Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

04.07.2022 року заявник звернулася із заявою до суду, в якій просить ухвалити додаткове рішення про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0169 га (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: будинок [ADDRESS] з кадастровим номером цієї земельної ділянки 1824210100:01:002:0016. Мотивуючи тим, що рішенням Овруцького районного суду від 04.05.2005 року її позов до [PERSON] задоволено. Однією з вимог позову було визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0169 га (присадибна ділянка), однак дана вимога чомусь не задоволена, а тому просить суд винести додаткове рішення. Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України\~ розгляд справи проводиться\~ без виклику сторін. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Матеріали справи свідчать, що рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 04.05.2005 року у складі головуючого судді Невмержицького С.С., визнано договір купівлі-продажу 1/4 частини будинку [ADDRESS] з належною земельною ділянкою від 20 грудня 2004 року між [PERSON] і [PERSON] , який є власником 1/4 частини будинку [ADDRESS] з належною земельною ділянкою, що\~\~ належить йому на праві приватної власності. Визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину будинку [ADDRESS] з належною земельною ділянкою. Суддю [PERSON] відраховано зі штату суддів Овруцького районного суду Житомирської області 7 листопада 2019 року, у зв`язку з виходом у відставку. Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 04.07.2022 року, заяву [PERSON] про винесення додаткового рішення передано на розгляд судді Овруцького районного суду Кулінічу Я.В.. Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що\~ додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах. Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що додаткове рішення у справі може ухвалити лише той суд, що ухвалив основне. Разом з цим, суд враховує позицію Верховного суду викладену у постанові від 24.06.2020 у справі\~ №759/9300/13-ц.\~\~ Верховний суд вказав, що аналіз змісту статті 270 ЦПК України у системному зв`язку з іншими нормами права, дає підстави для висновку, що вказана процесуальна норма не встановлює беззаперечний обов`язок ухвалення додаткового рішення виключно в такому ж складі суду (суддів), що ухвалив рішення, оскільки у цьому разі законодавець використовує формулу «суд, що ухвалив рішення» як суддівська інституція, а не конкретних суддів суду. Крім того, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суд з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року). Процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року). При цьому, відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення як у правотворчу, так і у правозастосовну діяльність. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості та ідеї права. Питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду, містяться у частині першій статті 264 ЦПК України, що міститься у главі 9 розділу III цього Кодексу. Додаткове рішення може бути ухвалено у випадках і за умов, передбачених статтею 270 ЦПК України. Зміст частин першої та другої статті 270 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що головне значення додаткового рішення полягає у забезпеченні повного та всебічного розгляду справи шляхом процесуального виправлення недоліків, допущених судом внаслідок неналежного виконання вимог частини першої статті 264 ЦПК України. Крім того, додаткове рішення шляхом його подальшого виконання спроможне забезпечити реальний захист прав та інтересів позивача, з метою відновлення або захисту яких останній звертався до суду з конкретно визначеними позовними вимогами, які суд за відсутності процесуальних перешкод повинен вирішити по суті. При цьому необхідно ураховувати, що виконання судових рішень є складовою частиною судового розгляду, а також важливим фактором, що забезпечує захист прав і законних інтересів громадян. Обов`язковість виконання судового рішення є одним із основних принципів цивільного судочинства. Процесуальна можливість ухвалення судом додаткового рішення у складі, відмінному від складу суддів, що ухвалив рішення у справі, забезпечена, зокрема, приписами пункту 2.3.47. Положення про автоматизовану систему документообігу суду в редакції, затвердженій рішенням Ради суддів України №25 від 02.04.2015, що дозволяє автоматизований розподіл заяви про ухвалення додаткового рішення у разі відсутності раніше визначеного в судовій справі головуючого судді (судді-доповідача). Крім того, частиною третьою статті 270 ЦПК України встановлено, що додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Таким чином, цивільний процесуальний закон не забороняє визначеним при автоматичному розподілі суддям знайомитись з матеріалами справи, у чому числі з дослідженими при судовому розгляді доказами, прослуховувати записи технічної фіксації судового процесу, уточнювати певні питання у учасників справи, яких у разі необхідності суд може викликати в судове засідання (частина четверта статті 270 ЦПК України). З матеріалів справи видно, що однією із вимог [PERSON] було визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0169 га, на якій розташований житловий будинок (присадибна ділянка). Згідно копії державного акту на право на земельну серії ЖТ №155871, який міститься в матеріалах справи, земельна ділянка площею 0,0169 га кадастровий номер 1824210100:01:002:0016 відведена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.8). Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов,\~ передбачених\~ статтею\~ 220\~ ЦПК (стара редакція);\~ воно не може змінити суті основного рішення або містити\~ в\~ собі\~ висновки\~ про права\~ та\~ обов`язки\~ осіб,\~ які\~ не\~ брали\~ участі\~ у справі,\~ чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, з метою\~ захисту прав та інтересів заявника, суд приходить до висновку про задоволення заяви.

Outcome: approved