Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що 05 лютого 1994 року він зареєстрував шлюб із [PERSON] . Шлюб було зареєстровано відділом ЗАГС Любарського району. Після реєстрації дружині було присвоєно його прізвище. В період спільного проживання у нас народилися діти: - донька [PERSON] , [INFO] , - син [PERSON] , [INFO] , - син [PERSON] , [INFO] , які на цей час досягли повноліття і є самостійними, а також нині неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] . Надалі вони з відповідачкою не можуть проживати разом і підтримувати подружні відносини. Причиною фактичного розпаду сім`ї і звернення до суду послужила виявлена несумісність їх поглядів на різні сторони подружнього життя. За будь-яких, навіть, дрібних побутових причин, між ними часто виникають непорозуміння і суперечки із взаємними образами, які призвели на цей час до стійкої обопільної неприязні, яка посилюється з кожним днем, а тому подальше спільне проживання стало нестерпним і неприйнятним для позивача. Прийшло розуміння неможливості збереження їхнього шлюбу. Наявність взаємних непримиренних протиріч підтверджує також і відповідачка, яка зверталася у поточному році до суду із заявою про видачу обмежувального припису, за змістом якого вимагала заборонити позивачу перебувати разом з нею в одному будинку. Саме тому, позивач просить суд ухвалити рішення про розірвання його шлюбу із [PERSON] . Питання розподілу\~спільного майна\~подружжя буде\~вирішено між\~ними в\~подальшому у\~добровільному порядку. В судовому засіданні позивач свій позов підтримав повністю і просив його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечила проти розірвання шлюбу та вказала, що оскільки їх шлюб скріплений таїнством вінчання, його розірвання неможливе в судовому порядку. Також відповідач вказала, що вони з позивачем спільного господарства не ведуть та не мають спільного бюджету, однак вона за позивача молилась усі двадцять вісім років спільного життя та молиться за нього і надалі. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив та вказав, що оскільки позивач та відповідач спільно проживають, тому шлюбні відносини між ними не припинено. Заслухавши думку учасників процесу, розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 05 лютого 1994 року відділом ЗАГС\~Любарського району Житомирської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище " [PERSON] ", що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис № 4. В період спільного проживання у них народилися діти: - донька [PERSON] , [INFO] , - син [PERSON] , [INFO] , - син [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Такі положення національного законодавства України відповідають статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, тому відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 908,00 грн.

Outcome: approved