Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом про зміну способу стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] та просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до його повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що з часу ухвалення рішення суду про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1000 гривень щомісячно, витрати на утримання сина значно зросли. Наразі спільний син проживає із позивачкою має ряд захоплень, талантів, які потребують свого розвитку. Очевидним є те, що визначений судом розмір аліментів на його утримання є недостатнім для забезпечення його усім необхідним. Відповідач крім суми аліментів більше нічим не допомагає, життям сина не цікавиться. Відповідач працездатний, має постійне місце реєстрації та проживання, працює, має постійний дохід, а тому спроможний та зобов`язаний утримувати дитину до досягнення повноліття в розмірі встановленому законодавчими актами України. За таких обставин, позивачка вважає, що відповідач може сплачувати аліменти на її користь на утримання малолітнього сина, у визначеному нею розмірі. Ухвалою судді від 10 травня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі за даним позовом та призначено розгляд справи по суті. Позивачка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явився будучи належним чином повідомленим про таке. Суд, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.4). За виконавчим листом № 680/383/17 виданим 17 липня 2017 року присуджено до стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1000 гривень починаючи з 23 травня\~ 2017 року до його повноліття (а.с.5). [PERSON] проживає в [ADDRESS] , разом із позивачкою (а.с.6). Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Ураховуючи наведене, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. Зазначену позицію висловив Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2019 року по справі № 152/100/18. Суд встановив, що аліменти на сина з відповідача стягувалися у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно. Вказаний розмір аліментів є меншим мінімального гарантованого розміру аліментів, який визначений у ч.2 ст.182 СК України, та не може в повній мірі забезпечити гармонійного розвитку дитини. Зважаючи на те, що визначений розмір аліментів забезпечить належне утримання дитини та розвиток, обов`язок утримувати дитину покладається на обох батьків, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, суд вважає справедливим встановлення аліментів у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про зміну способу стягнення аліментів. Відповідно до\~статті 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позивачка до суду звернулась 14 квітня 2022 року, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 992 гривень 40 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved