Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явив до суду позов до відповідача державного реєстратора Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Брусь Ольги Степанівни, у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Брусь О.С. за №62487622 від 22 грудня 2021 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень та зобов`язати державного реєстратора Брусь О.С. вчинити реєстраційні дії щодо реєстрації за ним [PERSON] , права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 182,7 кв.м., житловою площею 52,1 кв.м., що розташоване по [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що в листопаді 2021 року звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг Великогаївської сільської ради Тернопільського району Брусь О.С. із письмовою заявою щодо реєстрації за ним права власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Однак, рішенням державного реєстратора Брусь О.С. від 27 грудня 2021 року №62487522 йому відмовлено у реєстрації права власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Так, позивач стверджує, що відмовляючи йому у реєстрації права власності, державний реєстратор виходила з того, що на його майно накладений арешт, а також, що в РПВН зареєстровано два будинковолодіння по [ADDRESS] . Вказане рішення державного реєстратора позивач вважає неправомірним. Зокрема вказує, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за його колишньою дружною [PERSON] , зареєстровано право власності на будинковолодіння, з часткою власності 1/1, загальною площею 182,7 кв.м., житловою площею 52,1 кв.м., що розташоване по [ADDRESS] , а також будиноковолодіння [PERSON] , з часткою власності 1/1, загальною площею - 111,5 кв.м. житловою площею - 61,0 кв. м. 09 червня 2020 року Тернопільський міськрайонний суд постановив рішення яким визнав за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 182,7 кв.м., житловою площею 52,1 кв.м., що розташоване по [ADDRESS] . При цьому, позивач зазначає, що будь-які відомості з єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна відсутні. Арешту на будиноковолодіння по [ADDRESS] не накладено. Також, позивач зазначає, що частиною 4 статті 334 ЦК України передбачено, що « права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону». Відтак, майно ще потрібно зареєструвати щоб на нього накласти арешт. Разом з тим, за приписами ч. 2. ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що рішення про відмову у державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття. А підстави, на які посилається державний реєстратор до цього переліку не входять, що порушує припис передбачений ч.5. ст. 24 Закону. Крім того, цей Закон, зокрема п. 2. ст. 26 передбачає, що у разі допущення технічної помилки (граматичної, арифметичної чи іншої помилки) під час внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав державний реєстратор самостійно виправляє таку помилку. Відтак, позивач вважає, що якщо державний реєстратор виявив технічну помилку у Державному реєстрі прав, зокрема, при державній реєстрації права власності на зазначене майно по [ADDRESS] , яке було зареєстровано на дружину [PERSON] , то вона, у відповідності до цього Закону повинна самостійно її виправити, що не було зроблено. За вказаних обставин позивач вважає, що рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Великогаївської сільської ради, Тернопільського району, Тернопільської області Брусь Ольги Степанівни про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №62487622 від 22 грудня 2021 року є протиправним та таким, що порушує його права та інтереси, з цих підстав просив позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 січня 2022 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. 07 лютого 2022 року від Великогаївської сільської ради в особі державного реєстратора надійшов до суду відзив на позов, у якому заперечують проти позовних вимог. В обґрунтування своїх доводів відповідач покликається на те, що при розгляді заяви про реєстрацію за [PERSON] права власності на 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS] , державним реєстратором встановлено наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями до 2013 року в реєстрі прав власності на нерухоме майно, зокрема встановлено наявний арешт на все нерухоме майно за № 37093392 від 30 червня 2020 року за [PERSON] , [NUMBER] ; у РПВН зареєстровано два домоволодіння: за реєстраційний номером 21905588 від 28 січня 2008 року за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] на підставі рішення суду №2-5957/2007 від 23 жовтня 2007 року, та за реєстраційним номером 36768530 від 29 травня 2012 року за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] . За вказаних обставин просять відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 21 лютого 2022 року представник позивача [PERSON] адвокат Данилюк О.Є. подав до суду відповідь на відзив, який приєднаний до матеріалів даної цивільної справи. Зміст поданої відповіді на відзив ідентичний змісту позовної заяви. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 квітня 2022 року закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак його представник адвокат Данилюк О.Є. подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач - державний реєстратора Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Брусь О.С. у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, заяв про розгляд справи за її відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подавала. Судом установлено: Згідно Витягу про державну реєстрацію прав №34310460, виданого 29 травня 2012 року Тернопільським госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, домоволодіння по [ADDRESS] зареєстровано на праві приватної власності за [PERSON] , розмір частки у праві власності 1/1. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 червня 2020 року, ухваленим у цивільній справі №607/26907/19 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку в порядку поділу майна подружжя та визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . На підставі вказаного рішення суду, представник за довіреністю [PERSON] - [PERSON] звернулася із письмовою заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно Великогаївської сільської ради Брусь О.С. про реєстрацію за [PERSON] права власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] . Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Брусь Ольги Степанівни від 22 грудня 2021 року за №62487622 відмовлено у державній реєстрації права власності на 1/2 частку житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] за [PERSON] . Як убачається із даного рішення державного реєстратора, підставою для відмови у реєстрації права власності за позивачем на Ѕ частку будинковолодіння зазначено наявність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями до 2013 року в реєстрі прав власності на нерухоме майно, зокрема встановлено наявний арешт на все нерухоме майно за № 37093392 від 30 червня 2020 року за [PERSON] , [NUMBER] ; у РПВН зареєстровано два домоволодіння: за реєстраційний номером 21905588 від 28 січня 2008 року за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] на підставі рішення суду №2-5957/2007 від 23 жовтня 2007 року, та за реєстраційним номером 36768530 від 29 травня 2012 року за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] . Згідно пунктів 1, 2 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав. Відповідно до пункту 1, 2 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають, зокрема: право власності; речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; право довірчої власності; інші речові права відповідно до закону. Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» організаційну систему державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України та його територіальні органи; суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; державні реєстратори прав на нерухоме майно. Частиною першою статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Відповідно до статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Пунктом 14 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. При цьому, відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставами для відмови в державній реєстрації прав є: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття. Відповідно до\~п.\~9\~ч.\~1\~ст.\~27\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Підставою для відмови у державній реєстрації права власності зазначено наявність арешту на все майно [PERSON] . Так, згідно п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для відмови в державній реєстрації прав є наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. Проте, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відтак, оскільки за позивачем [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 182,7 кв.м., житловою площею 52,1 кв.м., що розташоване по [ADDRESS] виникло на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 червня 2020 року, ухваленого у цивільній справі №607/26907/19, державним реєстратором Брусь О.С. безпідставно відмовлено у державній реєстрації права власності за [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 182,7 кв.м., житловою площею 52,1 кв.м., що розташоване по [ADDRESS] . Щодо посилання державним реєстратором як на підставу для відмови у державній реєстрації на те, що у РПВН зареєстровано два домоволодіння: за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] та за [PERSON] . Як убачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №185293104 від 18 жовтня 2019 року, 28 січня 2008 року за [PERSON] зареєстровано право власності на домоволодіння, що знаходиться по [ADDRESS] , на підставі рішення суду у справі №2-5957/2007. 29 травня 2012 року, право власності на домоволодіння, що знаходиться по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності. Разом із цим, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 червня 2020 року, ухваленим у цивільній справі №607/26907/19, в порядку поділу майна подружжя визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . Вказаним рішенням суду установлено, що спірне будинковолодіння побудоване за спільні кошти подружжя [PERSON] та [PERSON] . Щодо наявності зареєстрованого права власності на належне [PERSON] будинковолодіння за адресою [ADDRESS] , то абз. 2, 3 ч. 2 та абз. 2, 3 ч. 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у разі якщо допущена технічна помилка, виявлена після отримання заявником документів за результатом розгляду заяви, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі заяви особи, відомості про речові права, обтяження речових прав якої містять таку помилку, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в"пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, - посадовою особою Міністерства юстиції України чи його територіальних органів. Відтак, суд доходить висновку, що у державного реєстратора прав на нерухоме майно Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Брусь Ольги Степанівни були відсутні законні підстави для прийняття рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №62487622 від 22 грудня 2021 року. Таким чином, позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Щодо позовної вимоги про зобов`язання державного реєстратора Брусь О.С. вчинити реєстраційні дії щодо реєстрації за [PERSON] , права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 182,7 кв.м., житловою площею 52,1 кв.м., що розташоване по [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Тобто при проведенні державної реєстрації прав та їх обтяжень державний реєстратор відповідно до встановленого Законом порядку, відповідне рішення приймає на власний адміністративний розсуд, тобто має певні дискреційні повноваження. Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями розуміються повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим з даних обставин. Суд не може підміняти собою чи перебирати на себе функції суб`єктів владних повноважень у сфері адміністративного управління. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в захисті прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства. За таких обставин, вимоги позивача про зобов`язання державного реєстратора зареєструвати право власності виходять за межі компетенції суду. А тому, позовні вимоги в частині зобов`язання державного реєстратора Брусь О.С. вчинити реєстраційні дії щодо реєстрації за [PERSON] , права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 182,7 кв.м., житловою площею 52,1 кв.м., що розташоване по [ADDRESS] не підлягають до задоволення. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: partial