Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення процентів за користування грошовими коштами, інфляційних втрат та 3% річних. У позовній заяві представник позивача [PERSON] адвокат Циб С.В прохав суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] проценти за користування грошовими коштами за договором позики від 01 березня 2013 року за період з 30.11.2015 року по 31.12.2021 року в розмірі 42068,70 грн., інфляційні втрати за договором позики від 01.03.2013 року за період з 30.11.2015 року по 31.12.2021 року в розмірі 32328,90 грн., три проценти річних від простроченої суми за договором позики від 01.03.2013 року за період з 30.11.2015 року по 31.12.2021 року в розмірі 9314,14 грн., а вського стягнути 83711,74 грн. У подальшому представник позивача двічі змінював позовні вимоги та з урахуванням уточнених 05 липня 2022 року позовних вимог прохав суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні втрати за договором позики від 01 березня 2013 року за період з 31 грудня 2018 року по 31 травня 2022 року в розмірі 18946,50 грн.; три проценти річних від простроченої суми за договором позикик від 01 березня 2013 року за період з 31 грудня 2018 року по 31 травня 2022 року в розмірі 5227,15 грн., а всього стягнути 24173,65 грн. та судові витрати по справі в розмірі 908,00 грн. та витрати на правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 01 березня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти в сумі 51 000 грн., які останній зобов`язався повернути до кінця 2013 року, тобто до 31 грудня 2013 року. Дані обставини встановленні рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області по справі 186/1438/15-ц та не підлягають доказуванню. 30 листопада 2015 року рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області по справі 186/1438/15-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , суму боргу за договором позики в розмірі 51000,00 грн., проценти за користування грошовим коштами в розмірі 17465,71 грн., інфляційні витрати з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 37001,42 грн., та судовий збір в розмірі 1054,67 грн., а всього стягнуто 106521,80 грн. 26 січня 2016 року державним виконавцем Першотравенського міського відділу юстиції прийнято виконавчий документ від 30.11.2015 року по справі №186/1438/15-ц до виконання та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №49957827. [INFO] [PERSON] помер, про що 03.01.2020 року складено відповідний актовий запис №17, відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Васильківському, Межівському, Покровському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 03.01.2020 року. Ухвалою суду від 24.12.2020 року по справі 186/1438/15-ц було замінено стягувача [PERSON] у виконавчому провадженні №49957827, відкритому на підставі виконавчого листа, виданого Першотравенським міським судом Дніпропетровської області по цивільній справі №186/1438/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики в розмірі 51000,00 грн., процентів за користування грошовим коштами в розмірі 17465,71 грн., інфляційних витрат з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 37001,42 грн., та судового збору в розмірі 1054,67 грн., а всього 106521,80 грн., на правонаступника [PERSON] . 16 січня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько Альоною Анатоліївною, відкрито виконавче провадження щодо виконавчого листа № 186/1438/15-ц виданого 18.12.2015 року Першотравенським міським суд Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу за договором позики в розмірі 51000,00 грн., процентів за користування грошовим коштами в розмірі 17465,71 грн., інфляційних витрат з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 37001,42 грн., та судового збору в розмірі 1054,67 грн., а всього стягнуто 106521,80 грн. Згідно відповіді від 15.09.2021 року приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько Альони Анатоліївни, за виконавчим листом №186/1438/15-ц, за період з 16.01.2021 року з відповідача [PERSON] було стягнуто 16311 грн. 56. коп. Також, за період з 16.09.2021 року по 04.07.2022 року з відповідача [PERSON] було стягнуто за виконавчим листом №186/1438/15-ц наступні суми: 207 грн. 94 коп. - 07 жовтня 2021 року; 1642 грн 40 коп.- 11.10.2021 року; 207 грн. 94 коп. - 12.11.2021 року; 1516 грн. 40 коп. - 23.11.2021 року; 207 грн. 94 коп.- 13.12.2021 року; 1516,40 грн. - 20.12.2021 року; 3032,80 грн. 08.02.2022 року; 237,05 грн. 13.04.2022 року; 237,05 грн. 03.05.2022 року, що сумарно складає 8805 грн. 92 коп. В той же час відповідачем повністю не сплачено суму боргу за договором позики в розмірі 51000,00 грн., та проценти за користування грошовим коштами в розмірі 17465,71 грн., стягнуті рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 30.11.2015 року по справі 186/1438/15-ц. У зв`язку з неповерненням у встановлений строк відповідачем [PERSON] суми боргу, вона у відповідність до ст.625 ЦК України має право на отримання від відповідача інфляційних втрат та 3% річних за період з 31.12.2018 року по 31.05.2022 року в розмірі 24173,65 грн., з яких: 18946,50 грн. інфляційні втрати за договором позики; 5227,15 грн. 3% річних. У судове засідання представник позивача [PERSON] адвокат Циб С.В. не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та прохав суд їх задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] та його представник адвокат Хорошилов І.С. не з`явились, адвокат Хорошилов І.С. надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних визнає в межах строку позовної давності, а позовні вимоги щодо стягнення витрат за правничу допомогу не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини. Як встановлено судом, 01 березня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого, [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти в сумі 51000,00 грн., які останні зобов`язався повернути до 31 грудня 2013 року. У зв`язку з неповерненням позики, 24 вересня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] про стягнення боргу за розпискою з урахуванням встановленого індексу інфляції та процентів за користування грошовими коштами. Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2015 року було частково задоволено позовні вимог [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики в розмірі 51000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень 00 копійок, проценти за користування грошовими коштами в розмірі 17 465 (сімнадцять тисяч чотириста шістдесят п`ять) гривень 71 копійку, інфляційні втрати з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 37 001 (тридцять сім тисяч одна) гривня 42 копійки, та судовий збір в розмірі 1054 (одна тисяча п`ятдесят чотири) гривні 67 копійок, а всього стягнуто 106 521 (сто шість тисяч п`ятсот двадцять одну) гривню 80 копійок. Рішення суду набрало законної сили 11 грудня 2015 року. [INFO] [PERSON] помер. Як встановлено судом, вищезазначене рішення суду від 30 листопада 2015 року боржником [PERSON] у добровільному порядку не виконано. Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2020 року було частково задоволено заяву [PERSON] та [PERSON] про заміну сторони виконавчого провадження та змінено стягувача [PERSON] у виконавчому провадженні №49957827, відкритому на підставі виконавчого листа, виданого Першотравенським міським судом Дніпропетровської області по цивільній справі №186/1438/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики в розмірі 51000 (п`ятдесят одна тисяча) грн. 00 коп., процентів за користування грошовим коштами в розмірі 17465 (сімнадцять тисяч чотириста шістдесят п`ять) грн. 71 коп., інфляційних втрат з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 37001 (тридцять сім тисяч одна) грн. 42 коп., та судового збору в розмірі 1054 (одна тисяча п`ятдесят чотири) грн. 67 коп., а всього 106 521 (сто шість тисяч п`ятсот двадцять одну) грн. 80 коп., на правонаступника [PERSON] . 16 січня 2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько Альоною Анатоліївною було відкрито виконавче провадження №64169357 на підставі виконавчого листа №186/1438/15-ц виданого 18 грудня 2015 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу за договором позики в розмірі 51000 (п`ятдесят одна тисяча) грн. 00 коп., процентів за користування грошовим коштами в розмірі 17465 (сімнадцять тисяч чотириста шістдесят п`ять) грн. 71 коп., інфляційних витрат з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 37001 (тридцять сім тисяч одна) грн. 42 коп., та судового збору в розмірі 1054 (одна тисяча п`ятдесят чотири) грн. 67 коп., а всього 106 521 (сто шість тисяч п`ятсот двадцять одна) грн. 80 коп. Відповідно до листа приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько Альони Анатоліївни від 15 вересня 2021 року №3428, за виконавчим листом №186/1438/15-ц, виданим 18 грудня 2015 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь [PERSON] з моменту відкриття виконавчого провадження, 16 січня 2021 року по 15 вересня 2021 року, виконавцем примусово стягнуто з боржника та перераховано стягувачу 16311,56 грн. Станом на 15 вересня 2021 року залишок нестягнутої заборгованості за виконавчим листом №186/1438/15-ц становить 87410,89 грн. За правилами статей 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК). Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Визначення поняття «зобов`язання» міститься у ч.1 ст.509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Статтею 1046\~ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049\~ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором. Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат на підставі ст.625 ЦК України, за договором позики від 01.03.2013 року, за період з 31.12.2018 року по 31.05.2022 року, суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст.259 ЦК України). Враховуючи, що позивач звернувся до суду 31 грудня 2021 року за стягненням інфляційних втрат та 3% річних за період з 31 грудня 2018 року по 31 травня 2022 року, то суд повинен встановити, чи дотримано строки позовної давності. Позивач просить суд стягнути 18946,50 грн. інфляційних втрат та 5227,15 грн. 3% річних з 31 грудня 2018 року по 31 травня 2022 року. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (686/21962/15-ц) щодо необхідності відступити від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Тобто нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції не є штрафними санкціями, а засобом захисту коштів кредитора від знецінення, оскільки передбачена законом, а не договором. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі №6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц, провадження №14-16цс18. Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі №6-1946цс15, у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі №753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі №461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі №761/43507/16-ц. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі №3-295гс16, за змістом якого грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі. Суд враховує висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах №910/16945/14 та №908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі №918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах №905/2324/17 та №922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі №924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 30.11.2015 року. Отже, наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, яке виникло за рішенням суду та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення. Тому, враховуючи ту обставину, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати грошових коштів, розмір яких визначений рішенням суду, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення, зокрема, у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних на підставі ст.625 ЦК України. Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року № 6-1946цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). 25 серпня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справ № 924/534/19 (ЄДРСРУ № 91142796), № 920/710/19 (ЄДРСРУ № 91142777), від 20 серпня 2020 року у справі № 904/3546/19 (ЄДРСРУ № 91092205) досліджував питання щодо формули розрахунку та порядку нарахування «інфляційних втрат» на суму несвоєчасно сплаченого грошового зобов`язання. При визначенні інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року, і Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України № 265 від 27.07.2007 року. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 1078). Статтею 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення, і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику «дефляція», то це не змінює його правової природи й не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення. У кредитора, згідно з частиною вказаної другою статті ЦК України, є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення (пункт 23 постанови Верховного Суду від 26.06.2020 р. у справі № 905/21/19). Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відступила від висновків касаційного суду в постановах від 21.05.2019 р. у справі № 916/2889/13 та від 14.01.2020 р. у справі № 924/532/19 про можливість розрахунку інфляційних збитків за поточний період без урахування інфляційної складової основного боргу за попередній місяць, оскільки це порушує принципи індексації доходів населення, визначені Законом «Про індексацію грошових доходів населення», Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 та Методикою розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженого наказом Державного комітету статистики України від 27.07.2007 р. № 265, з дотриманням певної математичної послідовності розрахунку, закладеної в цих нормативних актах. 3% річних розраховуються за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Отже, 3% річних розраховуються з урахуванням боргу станом на 31 грудня 2018 року (в рамках строку позовної давності) за період з 31.12.2018 року по 31.12.2019 року 51000,00 грн. х 3% х 366 (днів прострочення) : 365 (днів у році) : 100 = 1534,19 грн.; за період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року 51000,00 грн. х 3% х 366 (днів прострочення) : 365 (днів році) : 100 = 1530,00 грн.; за період з 01.01.2021 року по 31.05.2022 року 51000,00 грн. х 3% х 516 (днів прострочення) : 365 (днів у році) : 100 = 2162,96 грн. Всього: 1534,19 грн. + 1530,00 грн. + 2162,96 грн. = 5227,15 грн. Враховуючи, що суд розглядає справу в рамках заявлених позовних вимог в межах строків позовної давності, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних від простроченої суми за договором позики за період з 31.12.2018 року по 31.05.2022 року в розмірі 5227,14 грн. Розрахунок інфляційних втрат здійснюється за період з 31.12.2018 року по 31.05.2022 року за формулою: ІІС = (ІІ1 : 100) x (ІІ2 : 100) x (ІІ3 : 100) x ... (ІІZ : 100), де: ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період: IIc\~(101,00 : 100)\~x\~(100,50 : 100)\~x\~(100,90 : 100)\~x\~(101,00 : 100)\~x\~(100,70 : 100)\~x\~(99,50 : 100)\~x\~(99,40 : 100)\~x\~(99,70 : 100)\~x\~(100,70 : 100)\~x\~(100,70 : 100)\~x\~(100,10 : 100)\~x\~(99,80 : 100)\~x\~(100,20 : 100)\~x\~(99,70 : 100)\~x\~(100,80 : 100)\~x\~(100,80 : 100)\~x\~(100,30 : 100)\~x\~(100,20 : 100)\~x\~(99,40 : 100)\~x\~(99,80 : 100)\~x\~(100,50 : 100)\~x\~(101,00 : 100)\~x\~(101,30 : 100)\~x\~(100,90 : 100)\~x\~(101,30 : 100)\~x\~(101,00 : 100)\~x\~(101,70 : 100)\~x\~(100,70 : 100)\~x\~(101,30 : 100)\~x\~(100,20 : 100)\~x\~(100,10 : 100)\~x\~(99,80 : 100)\~x\~(101,20 : 100)\~x\~(100,90 : 100)\~x\~(100,80 : 100)\~x\~(100,60 : 100)\~x\~(101,30 : 100)\~x\~(101,60 : 100)\~x\~(104,50 : 100)\~x\~(103,10 : 100)\~x\~(102,70 : 100)\~= 1.36872744. Інфляційне збільшення становить: 51 000,00 x 1.36872744 51 000,00 = 18805,10 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 гривень 00 копійок. Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, про які заявлено представником позивача, суд зазначає наступне. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, представник позивача [PERSON] адвокат Циб С.В. у позовній заяві зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу та в тексті позовної заяви виклав заяву про те, що докази на підтвердження судових витрат на професійну правничу допомогу будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом. Таким чином, у випадку подання стороною справи до суду заяви про надання доказів про витрати, які вона сплатила за професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи, у п`ятиденний строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, суд позбавлений можливості розглядати питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу до закінчення цього строку. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 15 вересня 2020 року №161/7163/20.

Outcome: partial