убачається, що станом на 30.08.2021 АТ «КИЇВСЬКИЙ ЗАВОД «РАДАР» має перед [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 120207,10 грн, в тому числі компенсація за невикористану відпустку тривалістю 20 календарних днів 15264,40 грн (а.с. 22). [PERSON] , перебуваючи на посаді директора з економіки в АТ «КИЇВСЬКИЙ ЗАВОД «РАДАР», отримував середньоденну заробітну плату в розмірі 1566,08 грн, що підтверджується копією довідки № 262, виданої АТ «КИЇВСЬКИЙ ЗАВОД «РАДАР» 15.11.2021 (а.с. 23). Статтею 47\~КЗпП України визначено, що роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України, а саме: в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно зі ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Так, право на таку компенсаційну виплату виникає у особи за умови розірвання трудових відносин та лише за умови несвоєчасного розрахунку. Таким чином, нормою статті 117 КЗпП України встановлено обов`язок для роботодавця виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку. Статтею 1\~Закону України\~«Про оплату\~праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною першою статті 115 КЗпП України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст.\~2\~Закону України\~«Про оплату\~праці», структура заробітної плати складається з основної, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Проаналізувавши зазначені норми, слід дійти висновку, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена\~статтею 117\~КЗпП України відповідальність. До такого висновку суд дійшов також з урахуванням правових висновків, висловлених Верховним Судом в постанові від 30.01.2018 (справа № 760/18557/15-ц). Враховуючи, що у день звільнення позивача [PERSON] із займаної посади йому не була виплачена заборгованість із заробітної плати у розмірі 120207,10 грн, у тому числі компенсація за невикористану відпустку (20 календарних днів) у розмірі 15264,40 грн, яка будь-яким чином відповідачем не спростована, суд доходить висновку про задоволення позовної вимоги про стягнення з АТ «КИЇВСЬКИЙ ЗАВОД «РАДАР» на користь позивача вищезазначеної заборгованості по заробітній платі. Що стосується вимоги про стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, суд виходить з такого. За приписами статті 47 КЗпП, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною першою статті 177 КЗпП визначено що, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В пункті 20 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~24.12.1999\~№ 13\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства про\~оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.\~117\~КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою КМУ від 08.02.1995 № 100. Визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні здійснюється відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995. У відповідності до абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати (п. 5 Порядку). У відповідності до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Враховуючи наведені законодавчі приписи та встановлені обставини спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що оформивши звільнення позивача [PERSON] та видавши йому трудову книжку, відповідач АТ «КИЇВСЬКИЙ ЗАВОД «РАДАР» свій обов`язок із проведення з позивачем повного розрахунку в день звільнення не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст. 117 КЗпП України. Вирішуючи питання розміру середнього заробітку за весь час затримки, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з розміру середньоденного заробітку позивача, який розрахований відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою КМУ від 08.02.1995 №100, та дорівнює 1566,08 грн. Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді. Враховуючи, що на день ухвалення рішення 27.07.2022 за відповідачем наявна заборгованість по заробітній платі перед позивачем, тобто, будь-яких розрахунків із позивачем проведено не було, відтак відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а саме: з 23.07.2021 (день звільнення) по 27.07.2022 (день ухвалення судового рішення), що становить 257 робочих днів. Таким чином, сума середнього заробітку становить 402482,56 грн (1566,08 грн х 257 днів). Тому вимога позивача [PERSON] про стягненя середнього заробітку за весь час затримки також підлягає задоволенню. Суд роз`яснює, що у разі задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки та збори із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні присудженої за рішенням суду підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та відповідно відрахуванню із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зменшується на суму податків і зборів. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати на сплату судового збору в розмірі 1299,85 грн, а також з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір 1 відсоток від задоволеної суми заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за виключенням 1299,85 грн, що становить 3927,05 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved