Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-20 00:00:00

Керівник Криворізької\~місцевої прокуратури\~№ 3\~Дніпропетровської області,\~яка змінила\~найменування на\~Криворізьку центральну\~окружну прокуратуру\~Дніпропетровської області 30.12.2020 звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Новопільської (у минулому Широківської) сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області та просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 14.11.2017, укладений між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма імені Мельника», скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 3,8500 га, кадастровий номер 1221888200:04:001:0527, розташованої на території Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, проведену за ТОВ «Агрофірма імені Мельника», зареєстроване на підставі рішення державного реєстратора КП «Криничанське бюро технічної інвентаризації» Прокопович Г.М., № 23447964 від 17.11.2017, з одночасним припиненням речових прав ТОВ «Агрофірма імені Мельника» на вказану земельну ділянку; витребувати з незаконного володіння та користування ТОВ «Агрофірма імені Мельника» вказану земельну ділянку на користь держави в особі Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, а також вирішити питання про розподіл судових витрат. Прокурором 12.08.2021 подано заяву про зміну підстави позову та клопотання про виключення з кола відповідачів [PERSON] , залучення останньої до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, які ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 10.09.2021 задоволено (т.2 а.с.180-181). Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 10.09.2021 закрито провадження в справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України (т.2 а.с.183-185). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13.12.2021 зазначену ухвалу скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження судового розгляду (т.2 а.с.248-250). До Криворізького районного суду Дніпропетровської області цивільна справа надійшла 29.12.2021 у провадження судді цього ж суду [PERSON] та після задоволення заяви про самовідвід останньої, шляхом повторного автоматизованого розподілу, справу передано для розгляду судді Суботіній С.А., якою її прийнято до провадження, згідно з ухвалою від 04.01.2022 (т.2 а.с.256-258, т.3 а.с.1-2). Ухвалою суду від 18.04.2022 залучено до участі в справі як співвідповідача [PERSON] (т.3 а.с.152-153). Ухвалою суду від 12.05.2022 підготовче провадження в цивільній справі закрито та призначено судове засідання для розгляду по суті (т.3 а.с.171-172). Прокурором, в обґрунтування позовних вимог, з урахуванням зміни підстави позову, зазначено, що на ім`я [PERSON] , на підставі розпорядження Криворізької районної державної адміністрації від 12.06.1997 за № 376, у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 0485, зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДП № 037985 від 05.04.1999, який передано вищевказаним рішенням у колективну власність КСП ім. Мічуріна, розміром 3,91 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). [PERSON] [INFO] померла. Отже, [PERSON] право на земельну частку (пай) за життя не набула та воно не увійшло до складу спадщини, оскільки на момент винесення розпорядження Криворізькою районною державною адміністрацією від 12.06.1997 за № 376, її не було серед живих та у зв`язку з її смертю припинилося членство у КСП імені Мічуріна. [PERSON] за життя була включена до списку членів КСП ім. Мічуріна, однак сертифікат на право на земельну частку (пай) не отримала. 23.01.2017 у Шосту Криворізьку державну нотаріальну контору з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , звернувся [PERSON] , який надав свідоцтво про смерть [PERSON] , у якому датою смерті останньої зазначено 11.07.2000 та довідку Широківської сільської ради від 09.12.2016 № 1523 про те, що [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , до дня своєї смерті - [INFO] та разом з нею на день смерті був зареєстрований її син, - [PERSON] . Окрім того, [PERSON] надав повторне свідоцтво про народження серії [NUMBER] на його ім`я, у якому батьками останнього зазначені [PERSON] та [PERSON] . На підставі наданих, 13.02.2017 документів державним нотаріусом Шостої Криворізької державної нотаріальної контори Деркач Я.В. [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з земельної частки (паю) розміром 3,91 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована у КСП ім. Мічуріна на території с. Широке Криворізького району Дніпропетровської області, яка належала [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 037985. Після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, [PERSON] зареєстрував своє право власності на сформовану земельну ділянку площею 3,8500 га, кадастровий номер 1221888200:04:001:0527, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Широківської сільської ради та 14.11.2017 між [PERSON] і ТОВ «Агрофірма імені Мельника» укладено договір оренди вказаної земельної ділянки. Однак, за результатами перевірки спадкової справи № 18/2017, державним нотаріусом установлено відсутність родинних зв`язків між [PERSON] та [PERSON] , а також те, що остання до дня своєї смерті була зареєстрована одна за іншою адресою та є іншою дата смерті [PERSON] . На підставі акта Шостої криворізької державної нотаріальної контори від 04.10.2018 скасовано нотаріальну дію, а саме видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, про що винесено наказ про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, а у спадковому реєстрі за № 18/2017 визнано недійсним запис про видачу свідоцтва про право на спадщину. Поряд із цим, 07.03.2019 державним реєстратором КП «Криничанське бюро технічної інвентаризації» прийнято рішення про припинення права власності на вищевказану земельну ділянку. [PERSON] [INFO] помер. Після його смерті з заявою про прийняття спадщини за законом до нотаріальної контори звернулася його донька, [PERSON] . Таким чином, незаконність набуття [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку вказує на відсутність правових підстав нею розпоряджатися, та, як наслідок, на невідповідність укладеного в подальшому договору оренди вимогам ст. ст. 3, 4 Закону України «Про оренду землі», ст. 761 ЦК України, ч. 8 ст. 93 Земельного кодексу України, якими передбачено, що орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Указаний договір від 14.11.2017 укладено між [PERSON] та ТОВ «АГРОФІРМА ІМЕНІ МЕЛЬНИКА» з порушенням вимог законодавства, оскільки його сторонами не був дотриманий встановлений нормами земельного законодавства порядок набуття та реалізації прав на землю. При цьому, спірним договором оренди порушуються інтереси держави в особі Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, яка є правонаступником Широківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, та якій, у силу положень Закону належить право власності на спірну земельну ділянку. Звернення до суду з указаним позовом саме прокурором, відповідає положенням ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 4, ч. 4 ст. 56 ЦПК України. Прокуратурою неодноразово скеровувалися звернення до, ще на той час, Широківської сільської ради з питання необхідності звернення до суду за захистом інтересів держави щодо визнання недійсним оспорюваного договору оренди земельної ділянки. Однак, упродовж розумного часу відповідні заходи не вживалися, у зв`язку з чим, беручи до уваги давність порушеного права, прокурор звернувся до суду з указаним позовом, про що не заперечувала Новопільська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області, яка є правонаступником Широківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області. Представник позивача Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні (т.4 а.с.29). Представник відповідача «Агрофірма імені Мельника» Рисін О.О. позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Надавши суду\~31.05.2022\~та 11.07.2022\~письмові пояснення\~вказував,\~що докази, надані позивачем на підтвердження позовних вимог, не можуть вважатися належними, допустимими, достовірними та достатніми, у розумінні положень ст.ст. 77-80 ЦПК України. Зазначав, що відповідно до наказу Шостої Криворізької державної нотаріальної контори «Про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину» від 04.10.2018 та акта про скасування нотаріальної дії від 04.10.2018, свідоцтво про право на спадщину від 13.02.2017 № 1-161 скасовано тим же державним нотаріусом, який його видав, а право власності скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.03.2019. Тобто, на момент укладання спірного Договору оренди земельної ділянки від 14.11.2017 право власності на спірну земельну ділянку було зареєстровано за [PERSON] і в судовому порядку не скасовано з моменту його реєстрації, а свідоцтво про право на спадщину від 13.02.2017 № 1-161 також не визнане в судовому порядку недійсним з моменту його видачі. Отже, до скасування права власності на спірну земельну ділянку, [PERSON] мав право розпоряджатися нею і, у тому числі, укласти спірний Договір оренди. Також представник відповідача зазначає, що ні ст. 51 Закону України «Про нотаріат», ні будь-яка інша норма діючого законодавства України не передбачають право нотаріуса на скасування нотаріальної дії видачі свідоцтва про праву на спадщину, відтак, акт та наказ нотаріуса від 04.10.2018 є недопустимими доказами. Зауважував, що в спадковій справі 18/2017 є дві заяви [PERSON] , а саме від 23.01.2017 де назначено, що [PERSON] 1914 року народження i померла [INFO] та від 13.02.2017, де назначено, що [PERSON] 1910 року народження i померла [INFO] . Отже, на момент видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] , державному нотаріусу вже було відомо про різні дати народження та смерті [PERSON] , однак державний нотаріус змінила свою позицію майже через 1,5 роки після видачі вищезазначеного свідоцтва про право на спадщину. При цьому, хоча в матеріалах справи і є повідомлення з Єдиного реєстру досудових розслідувань про здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12018040230001779 від 20.09.2018 за ч. 1 ст. 358 КК України, однак вирок чи будь-яке інше рішення суду, яке б набрало законної сили і яким були б встановлені факти підроблення свідоцтва про смерть [PERSON] від 11.07.2000 серія [NUMBER] чи свідоцтва про народження [PERSON] від 02.03.2016 серія [NUMBER] , відсутні. Дані обставини свідчать про те, що прокурором не доведено належними доказами факт відсутності у [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку на момент укладання спірного договору оренди. Також вважав, що прокурором не надано достовірних доказів, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] та [PERSON] , 1914 року народження, яка померла [INFO] , це одна і та ж людина, і що саме вона була чи не була матір`ю [PERSON] . Указував про відсутність у матеріалах справи достатніх доказів про те, що позивач, Новопільська сільська рада, був законним власником земельної ділянки станом на 14.11.2017, тобто на момент укладання спірного договору оренди земельної ділянки і що право позивача було порушено під час укладання спірного договору оренди та він має право дану земельну ділянку витребувати. Відповідно, Новопільська сільська рада є неналежним позивачем у справі, що є підставою для прийняття рішення про відмову в задоволенні позовних вимог прокурора у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні пояснювала, що [PERSON] позовні вимоги не визнає. Зазначала, що [PERSON] є зятем, а не сином [PERSON] і спадщину він не прийняв. Нотаріальна дія - видача свідоцтва про право на спадщину від 13.02.2017 № 1-161 скасована нотаріусом, однак рішенням суду свідоцтво про право на спадщину та сертифікат про право на земельну частку (пай) недійсним не визнавалися. У задоволенні позову просила відмовити у повному обсязі, як необґрунтованого та безпідставного. Представники третіх осіб: Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Шостої криворізької державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) до суду не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за відсутності представників (т.3 а.с.77-78,96-97,118-119,122,137,167-166,196-197,219,222, т.4 а.с.14-15,17,28). Третя особа: КП «Криничанське бюро технічної інвентаризації» участі представника у судовому засіданні не забезпечило, про розгляд справи повідомлялися належним чином. Причини неявки представника до суду не повідомлено, заяв та клопотань по суті справи, у тому числі про відкладення розгляду справи з поважних причин, а також пояснень по суті позову не подано (т.3 а.с.9,90,109,131,160,182,216, т. 4 а.с.9,26). Суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників, які не з`явилися, що не суперечить вимогам ч. 1 ст. 223 ЦПК України. Вислухавши прокурора, представника відповідача ТОВ «Агрофірма ім. Мельника» Рисіна О.О., представника відповідача [PERSON] [PERSON] , дослідивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам у їх сукупності, суд приходить до висновку про наступне. Судом встановлено, що до Шостої криворізької державної нотаріальної контори 23.01.2017 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , звернувся [PERSON] , який надав до нотаріальної контори, серед інших, наступні документи: - заяву до Шостої криворізької державної нотаріальної контори від 23.01.2017 про прийняття після смерті матері, [PERSON] , 1914 року народження, померлої [INFO] , спадщини за законом на підставі ст. ст. 529, 549 ЦК УССР, за фактом володіння спадковим майном, а саме, сертифікатом серії ДП № 037985, виданого 05.04.1999 (т.3 а.с.232); - свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів громадського стану Жовтневого РВК м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.07.2000, відповідно до якого [PERSON] померла [INFO] , у віці 86 років в м. Кривий Ріг Жовтневого району Дніпропетровської області, про що в Книзі реєстрації актів про смерть 11.07.2000 зроблено запис за № 1278 (т.3 а.с.233); - свідоцтво про народження, видане повторно, серії [NUMBER] від 15.07.1936, з якого слідує, що він, [PERSON] , народився [INFO] у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, батьками якого записані: батько [PERSON] , матір [PERSON] , про що 15.07.1936 складено відповідний актовий запис № 375 (т.3 а.с.237 зворот); - довідку, видану Широківською сільською радою 09.12.2016 № 1523, згідно з якою [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] до дня своєї смерті, тобто до [INFO] та разом з нею на день смерті був зареєстрований син [PERSON] , [INFO] . Заповіт від імені [PERSON] у виконкомі Широківської сільської ради не посвідчувався (т.3 а.с.233 зворот); - сертифікат серії ДП № 037985 на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП ім. Мічуріна, розміром 3,91 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), складений на ім`я [PERSON] , на підставі рішення Криворізької районної державної адміністрації від 12.06.1997 № 376, який не містить підпису голови Криворізької РДА та дати його видачі (т.3 а.с.238); - заяву до Шостої криворізької державної нотаріальної від 13.02.2017 про видачу на його, [PERSON] ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом, яка складається з земельної частки (паю) розміром 3,91 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташованої у КСП ім. Мічуріна на території с. Широке Криворізького району Дніпропетровської області, яке він прийняв за законом на підставі ст. 529 ЦК УССР, за фактом володіння спадковим майном, після смерті матері, [PERSON] , 1910 року народження, померлої [INFO] (т.3 а.с.239). На підставі наданих документів 13.02.2017 державним нотаріусом Шостої криворізької державної нотаріальної контори Деркач Я.В., видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] на зазначену земельну частку (пай) розміром 3,91 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташованої у КСП ім. Мічуріна на території с. Широке Криворізького району Дніпропетровської області, яка належала померлій [INFO] [PERSON] , на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ДП № 037985, виданого головою Криворізької районної державної адміністрації 05.04.1999, на підставі рішення Криворізької райдержадміністрації від 12.06.1997 № 376, зареєстрованого 05.04.1999 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 0485. Вартість спадкового майна становила 17410,00 грн (т.3 а.с.240 зворот). У той же час, згідно з наказу від 04.10.2018 № 18/01-04, завідуючою Шостої криворізької державної нотаріальної контори Деркач Я.В. проведено перевірку спадкової справи № 18/2017 заведеної 23.01.2017 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , щодо відповідності законодавству вчиненої нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину (т.3 а.с.242). За результатами проведеної перевірки нотаріусом установлено, що: -згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] (т.3 а.с.242-243); -відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] , останній народився [INFO] та батьками останнього записані: батько - [PERSON] та матір [PERSON] ; -як слідує з довідки Широківської сільської ради від 04.10.2018 № 934, [PERSON] дійсно була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , до дня своєї смерті, - [INFO] . Разом з нею на день смерті ніхто не був зареєстрований, заповіти Широківською сільської радою не посвідчувалися (т.3 а.с.245, зворот). Отже, встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , а не [INFO] , до дня смерті остання була зареєстрована одна за адресою: [ADDRESS] , родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] не підтверджено. Відповідно до ст. 51 Закону України «Про нотаріат», глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, у разі виявлення нотаріусом, що ним допущено помилку при вчиненні нотаріальної дії або що вчинена нотаріальна дія не відповідає законодавству, нотаріус зобов`язаний повідомити про це сторони (осіб), стосовно яких вчинено нотаріальну дію, для вжиття заходів щодо скасування зазначеної нотаріальної дії відповідно до законодавства. Статтею 52 Закону України «Про нотаріат», главою 11 вище зазначеного порядку визначено, що кожній нотаріальній дії присвоюється окремий реєстровий номер. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, позначається на документах, що видаються нотаріусом, чи в посвідчувальних написах. Нотаріальна дія вважається вчиненою з моменту внесення про це запису до реєстру для реєстрації нотаріальних дій. Запис у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій є доказом вчинення нотаріальної дії. Як слідує зі змісту акта від 04.10.2018, за результатами проведеної перевірки прийнято рішення, про скасування вчиненої нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 13.02.2017 державним нотаріусом Шостої криворізької державної нотаріальної контори Деркач Я.В. за реєстровим номером 1-161 (т.3 а.с.247), про що видано наказ від 04.10.2018 № 19/01-04. Також, на підставі цього ж наказу вилучено внесені записи з електронних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України щодо виданого свідоцтва про право на спадщину по спадковій справі № 18/2017 (т.3 а.с.247 зворот). У порядку ст. 51 Закону України «Про нотаріат», про скасування нотаріальної дії нотаріус повідомив [PERSON] (т.1 а.с.248 зворот), Криворізьку райдержадміністрацію (т.3 а.с.249 зворот). Окрім того, завідувач Шостої криворізької державної нотаріальної контори Деркач Я.В. 04.10.2018 звернулася до керівника Криворізької місцевої прокуратури № 3 з заявою про вчинення злочину, передбаченого ст. 358 КК України, відомості про що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018040230001779 від 20.09.2018 та здійснюється досудове розслідування, яке станом на день розгляду даної цивільної справи не завершено (т.1 а.с.33-34, т.3 а.с.249-250). Отже, спадщина після смерті [PERSON] відкрилася 1996 року, тобто, до набрання чинності ЦК України з 01.01.2004, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, а саме ЦК УРСР. Водночас, як встановлено у судовому засіданні на підставі досліджених письмових матеріалів, [PERSON] на момент винесення розпорядження Криворізькою районною державною адміністрацією від 12.06.1997 № 376, померла. Таким чином, її членство у КСП імені Мічуріна, у зв`язку зі смертю, припинилося до прийняття рішення Криворізької РДА про затвердження розрахунків земельного паю комісією по паюванню КСП ім. Мічуріна та видачі сертифікатів на право на земельну частку (пай). Окрім того, вищевказаний сертифікат на право на земельну частку (пай) [PERSON] не отримано, про що свідчить відсутність її підпису у Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) КСП ім. Мічуріна (т.2 а.с.8). Сама по собі видача сертифікату після смерті не може бути підставою для виключення із спадкової маси, оскільки сертифікат є лише документом, що підтверджує належність, однак, права виникають з моменту прийняття рішення (постанова ВС від 15.04.2020, справа № 178/982/18) У той же час, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 599/1833/15-ц, право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів колективного сільськогосподарського підприємства до відповідних списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнень і затвердження списків, а з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділ X «Перехідні положення» ЗК України). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 визначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. За змістом ст.ст. 22, 23 ЗК України (у редакції, чинній на час існування відповідних правовідносин) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Відповідно до ч. 2 ст. 9 ЦК УРСР 1963 року (чинного на час існування відповідних правовідносин) правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється зі смертю. Згідно зі ст. 525 УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений у статті цього Кодексу 21 цього Кодексу. Отже, [PERSON] , у зв`язку зі смертю, не отримала сертифікат про право на земельну частку (пай), а оскільки остання померла раніше дати видачі державного акта на право колективної власності на землю КСП ім. Мічуріна, у неї не виникло право на земельну частку (пай) у землях КСП ім. Мічуріна, яке, відповідно, не могло увійти до складу спадщини. Пунктом 21 Перехідних положень Земельного кодексу України визначено, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності. Разом з тим, на підставі заяви [PERSON] від 28.08.2017 (т.1 а.с.61), ще до скасування 04.10.2018 нотаріальної дії, - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно з розпорядження голови районної державної адміністрації від 25.09.2017 № Р-476/0/56-17, затверджено технічну документацію з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки (паю) в натурі (на місцевості) та передано її у власність [PERSON] , площею 3,8500 га, кадастровий номер 1221888200:04:001:0527, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Широківської сільської ради. На підставі вказаного розпорядження, за [PERSON] 23.10.2017, згідно з рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень, індексний номер 37790460 від 26.10.2017, зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 3,85 га, кадастровий номер 1221888200:04:001:0527, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Широківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (т.1 а.с.92-94). При цьому, як слідує з відповіді голови сільської ради на запит прокурора стосовно зменшення площі земельної ділянки з 3,91 га до 3,8500 га, що згідно з Указу Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 № 720, поділ земель колективної власності на частки проводився виходячи з загальної вартості всіх угідь та ділився порівну між всіма учасниками КСП, незалежно від їх трудової участі у підприємстві. Тобто, поділ земель відбувався за їх вартістю, оскільки саме по вартості, а не по площі всі ділянки мали бути однаковими. Виділяючи в натурі земельні паї їх власникам, на ріллі кращої якості, що мають більшу вартість за 1 га, земельні ділянки будуть мати меншу площу, ніж ті, що виділяються на менш родючих ґрунтах, вартість яких за 1 га менша. Однак, у підсумку, земельні ділянки меншої площі вартісно дорівнюють земельним ділянкам більшої площі, але гіршої якості. Площа земельної ділянки, що передбачена для передачі у власність власнику сертифіката на право на земельну частку (пай), визначена згідно зі схемою поділу земель колективної власності колишнього КСП ім. Мічуріна на земельні частки (пай) загальної площі 3,8500 га, що графічно зображено на кадастровому плані земельних ділянок (т.1 а.с.82). Між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма імені Мельника» 14.11.2017 укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,85 га, кадастровий номер 1221888200:04:001:0527(т.1 а.с.72-75,92-94). Відповідно до вищевказаного договору оренди, останній укладено між власником земельної ділянки, [PERSON] (орендодавець) та ТОВ «АГРОФІРМА ІМЕНІ МЕЛЬНИКА» (орендарем). Статтею 17 Закону України «Про оренду землі» визначено, що об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Як передбачено п. п. 19, 41 вказаного договору оренди (т.1 а.с.72-75), передача земельної ділянки за Договором вважається переданою «Орендодавцем» «Орендареві» з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Відповідно договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 3,85 га з кадастровим номером 1221888200:04:001:0527, у строкове платне володіння та користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Широківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області строком на 49 років (т. 1 а.с.72). На теперішній час указаний договір оренди є чинним, про що свідчить запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про зареєстроване право оренди спірної земельної ділянки за ТОВ «АГРОФІРМА ІМЕНІ МЕЛЬНИКА» (т.1 а.с.92-96). Поряд із цим, 28.02.2019 державним реєстратором КП «Криничанське бюро технічної інвентаризації» до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про припинення права власності [PERSON] , на підставі акта про скасування нотаріальної дії від 04.10.2018, наказу від 04.10.2018 № 19/01-04 Шостої криворізької державної нотаріальної контори та листа Криворізької місцевої прокуратури № 3 від 21.02.2019 № 76-1184 (т.1 а.с.93). При цьому, суд не бере до уваги посилання представників відповідачів про вчинення державним нотаріусом Шостої Криворізької державної нотаріальної контори та реєстратора КП «Криничанське бюро технічної інвентаризації» дій, а саме, скасування нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину та припинення права власності, відповідно, з перевищенням їх повноважень, оскільки такі дії ніким не оскаржувалися та, відповідно, неправомірними, зокрема, у судовому порядку, не визнавалися. Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України. Приписами ч. ч. 1-3 ст. 203 ЦК України встановлені вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: його зміст не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Зміст правочину складають його істотні умови. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі», істотною умовою договору оренди землі, серед іншого, є умова щодо об`єкта оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки). Аналогічна норма міститься в ст. 760 ЦК України. Як передбачено ст. 3 Закону України «Про оренду землі», ст. 761 ЦК України, ч. 8 ст. 93 Земельного кодексу України, об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про оренду землі», орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Умову щодо об`єкта спірного договору оренди, у даному випадку земельної ділянки з кадастровим номером 1221888200:04:001:0527, не додержано належним чином, оскільки не відповідає дійсності фактична приналежність предмету договору в момент його укладання, а саме [PERSON] не мав права розпоряджатися вищевказаною земельною ділянкою, про що свідчить запис в спадковому реєстрі Шостої криворізької державної нотаріальної контори про скасування нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, на яку останній незаконно набув право власності, яке в подальшому припинено. Відповідно до ст. ст. 316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. ст. 319, 321 ЦК України, право володіння, користування, розпорядження своїм майном на власний розсуд, право вчиняти будь-які дії щодо свого майна має лише його власник. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Договір оренди землі є укладеним з моменту його державної реєстрації, а отже - оспорюваним й витребування спірної земельної ділянки з чужого незаконного володіння можливо за умови визнання цього договору оренди землі недійсним відповідно до вимог, встановлених ст. 210, ст. 640 ЦК України, ст. 125 ЗК України. Згідно з відомостей, які містяться в державному реєстрі актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 18.12.2020 та копії свідоцтва про смерть від 30.11.2018, [PERSON] [INFO] помер (т. 1 а.с.111,131). Після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини звернулася донька останнього, відповідач у справі [PERSON] (т.1 а.с.127,130,133,134,135). Як визначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, у тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Таким чином, незаконність набуття [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку, вказує на невідповідність укладеного в подальшому договору оренди вимогам ст. 3, 4 Закону України «Про оренду землі», ст. 761 ЦК України, ч. 8 ст. 93 Земельного кодексу України, якими передбачено, що орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. При цьому, спірним договором оренди порушуються інтереси держави в особі Новопільської (у минулому Широківської) сільської ради, якій у силу положень Закону належить право власності на спірну земельну ділянку. Враховуючи викладене, вищевказаний договір оренди спірної земельної ділянки є недійсним, оскільки суперечить вимогам ст. ст. 203, 215 ЦК України. Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації цих прав. Згідно з абз. 3 ч. 13 ст. 79-1 Земельного кодексу України, земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі: скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. За приписами ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому «а» п.\~2\~ч.\~6\~ст.\~37\~цього Закону)\~проводить державну\~реєстрацію припинення\~речових прав\~відповідно до\~цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Беручи до уваги вказані норми законодавства, обставини справи, суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги прокурора щодо скасування державної реєстрації права оренди вказаної земельної ділянки з кадастровим номером 1221888200:04:001:0527, з одночасним припиненням речових прав ТОВ «Агрофірма імені Мельника» на вказану земельну ділянку. Статтею 152 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки·або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Згідно зі ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5, спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов`язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК. Відповідно до п. 19 цієї ж постанови, застосовуючи положення ст. 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК. Згідно з роз`ясненнями, що викладені у п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9, реституція, як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК), застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. З огляду на те, що [PERSON] незаконно набув право власності на спірну земельну ділянку, остання не мав права нею розпоряджатися. Окрім того, відповідно до ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права та право - користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно зі ст. 17 Закону України «Про оренду землі», об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи, що 17.11.2017 проведено державну реєстрацію укладання договору оренди, з цього моменту земельна ділянка вважається переданою в користування ТОВ «Агрофірма імені Мельника». Статтею 152 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України права володіння, користування та розпорядження своїм майном належать власникові. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. За приписами п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 1212 ЦК України, положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння. Статтею 1213 ЦК України визначено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (такий висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18). Користування ТОВ «Агрофірма імені Мельника» земельною ділянкою на підставі договору оренди від 14.11.2017, укладеного з [PERSON] , не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а отже, є безпідставним, у зв`язку з чим, з урахуванням ст. ст. 1212, 1213 ЦК України, воно повинно повернути спірну землю державі в особі Новопільської сільської ради. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про незаконність набуття [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку та безпідставність укладення у подальшому договору оренди земельної ділянки, попри волю її власника, у зв`язку з чим, договір оренди земельної ділянки від 14.11.2017, укладений між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма імені Мельника», підлягає визнанню недійсним, а державна реєстрація КП «Криничанське бюро технічної інвентаризації» за номером 23447964 від 17.11.2017 права (в державному реєстрі прав) оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 3,85 га, кадастровий номер 1221888200:04:001:0527, розташованої на території Широківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області на підставі договору оренди земельної ділянки від 14.11.2017 укладеного між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма імені Мельника» - підлягає скасуванню, з одночасним припиненням речового права ТОВ «Агрофірма імені Мельника» на вказану земельну ділянку. Водночас, не визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.02.2017 № 1-161 на ім`я [PERSON] у судовому порядку та не скасування розпорядження голови Криворізької районної державної адміністрації від 25.09.2017 № Р-476/0/56-17 про затвердження технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки (паю) в натурі (на місцевості) та передання її у власність [PERSON] , площею 3,8500 га, кадастровий номер 1221888200:04:001:0527, не створює правових наслідків, оскільки, як встановлено у судовому засіданні сукупністю зібраних доказів, спірна земельна ділянка вибула з володіння власника поза його волею. Таким чином, у зв`язку з незаконністю набуття права користування земельною ділянкою, суд приходить до висновку про необхідність витребування останньої з незаконного володіння та користування товариства «Агрофірма імені Мельника» на користь держави в особі Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, яка є правонаступником Широківської сільської ради Криворізького району. Щодо представництва прокурором Новопільської сільської ради, слід зазначити наступне. На підтвердження обґрунтування наявності підстав представництва, керівник Криворізької місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області Нині Криворізька центральна окружна прокуратура) у позовній заяві зазначив про те, що порушення інтересів держави, у даному випадку, полягає у вибутті з володіння та користування держави земельної ділянки сільськогосподарського призначення за відсутності волі її власника - територіальної громади Широківської сільської ради (нині Новопільська сільська рада). Широківська сільська рада, не здійснила заходів, спрямованих на захист державних інтересів, зокрема, щодо визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 14.11.2017, наявність якого позбавляє Широківську сільську раду набути за територіальною громадою право власності на спірну земельну ділянку, та в подальшому ефективно та виключно в інтересах територіальної громади розпорядитися вказаним майном, чим завдається шкода державі. Встановивши факт неправомірного набуття речового права на спірну земельну ділянку, прокурором, у порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», спрямовувалися листи на адресу Широківської сільської ради щодо необхідності вжиття заходів цивільно-правового характеру, з метою захисту державних інтересів. Разом з тим, з відповідей Широківської сільської ради вбачається, що заходи цивільно-правового характеру ними не вживались та не плануються вживатися (т.1 а.с.83-91,136). Про наявність відповідних порушень Широківській сільській раді було відомо ще під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження за №12018040230001779 від 20.09.2018 за фактом підробки свідоцтв про право на спадщину на земельні частки (паї), розташованих на території Широківської сільської ради, однак будь-яких дій, упродовж більш ніж двох років, щодо з`ясування обставин справи та захисту порушених прав і інтересів, сільською радою не вживалося. Судом встановлено, що листом від 24.12.2022 (т.1 а.с.136) прокурором поінформовано Новопільську сільську раду, як правонаступника Широківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (т.1 а.с.103-106) про звернення прокуратури з позовом в інтересах держави про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 14.11.2017, скасування запису про реєстрацію речового права (оренди земельної ділянки), та витребування земельної ділянки. Вказане повідомлення сільською радою не оскаржувалося, будь-які заперечення щодо нього не надходили. Таким чином уповноваженим суб`єктом на виконання функцій держави щодо захисту її інтересів, Широківською сільською радою (нині Новопільською сільської радою), не вжито та не планувалося вжиття заходів, спрямованих на визнання недійним договору оренди, скасування його державної реєстрації та витребування земельної ділянки. Тобто, вказаною сільською радою не здійснювався захист держави у спірних правовідносинах. Причини, які б перешкоджали захисту інтересів держави належним суб`єктом, відсутні. Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відношенні законності при вирішення питання щодо повернення земельної ділянки особою, яка набула її з порушенням, та його метою є захист інтересів держави. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про достатність визначених положеннями ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ч. ч. 3, 4 ст. 56 ЦПК України підстав, які в даному випадку доводять право прокурора на звернення з даним позовом до суду. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи задоволення позовних вимог, розмір понесених позивачем судових витрат, пов`язаних з розглядом справи,

Outcome: approved