Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-28 00:00:00

У грудні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів будинок належав [PERSON] , яка була одноосібно зареєстрована в ньому. Після ліквідації колгоспних дворів власниця будинку не отримала свідоцтв та не зареєструвала права власності на житловий будинок у встановленому законом порядку. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв її син [PERSON] . Спадкова справа до майна померлої [PERSON] відкрита у Носівській районній державній нотаріальній конторі. [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку [ADDRESS] , який належав [PERSON] , матері спадкодавця, яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був син [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Позивач прийняв спадщину після смерті батька, спадкова справа відкрита в Носівській районній державній нотаріальній конторі. Дружина померлого [PERSON] та син померлого [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок позивачеві було відмовлено, оскільки в матеріалах спадкової справи відсутні документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а саме: правовстановлюючі документи на будинок. Одночасно позивачеві було роз`яснено про можливість оформлення спадкових прав в судовому порядку. Саме тому позивач звернувся до суду та просив судовим рішенням визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . Ухвалою судді від 24 грудня 2021 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 05 липня 2022 року закрито підготовче провадження в цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 29 липня 2022 року. У судове засідання позивач не з`явився, але до початку розгляду справи по суті подав до суду заяву, у якій указав, що він підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності (а. с. 32). Представник відповідача Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області в судове засідання не з`явилася, але до початку розгляду справи по суті подала до суду заяву, у якій указала, що Носівська міська рада не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] , та просила справу розглянути за відсутності представника відповідача (а. с. 55). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить судове засідання за відсутності учасників справи та вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом установлено, що домогосподарство [ADDRESS] мало статус колгоспного двору. Станом на 15 квітня 1991 року в ньому зареєстрованою значиться [PERSON] , що підтверджується довідкою Носівської міської ради Чернігівської області № 7/1-18/1296 від 01 жовтня 2021 року (а. с. 17). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Отже, [PERSON] як члену ліквідованого колгоспного двору належав житловий будинок [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вона не отримала свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєструвала своє право власності на цей будинок. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 13). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом установлено, що на день своєї смерті, тобто станом на [INFO] , [PERSON] була зареєстрована одна по [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки Носівської міської ради Чернігівської області від 20 жовтня 2021 року № 1335/1 (а. с. 18). Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), той з подружжя, який його пережив, і батьки (усиновителі) померлого. [PERSON] був сином померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 11). Отже, він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Судом установлено, що після смерті [PERSON] . Носівською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 290 за 1993 р. Із копії спадкової справи убачається, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , подавши державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом [PERSON] протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подала до Носівської державної нотаріальної контори заяву, якою відмовилася від належної їй долі спадкового майна після смерті матері [PERSON] на користь [PERSON] (а. с. 63-64). Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Отже, з моменту відкриття спадщини після смерті [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] , став належати її сину [PERSON] , однак він юридично не оформив своїх спадкових прав. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 12). Після його смерті відкрилася спадщина на вищевказаний житловий будинок. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 54) (а. с. 54). Отже, спадкування після його смерті здійснюється за законом. Із копії довідки Носівської міської ради Чернігівської області № 1336/1 від 20 жовтня 2021 року вбачається, що [PERSON] на день своєї смерті був зареєстрований по [ADDRESS] . На день його смерті з ним були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а. с. 19). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] є сином померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 10). Отже, позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Судом установлено, що до майна померлого [PERSON] . Носівською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за № 525/2013, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 53). Із копії спадкової справи до майна померлого [PERSON] № 525/2013 убачається, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька, подавши у визначений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Син померлого [PERSON] та дружина померлого [PERSON] подали до нотаріальної контори у визначений законодавством строк заяви про відмову від прийняття спадщини. [PERSON] отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки (а. с. 49-52). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, з моменту відкриття спадщини після смерті [PERSON] спірний житловий будинок, який останній успадкував після смерті своєї матері [PERSON] , але на який юридично не оформив своїх спадкових прав, став належати позивачеві. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] звертався до Носівської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] . Однак, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки у спадкоємця відсутні документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, що підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської районної державної нотаріальної контори Перев`язко Л.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1335/02-31 від 08 грудня 2021 року (а. с. 20). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Матеріали справи підтверджують, що на будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] виготовлена технічна документація (а. с. 14-16). Відповідно до копії технічного паспорту загальна площа будинку становить 58,9 кв. м, житлова площа - 19,8 кв. м. Згідно зі звітом про незалежну оцінку майна ринкова вартість спірного будинку станом на 20 грудня 2021 року становить 83000 грн. (а. с. 21-22). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що необхідно визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок, а, отже, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач [PERSON] сплатив судовий збір у сумі 908 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 5). Ураховуючи, що заява представника відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд уважає за необхідне повернути [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved