Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

У січні 2022 року представник позивачів [PERSON] від імені та в інтересах позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів будинок належав його учасникам, які були зареєстровані в ньому, а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Після ліквідації колгоспних дворів власники будинку не отримали свідоцтв та не зареєстрували права власності на житловий будинок у встановленому законом порядку. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з фактично належної йому 1/4 частини житлового будинку. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла як спадкоємець першої черги за законом його дружина [PERSON] . Представник позивачів в інтересах [PERSON] звертався до Носівської районної державної нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав після померлого [PERSON] . Нотаріус відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Також представник позивачів в інтересах позивачів звертався до державного реєстратора Носівської міської ради Чернігівської області з метою реєстрації за ними права власності на належні їм частки вищевказаного будинку. Однак державний реєстратор відмовив у державній реєстрації прав. Саме тому представник позивачів просив судовим рішенням визнати за: - [PERSON] право власності на 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та на 1/4 частини цього ж будинку у зв`язку з ліквідацією колгоспних дворів; - [PERSON] право власності на 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] , у зв`язку з ліквідацією колгоспних дворів; - [PERSON] право власності на 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] , у зв`язку з ліквідацією колгоспних дворів. Ухвалою судді від 13 січня 2022 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. У підготовче судове засідання позивачі та представник позивачів [PERSON] не з`явилися, але до початку підготовчого судового засідання представник позивачів\~ подав до суду заяву, у якій указав, що він підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за відсутності позивачів та їх представника (а. с. 60). Представник відповідача Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області в підготовче судове засідання не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання подала до суду заяву, у якій указала, що Носівська міська рада не заперечує проти позовних вимог, та просила справу розглянути за відсутності представника відповідача (а. с. 55). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом\~\~ установлено,\~\~ що\~\~ домогосподарство\~ [ADDRESS] мало статус колгоспного двору. Станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копією довідки Носівської міської ради Чернігівської області № 7/1-18/1148 від 02 грудня 2020 року (а. с. 4). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Прізвище [PERSON] після одруження 02 червня 1999 року [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а. с. 12). Прізвище [PERSON] після реєстрації шлюбу 21 вересня 2018 року [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON] , копією свідоцтва про розірвання цього шлюбу, копією свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а. с. 13, 14, 15). Отже, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на цей будинок. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 8). Після його смерті відкрилася спадщина на 1/4 частини житлового будинку по [ADDRESS] , яка належала йому як члену ліквідованого колгоспного двору. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 53) та матеріалами спадкової справи до майна померлого [PERSON] (а. с. 46-50). Отже, спадкування після його смерті здійснюється за законом. Із копії довідки Носівської міської ради Чернігівської області № 7/1-18/1149 від 02 грудня 2020 року вбачається, що [PERSON] на день своєї смерті був зареєстрований та проживав по [ADDRESS] . На день його смерті з ним була зареєстрована та проживала [PERSON] (а. с. 9). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а. с. 11). Отже, позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Судом установлено, що до майна померлого [PERSON] . Носівською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за № 336/2012, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 51-52). Згідно\~\~ з копією спадкової справи до майна померлого [PERSON] № 336/2012, [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка, подавши у визначений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на трактор колісний, земельні ділянки. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає (а. с. 46-50). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, з моменту відкриття спадщини після смерті [PERSON] 1/4 частини спірного житлового будинку, яка належала йому як члену колишнього колгоспного двору, стала належати [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] зверталася до Носівської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] , що належала померлому [PERSON] . Однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки у спадкоємця відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, спадкове домоволодіння мало статус колгоспного двору, а із уведенням в дію 15.04.1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано, що підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської районної державної нотаріальної контори Перев`язко Л.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 955/02-31 від 21 вересня 2021 року (а. с. 16). Судом також установлено, що з метою реєстрації за позивачами права власності на спірний житловий будинок представник позивачів [PERSON] звертався до державного реєстратора Носівської міської ради Чернігівської області. Однак державний реєстратор відмовив у реєстрації права власності на житловий будинок, оскільки державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві власності на нерухоме майно, а, відповідно, майно колгоспного двору належить його учасникам на праві спільної власності, що підтверджується копією рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 60690626 від 30 вересня 2021 року (а. с. 17). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація (а. с. 5-7). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач [PERSON] сплатила судовий збір у сумі 1798,23 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 3). Ураховуючи, що заява представника відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд уважає за необхідне повернути [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved