Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання безпідставною відмови у приватизації житла та зобов`язання вчинити певні дії. У підтвердження позовних вимог посилається на те, що 27 вересня 2021 року він звернувся до відділу приватизації Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради із заявою, у якій просив оформити передачу йому в приватну власність двокімнатну квартиру [ADDRESS] , житловою площею 27,4 кв.м. Листом департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 10 листопада 2021 року №3116-5401, йому було відмовлено у задоволенні вищезазначеної заяви щодо приватизації житла. Підставою відмови є ненадання заявником необхідних документів у повному обсязі, а саме: відсутність документу, який підтверджує право на вселення (поновлення реєстрації) за зазначеною адресою з 21 жовтня 2021 року. Позивач зазначає, що він проживає та зареєстрований у квартирі [ADDRESS] починаючи з 07 лютого 2008 року. Разом з ним проживала та була зареєстрована у спірному житлі, його бабуся - [PERSON] , яка була основним квартиронаймачем та особою, якій надавався ордер на вселення до відповідного житла. Після смерті бабусі, позивач у встановленому порядку звернуся до Дніпровської міської ради із заявою про зміну умов договору найму на спірне житло. Рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 21 вересня 2021 року №935 було надано дозвіл Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Крушельницької, 1» на зміну умов договору найму житлового приміщення - двокімнатної квартири [ADDRESS] , а саме: замість померлого наймача - [PERSON] , визначити основним наймачем онука - [PERSON] , складом сім`ї 1 (одна) особа. Таким чином, починаючи з 21 вересня 2021 року він є одноосібним наймачем спірної квартири, яку він використовує для проживання, як єдине житло. Позивач звернувся до органу приватизації Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради із заявою про оформлення передачі у його приватну власність спірної квартири. Так розпорядженням департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 25 листопада 2020 року №345 було затверджено інформаційну картку такої адміністративної послуги, як приватизація державного житлового фонду. Відмовляючи позивачу у наданні адміністративної послуги з «приватизації державного житлового фонду» відділ приватизації Дніпровської міської ради, послався на підставу, зазначену в п.п. 7 пункту 12 Інформаційної довідки - не надано необхідні документи у повному обсязі. Позивач вважає дану відмову безпідставною, оскільки як на час звернення до відділу приватизації із відповідною заявою, так і на час прийняття Департаментом житлового господарства ДМР оскаржуваної відмови, позивач був зареєстрований за відповідним житлом. У зв`язку з викладеним позивач просив суд визнати протиправною відмову Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради у передачі у приватну власність [PERSON] двокімнатної квартири [ADDRESS] . А також зобов`язати Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради оформити передачу в приватну власність [PERSON] вказану двокімнатну квартиру. Ухвалою суду від 30.11.2021 року відкрито провадження по даній справі. Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, надала суду пояснення аналогічні викладеним у позові. Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 вересня 2021 року позивач звернувся до відділу приватизації Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради із заявою, у якій просив оформити передачу йому в приватну власність квартиру [ADDRESS] , житловою площею 27,4 кв.м. Листом департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 10 листопада 2021 року №3116-5401, йому було відмовлено у задоволенні вищезазначеної заяви щодо приватизації житла. Підставою відмови є ненадання заявником необхідних документів у повному обсязі, а саме: відсутність документу, який підтверджує право на вселення (поновлення реєстрації) за зазначеною адресою з 21 жовтня 2021 року. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1ст.15 ЦК України , кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В силу ч.1ст.16 ЦК України , кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен громадянин має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Згідно з частиною третьою ст. 9 ЖК УРСР громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. У відповідності зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Згідно ч.1 ст. вказаного Закону № 2482-XII до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначена організація проведення приватизації та оформлення права власності. Так, згідно ч.1 цієї статті приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина (частина 3 статті 8 Закону 2482-XII). Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення (частина 5 статі 8 Закону 2482-XII). Відповідно до ч. 7 ст. 8 Закону органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку. Частиною 10 ст. 8 Закону 2482-XII визначено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Компетенція і порядок утворення органів приватизації передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року N 572 «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Вказаними законодавчими актами визначена відповідна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян, яка здійснюється лише уповноваженими на те органами. Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 369 від 16 грудня 2009 року, визначений порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків (далі - квартири (будинки)), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - кімнати у комунальних квартирах), які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян. Пунктом 4 Положення передбачено, що передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитку, кімнатах у комунальній квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника. Судом встановлено, що позивач проживає та зареєстрований у квартирі [ADDRESS] починаючи з 07 лютого 2008 року, що підтверджується як відмітками у його паспорті громадянина України, так і довідкою про склад сім`ї № 9027. Рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 21 вересня 2021 року № 935 було надано дозвіл Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Крушельницької, 1» на зміну умов договору найму житлового приміщення - двокімнатної квартири [ADDRESS] , а саме: замість померлого наймача - [PERSON] , визначити основним наймачем онука - [PERSON] , складом сім`ї 1 (одна) особа. Починаючи з 21 вересня 2021 року позивач є одноосібним наймачем спірної квартири, яку він використовує для проживання, як єдине житло. Згідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Таким чином, обставини щодо зняття з реєстрації [PERSON] у період час після звернення до органу приватизації, але до прийняття органом приватизації рішення за наслідками розгляду заяви, тобто з 13 жовтня 2021 року по 21 жовтня 2021 року, не впливає на прийняття органом приватизації рішення за наслідками розгляду заяви позивача про приватизацію квартири. Набуття квартири у приватну власність пов`язане із майновим правом у контексті тлумачення Європейським Судом з прав людини ст. 1 Протоколу 1 до Європейської конвенції з прав людини поняття майно, оскільки існує у вигляді вимог, стосовно яких позивач наводить доводи, що він має принаймні законні сподівання (котрі ґрунтуються на законодавчих нормах) на набуття права володіння, користування, розпорядження. Такі сподівання виникли у позивачів з моменту надання їм житла в користування та його виключення із числа службового. Згідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слід застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо вона дотримала всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей. Таким чином, є протиправною відмова відповідача від 10.11.2021 у передачі у приватну власність позивачу квартири [ADDRESS] . При цьому суд вважає, що вимога позивача про зобов`язання відповідача оформити передачу у приватну власність вищезгадану квартиру задоволенню не підлягає, оскільки вирішення вказаного питання відноситься до дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень на підставі перевірки всіх документів, що є підставою для передачі особі квартири в порядку процедури приватизації. На підставі викладеного, суд вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити частково, а саме визнати протиправною відмову відповідача від 10.11.2021 у передачі у приватну власність позивачу квартири [ADDRESS] та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 27 вересня 2021 року про передачу в приватну власність квартири [ADDRESS] , що буде достатнім способом захисту прав позивача. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 908,40 грн.

Outcome: partial