Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить визнати [PERSON] , 1969 року народження, таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком за адресою: [ADDRESS] . В позовній заяві в підтвердження позовних вимог позивач [PERSON] зазначив, що він є власником Ѕ частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Іншими власниками даного будинку є треті особи по справі. У вказаному будинку зареєстрований [PERSON] , 1969 року народження, який був зареєстрований попередньою власницею, але з 2015 року в будинку не проживає, його речі відсутні, комунальні послуги не сплачує, його місце проживання на сьогоднішній день не відоме. Реєстрація відповідача за адресою: [ADDRESS] , порушує його право, як власника будинку, суперечить нормам закону. Від представника позивача [PERSON] адвоката Лобач Н.І. до суду надійшла письмова заява, в якій просить справу розглядати за відсутності сторони позивача, позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Треті особи в судове засідання не з`явились про час, дату та місце розгляду справи повідомлені у встановленому порядку, про причини неявки суд не повідомили. Так, як відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений у встановленому порядку, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, не подавав відзив, згідно ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносин. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.12.2015 року [PERSON] належить ј частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.10.2021 року [PERSON] належить ј частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Іншими власниками житлового будинку за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Акту встановлення фактичного місця проживання від 16.06.2022 року [PERSON] , 1969 року народження, не проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ч. 1 ст. 47 Конституції України вказує на те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ч. 1 ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Outcome: approved