Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-21 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог До Іванківського районного суду Київської області звернувся представник [PERSON] , адвокат Шурубор Вячеслав Ігорович, з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Форт», треті особи : приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Валявський Олександр Анатолійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивує тим, що приватним нотаріусом Остапенком Є.М. був вчинений виконавчий напис за № 134992 від 10.06.2021 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором № 010/2576/82/411230 від 25.06.2018 в сумі 46909, 99 грн. Постановою приватного виконавця Валявського О.А. від 18.11.2021 було відкрите виконавче провадження № 67589883. Його ж постановою від 22.11.2021 було звернуто стягнення на доходи позивача з відрахуванням коштів на погашення заборгованості за виконавчими написом, а постановою від 18.11.2021 було накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на рахунках позивача. Позивач вважає, виконавчий напис незаконним, таким, що не підлягає виконанню, оскільки винесений з порушеннями чинного законодавства: у нотаріуса були відсутні повноваження вчиняти виконавчий напис, зазначена заборгованість не є безспірною. Тому просить суд визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та, з урахуванням збільшених позовних вимог стягнути з відповідача стягнуті за цим виконавчим написом кошти у сумі 13974,53 грн., а також понесені судові витрати ( сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу). У судове засідання позивач та його представник не з`явились, були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи. У позові просили про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Рух справи 21.02.2002 позов із заявою про забезпечення позову надійшов до суду та був переданий на розгляд судді Слободян Н.П. 23.02.2022 ухвалою суду заява про забезпечення позову задоволена: зупинено стягнення на підставі оспорюваного виконавчого напису. 24.02.2022 у зв`язку із збройною агресією рф проти України та тимчасовою окупацією території, діяльність Іванківського районного суду була зупинена, і відновлена з 22.04.2022 розпорядженням голови Верхового Суду від 21.04.2022. 23.04.2022 у справі відкрите провадження, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження, перше судове засідання призначене на 23.05.2022, яке через тимчасову відсутність поштового зв`язку, відповідно, неповідомлення про сторін, відкладене на 22.06.2022 та на 22.07.2022. Позиції сторін У судове засідання відповідач не з`явився, подав до суду клопотання , в якому просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами з 10000 грн. до 2000 грн. Інших заяв, клопотань, як і відзиву на позов до суду не подав. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Рекомендована кореспонденція повернулась до суду з відміткою про те, що адресат відсутній за вказаною адресою. Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Київської області Валявський Олександр Анатолійович у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Рекомендована кореспонденція повернулась з відміткою про її отримання особисто 07.06.2022. Відзиву, заперечень чи письмових пояснень чи клопотань до суду не подав. Встановлені судом обставини та застосовані норми права Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Приватним нотаріусом Остапенком Є.М. 10.06.2021 був вчинений виконавчий напис за № 134992 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , несплачені у строк грошові кошти на користь ТОВ «ФК ФОРТ» (ЄДРПОУ 42725156), якому ТОВ «Фінанс Проперті Груп» (ЄДРПОУ 41487593), відступлено право вимоги на підставі Договору відступлення прав вимоги № 28052021-1 від 28.08.2021, якому в свою чергу ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» ( ЄДРПОУ 41240530) відступлено право вимоги на підставі Договору відступлення прав вимоги № 13-11/20-F від 13.11.2020, якому АТ «Раффайзен Банк Аваль» (ЄДРПОУ 14305909) на підставі Договору відступлення прав вимоги № 114/2-31- F від 09.04.2020 відступлено право вимоги за Кредитним договором № 010/2576/82/421230 від 25.06.2018, укладеного між АТ «Раффайзен банк аваль» та [PERSON] запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «ФК Форт» та стягнути з [PERSON] за період з 28.05.2021 по 03.06.2021 суму у розмірі -44304,13 грн. заборгованість за тілом кредиту; -2555,86 грн. заборгованість за відсотками; -50,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 46909,99 грн. Постановою приватного виконавця Валявського О.А. від 18.11.2021 було відкрите виконавче провадження № 67589883 з примусового виконання зазначеного виконавчого напису. Його ж постановою від 22.11.2021 було звернуто стягнення на доходи позивача з відрахуванням коштів на погашення заборгованості за виконавчими написом, а постановою від 18.11.2021 було накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на рахунках позивача. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Законом України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, в редакції від 29.11.2001 року, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства\~юстиції України\~№ 296/5\~від 22.02.2012\~року з наступними змінами. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Згідно з ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02.09.1993 року, зі змінами, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Частиною 1 статті 87\~Закону України\~«Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно приписів ч. 2 ст.\~87\~Закону України\~«Про нотаріат» перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 3.2, 3.5 Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Пунктом 2 Розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету\~Міністрів України\~№ 662\~від 26.11.2014\~року «Про\~внесення змін\~до переліку\~документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів» зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету\~міністрів України\~№ 662\~від 26.11.2014\~року «Про\~внесення змін\~до переліку\~документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів» в частині п.1 та п.2 зазначеної постанови. Згідно приписів ч. 2 ст.\~265\~КАС України у разі визнання рішенням суду нормативно-правового акта протиправним та нечинним,такий нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001 року. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 січня 2019 року, справа № 910/13233/17. Пунктом 1 зазначеного Переліку, в редакції від 29.11.2001 року, передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України від 5 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, які також знайшли своє відображення в постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 320/8269/15-ц від 16 травня 2018 року, в якій Великою Палатою Верховного Суду наголошено на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат", захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88\~Закону України\~"Про\~нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України\~«Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно ст. 12 та ст. 81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Щодо стягнення з ТОВ «ФК Форт» коштів, утриманих з позивача за зазначеним вище виконавчим написом нотаріуса Позивач просить стягнути на його користь з відповідача 13974,53 грн., як безпідставно стягнуті з нього кошти. У межах виконавчого провадження № 67589883 приватним виконавцем 22.11.2021 було прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. На виконання цієї постанови за місцем роботи позивача, бухгалтерією ДСП «Північна пуща» здійснювалось утримання із заробітної плати [PERSON] . Загалом з його доходу було утримано за період з 01.12.2021 по 31.05.2022 11627,72 грн. боргу, 1777,81 винагороди та 569,00 грн. за виконавчі дії, що підтверджується довідкою № 11-139 від 21.06.2022. Враховуючи, що цим рішенням суд визнав оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, між сторонами виникли також спірні правовідносини, які регулюються нормами\~статті 1212 Цивільного кодексу України. Так, відповідно до положень ч.ч.1, 2 особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з\~ч.3 ст.1212 ЦК України\~положення\~глави 83 цього Кодексу\~(збереження майна без достатньої правової підстави) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених\~статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. При цьому, набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,\~стаття 1212 ЦК України\~може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року в справі №753/15556/15-ц, від 23.01.2020 року в справі №910/3395/19. Повертаючись до матеріалів справи, суд зазначає, що правовою підставою для набуття ТОВ "ФК Форт" грошових коштів став виконавчий напис нотаріуса, який цим рішенням визнано таким, що не підлягає виконанню, а відтак, оскільки перестала існувати правова підстава для отримання таких коштів, грошові кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до\~ст.1212 ЦК України. Разом з тим, безпосередньо ТОВ "ФК Форт" внаслідок розподілу утриманих з [PERSON] грошових коштів, отримано 11627,72 грн. ( як частину суми боргу), а сума 2348,81 грн. склала витрати виконавчого провадження ( 569 грн.)/основну винагороду приватного виконавця ( 1777,81 грн.), що підтверджується зазначеною вище наданою суду довідкою ДСП «Північна Пуща». Наведене свідчить, що лише грошові кошти, перераховані безпосередньо ТОВ "Вердикт Капітал" в сумі 11627,72 грн. в розумінні положень\~ст.1212 ЦК України\~є майном, яке відповідач фактично набув безпідставно, і саме ці кошти мають бути повернуті ним позивачу. Грошові кошти в сумі 2348,81 грн., які були стягнуті на погашення витрат виконавчого провадження та основної винагороди приватного виконавця, відповідач не набував, а тому до цих коштів положення\~ст.1212 ЦК України\~застосовуватися не можуть. Позовні вимоги до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського О.А. позивачем не заявлені, розподіл стягнутих з [PERSON] сум ним не оскаржено, тому підстав для вирішення питання щодо цих коштів у суду немає. Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, судом встановлено наступне. В обґрунтування заявленої суми на надання правничої допомоги представником позивача надано договір про надання правової допомоги від 31.01.2022, укладеного між [PERSON] та адвокатом Шурубором І.В. з додатком до нього , акт прийому-передачі юридичних послуг від 31.01.2022, квитанцію до прибуткового ордера № 01/01-22 від 31.01.2022 про отримання від Яременка 10000 грн. за надання правової допомоги, детальний опис робіт (наданих послуг) за договором від 31.01.2022. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137\~ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частинами 1-3 статті 134\~ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч. 8 ст.\~141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Приписами ст.\~137\~ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Відповідно до ч. 4 ст.\~137\~ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Необхідно зауважити, що ч. 6 ст.\~137\~ЦПК України передбачає, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем у клопотанні про зменшення витрат на правничу допомогу було зазначено про не співмірність витрат зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, пов`язаних зі справою, також зазначено, що вартість адвокатських послуг є значно завищеною порівняно з іншими витратами на адвокатські послуги в інших аналогічних справах. Суд враховує, що директором ТОВ "ФК Форт" було лише зазначено про неспівмірність витрат на правову допомогу, але належних доказів, які б свідчили про таку неспівмірність суду не надано: адвокат має право оцінювати годину своєї роботи і в 1000 грн., і більше і менше. В той же час, враховуючи критерій оцінки співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи для позивача, з якої за оспорюваним виконавчим написом стягується 46909,99 грн., витраченого на складання позовної заяви та заяви про забезпечення позову часу), а також те, що в п.5 та п.6 опису робіт зазначено «процесуальне оформлення клопотання про видачу судового рішення та виконавчого листа та організація і забезпечення примусового виконання рішення суду в органах ДВС», суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 7000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, оскільки рішення суду надсилається позивачу в обов`язковому порядку і спеціальних знань для цього не потрібно, а стягувати кошти за дії щодо примусового виконання рішення, які не настали і можуть не настати, суд вважає неправомірним. Щодо стягнення судового збору Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог За загальним правилом позивач мав сплатити судовий збір за дві позовні вимоги (немайнового та майнового характеру) по 992,40 грн., всього 1984,80 грн., та за подання заяви про забезпечення позову 496,20 грн. Позовні вимоги позивача задоволені судом частково: позовна вимога про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволена повністю, а позовна вимога про стягнення безпідставно стягнутих коштів в сумі 13974,53 грн. задоволена частково на суму 11627,72 грн., що становить 83,32% від заявленої позовної вимоги. Заява про забезпечення позову, задоволена судом в повному обсязі. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір: 992,40 грн. за задоволену позовну вимогу немайнового характеру, 825,68 грн. 83,2% від 992,4 грн. за частково задоволену вимогу майнового характеру та 496,20 грн. за задоволену заяву про забезпечення позову, всього: 2\~314,28 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial