Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що 02.06.2021 року між нею та відповідачкою [PERSON] було укладено договір на виготовлення корпусних меблів. Строк виконання замовлення було визначено 45 календарних днів та який може збільшитися за обставин: стихійне лихо, нещасний випадок на виробництві, хвороба співробітника, поломка обладнання. Вартість замовлення склала 181\~559 грн. У якості передоплати вона внесла 130 000 грн. та 07.08.2021 року передала виконавцю ще 20\~000 грн. На даний час зобов`язання за договором повністю не виконано тому просила розірвати договір на виготовлення корпусних меблів від 02.06.2021 року, стягнути з [PERSON] 150\~000 грн., які було внесено в якості передоплати, стягнути 10\~000 моральної шкоди та 20000 грн. витрат на правничу допомогу. Ухвалою суду від 22.11.2021 року по справі відкрито провадження, визначено про розгляд справи у загальному позовному провадженні, призначено підготовче провадження. 17.02.2022 року [PERSON] направила суду відзив на позов, у якому зазначила, що між сторонами дійсно було укладено договір на виготовлення корпусних меблів, але через негаразди у сім`ї, бо бізнес був сімейним, вчасно виготовити меблі не було можливості та до теперішнього часу повністю заказ не виготовлено. Ухвалою від 17.02.2022 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. 13.06.2022 року [PERSON] надала суду уточнену позовну заяву, в якій зазначила, що вартість кухні та шафу- купе була визначена у сумі 181\~559 грн., потім між нею та відповідачкою неодноразово відбулося узгодження цін на виготовлення корпусних меблів, внесено передоплату у розмірі 150\~000 грн. та 20\~000 грн., і була встановлена вартість шафу-купе у розмірі 76\~425 грн. 62 коп. Частково шаф-купе був встановлений фірмою відповідачки, а частково іншими збірниками меблів, тому вартість невиконаних робіт становить 73\~534 грн. 58 коп. Просила розірвати укладений між нею та відповідачкою договір на виготовлення корпусних меблів, стягнути з відповідачки вказану суму та моральну шкоду 10\~000 грн., оскільки договір на виготовлення меблів було укладено 02.06.2021 року, виготовлення меблів протягом 45 днів не відбулося, через брак коштів, які відмовляється повернути відповідачка, вона не може замовити меблі у іншого виконавця послуг, вона постійно переносить душевні страждання через втрати своїх коштів та неналежне виконання взятих відповідачкою на себе обов`язків. Також просила стягнути з відповідачки витрати на правничу допомогу у розмірі 20\~000 грн. У судове засідання позивачка [PERSON] та її представник-адвокат Трачук Н.І. не з`явилися, адвокат Трачук Н.І. надала суду письмову заяву у якій просила провести розгляд справи та ухвалити рішення за відсутності позивача та представника позивача. Відповідачка [PERSON] , направивляючи суду відзив- заперечення на позов, зазначила, що вона не може бути присутня у судових засіданнях, у жодне із призначених судових засідань не з`являлася. Враховуючи вказане вище, суд вважає, що по справі можливо ухвалити рішення у відсутності сторін, по наявним у матеріалах справи документам. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України,\~у разі\~неявки в\~судове засідання\~всіх учасників\~справи чи\~в разі\~якщо відповідно\~до положень\~цього Кодексу\~розгляд справи\~здійснюється судом\~за відсутності\~учасників справи,\~фіксування судового\~процесу за\~допомогою звукозаписувального\~технічного засобу не здійснюється. Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши подані сторонами докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 02.06.2021 року між [PERSON] та підприємцем, в особі [PERSON] , було укладено договір на виготовлення корпусних меблів кухні та шкафу купе ( а.с.9-10). Строк виконання замовлення, відповідно до п. 1.6 вказаного договору, визначено 45 календарних днів, та п.1.7 встановлено, що строк виконання замовлення може збільшитися на 45 днів в силу обставин: 1- стихійне лихо, 2- нещасний випадок на виробництві, 3- хвороба співробітника, 4-поломка обладнання. Вартість замовлення склала 181\~559 грн., відповідно до п. 2.1 Договору. Як вбачається з матеріалів справи-розрухунків кухні та шафи, переписки телефонної між позивачем і відповідачем, сума замовлення корегувалася в залежності від вартості комплектуючих та іншого ( а.с. 12- 23, 30-56). Як зазначено позивачкою в уточненій позовній заяві, невиконані роботи по виготовленню корпусних меблів, складають суму 73\~574 грн. 58 коп. 17.02.2022 року [PERSON] направила суду відзив на позов, у якому зазначила, що між сторонами дійсно було укладено договір на виготовлення корпусних меблів, але через негаразди у сім`ї, бо бізнес був сімейним, вчасно виготовити меблі не було можливості та до теперішнього часу повністю заказ не виготовлено. Жодних доказів на спростування доводів позивача, викладених у поданому позові, відповідачка не надала. Відповідно до ч. 1\~ст. 865 ЦК України\~за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно з ч. 1\~ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 906 ЦК України, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.612ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитись від прийняття виконання та вимагати відшкодування збитків. Статтею 526 ЦК України\~закріплено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Посилання відповідачки [PERSON] на обставини, які вплинули на невиконання умов Договору- сімейні негаразди, судом не приймаються до уваги, оскільки відповідно до п.1.7 встановлено, що строк виконання замовлення може збільшитися на 45 днів в силу обставин: 1- стихійне лихо, 2- нещасний випадок на виробництві, 3- хвороба співробітника, 4-поломка обладнання. Вартість замовлення склала 181\~559 грн., відповідно до п. 2.1 Договору. До цих обставин не належать негаразди у сім`ї. Виходячи з наведеного вище, суд вважає, що факт невиконання відповідачкою у повному обсязі замовлення, є доведеним, а тому, суд вважає, що позовні вимоги позивачки у частині розірвання укладеного між нею та [PERSON] договору на виготовлення корпусних меблів, підлягають задоволенню та, з урахуванням вартості виготовлених корпусних меблів, передоплати за їх виготовлення, вартості поставлених позивачці меблів, до стягнення з відповідачки у судовому порядку підлягає сума вартості не виготовлених та не поставлених меблів у розмірі 73\~574 грн. 58 коп., тому у цій частині позовні вимоги підлягаюь задоволенню. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступного. Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). Згідно з частинами першою та другою ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин третьої, четвертої ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 611 ЦК України, моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону про захист прав споживачів). За змістом частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача, суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Закон не містить застережень про те, що моральна шкода споживачу відшкодовується лише у разі завдання шкоди його життю чи здоров`ю. Так, пункт 5 частини першої ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів передбачає, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Вказана справа стосується спірних правовідносин, які виникли з договору про виконання робіт з виготовлення корпусних меблів, укладеного 02.06.2021 року, тобто за умови дії норм матеріального права, а саме статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів». Виходячи з положень ст.16 і 23 ЦК України, та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Так, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, зокрема у справі про порушення відповідачем [PERSON] умов договору про виконання робіт по виготовленню та встановленню меблів від 02.06.2021 року, суд враховував, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права, може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі ст. 16 та 23 ЦК України, ст..4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів», навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Саме до такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в Постанові ВП ВС від 01.09.2020 у справі № 216/3521/16-ц. Суд вважає достатньою компенсацією спричиненої моральної шкоди на суму 10 000 грн. Жодних заперечень у цій частині позовних вимог відповідачка суду не надала, а тому, в цій частині позов підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу, варто зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно положень с.1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результати розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу надання послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до п.3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт ( наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно до частин 4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт( наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт ( надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та ( або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару ( фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо, визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі ( складання позовної заяви, надання консультацій). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входять до предмету доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку ( квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Позивачка просить стягнути з відповідачки витрати на правничу допомогу у сумі 20\~000 грн. Відповідачка [PERSON] жодних заперечень щодо стягнення таких витрат суду не надала, заява про зменшення вказаної суми витрат, від відповідачки до суду не надходила. Суд, враховуючи принцип диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілку, з власної ініціативи. Така позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові по справі № 159/5837/2021. Враховуючи вказане вище, оцінивши, надані позивачем докази у цій частині позовних вимог, суд вважає, що позовні вимоги позивача у частині відшкодування витрат на правничу допомогу, підлягають задоволенню на суму 20\~000 грн., з урахуванням усіх вимог діючого законодавства. Крім того,\~відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України,\~оскільки позивача\~при подачі\~позову \~до суду,\~звільнено від\~сплати судового\~збору,\~ на\~користь держави\~з відповідача\~необхідно стягнути\~суму \~судового збору\~у розмірі\~ 1035 грн. 74 коп.

Outcome: approved