Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-06 00:00:00

Позиція сторін у справі У січні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Кабінету Міністрів України та Державної казначейської служби України, в якому з урахуванням уточнень, просив стягнути з Кабінету Міністрів України через Державну казначейську службу України на свою користь, шляхом списання цих коштів з єдиного казначейського рахунку у відповідності до вимог Бюджетного кодексу України, 329 562, 15 грн на відшкодування майнової шкоди в т .ч.: - 292 974,88 гри., завданої внаслідок протиправної бездіяльності КМУ, шляхом списання цих коштів з єдиного казначейського рахунку у відповідності до вимог Бюджетного кодексу України; - інфляційні втрати у сумі 22 638,26 грн; - три відсотки річних у сумі 13 160,11 грн., шляхом списання цих коштів з єдиного казначейського рахунку у відповідності до вимог Бюджетного кодексу України. Також просив стягнути з Кабінету Міністрів України через Державну казначейську службу України на свою користь моральну шкоду у сумі 100 000,00 грн., шляхом списання цих коштів з єдиного казначейського рахунку у відповідності до вимог Бюджетного кодексу України. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач працював в органах прокуратури на різних прокурорсько-слідчих посадах із серпня 1990 року по липень 2013 року, та набув право на пенсію за вислугою років, у зв`язку з чим, перебуває з вересня 2006 року на обліку в органах Пенсійного фонду України, як отримувач пенсії, призначеної на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 (в редакції, чинній на час призначення пенсії), у розмірі 90% від суми місячної заробітної плати без обмеження граничного розміру. У зв`язку з набранням чинності Постанови КМ України від 09 грудня 2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (далі постанова КМУ №1013), яка застосовувалася з 01 грудня 2015 року, і якою підвищено посадові оклади та надбавки за класний чин прокурорсько-слідчим працівникам, 17.06.2016р. позивач звернувся до Управління пенсійного фонду України у Баранівському районі Житомирської області (далі - орган пенсійного фонду) із заявою про перерахунок пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку відповідно до довідки прокуратури Житомирської області від 08.02.2016р. №18/201 64, згідно якої розмір цього заробітку станом на 01 грудня 2015 року становив 16 571, 47 грн у розрізі складових, а саме: посадового окладу, надбавки за класний чин, надбавки за вислугу років, щомісячної премії, на яку нараховуються страхові внески, доплати, які передбачені чинним законодавством. Орган пенсійного фонду у задоволенні цієї заяви відмовив, з посиланням на відсутність для цього правових підстав, і відсутності у заявника такого права. Відмова органу пенсійного фонду у перерахунку пенсії слугувала підставою для звернення позивача за захистом своїх прав у судовому порядку. 25.07.2016р. він звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив визнати неправомірними дії та рішення УПФУ у Баранівському районі Житомирської області від 17.06.2016р. №23/П-8 щодо відмови у перерахунку пенсії на підставі довідки, виданої прокуратурою Житомирської області. Під час вирішення вказаного спору у справі № 273/923/16-а суди дійшли спільного висновку про те, що особи, яким пенсія призначена відповідно до Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, з набранням чинності Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII не втратили право на перерахунок раніше призначених пенсій, а причиною відмови у задоволенні позовних вимог є бездіяльність Кабінету Міністрів України (далі - КМУ), який на протязі тривалого часу не приймає нормативно-правовий акт, що визначав би умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури. Чинним на момент звернення позивача до уповноваженого органу (територіального органу Пенсійного фонду України) законодавством передбачений обов`язок перерахунку раніше призначених пенсій. Водночас, ні на момент його звернення до УПФУ з питання перерахунку пенсії, ні станом на звернення до суду Кабінетом Міністрів України умов та порядку перерахунку пенсій працівникам прокуратури не визначено. У зв`язку з вищенаведеними обставинами, позивач був вимушений звернутися до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до Кабінету Міністрів України щодо визнання його згаданої бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії. Постановою Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №826/8546/18 за позовом [PERSON] до КМ України про визнання бездіяльності Кабінету Міністрів України протиправною та зобов`язання вчинити дії залишено без змін рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2019 року у справі № 826/8546/18 щодо визнання протиправною бездіяльності Кабінету міністрів України в частині неприйняття порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, як це передбачено ч.20 ст.86 Закону №1697-VII та зобов`язано Кабінет Міністрів України протягом 30 днів з дня набрання рішенням законної сили вжити заходів та прийняти рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури. При цьому у п.54 вказаної постанови Верховний Суд звернув увагу, що Кабінет Міністрів України протягом тривалого часу ухиляється від прийняття рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, необхідність прийняття яких законодавством покладено саме на останнього, що у свою чергу, призвело до неможливості пенсійними органами провести перерахунок пенсій працівникам прокуратури та численних звернень пенсіонерів до суду щодо оскарження таких дій територіальних управлінь Пенсійного фонду України. 20.03.2019 року Окружним адміністративним судом м. Києва видано виконавчий лист від 18.03.2019 №826/8546/18 на виконання рішення суду в частині зобов`язання Кабінету Міністрів України протягом 30 днів з дня набрання рішенням законної сили вжити заходів та прийняти рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, який звернуто до виконання. Однак, станом на дату подання даного позову КМУ не вжито жодних заходів на виконання вищенаведеного рішення суду та затвердження норми щодо проведення перерахунку пенсії працівникам прокуратури. У зв`язку з цим, внаслідок протиправної бездіяльності Кабінету Міністрів України позивачу завдано майнову шкоду у розмірі недотриманої за відсутності перерахунку суми пенсії за період з 01.01.2018 по 13.12.2019, а також моральну шкоду. Представник відповідача ДКС України подав відзив на позов, в якому зазначив, що як вбачається з вимог позивача, заявлена ним сума майнового відшкодування дорівнює самостійно розрахованій сумі недоотриманої пенсії через допущену бездіяльність Кабінету Міністрів України з приводу прийняття нормативного акту, який регламентує порядок перерахунку пенсій працівникам прокуратури, тобто є його упущеною вигодою. При цьому, будь-яких посилань на діюче законодавство, яке б надавало право позивачу на отримання саме такої суми, він не навів, а відтак, ним не доведено умови реальної можливості одержання такого доходу. Між Кабінетом Міністрів України та позивачем не було ані договірних відносин, ані інших відносин, які б свідчили про можливість застосування до них положень статті 625 ЦК України. Позивач не надав доказів, якими б підтверджувався факт заподіяння йому моральних та фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів та вини останніх в її заподіянні. Представник відповідача Кабінету Міністрів України подав відзив на позов, в якому зазначив, що заявляючи вимогу про стягнення з Уряду матеріальної шкоди, Позивачем належним чином не обґрунтовано правові підстави такої вимоги, також не наведено наявності обов`язкових умов, за яких таке стягнення може відбуватись. Представник відповідача зазначив, що рішення Верховного Суду від 12.09.2018 у справі № 335/9329/17 не може бути взято судом до уваги, оскільки предметом розгляду тої справи було прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, що не стосується предмету даного спору. Дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, проте, жодних грошових зобов`язань між Кабінетом Міністрів України та Позивачем не існувало, а відтак відсутні будь які зобов`язання щодо їх виконання, а як наслідок і підстави для задоволення позову. Належних доказів на підтвердження того, що Кабінетом Міністрів України Позивачу завдано істотну матеріальну шкоду не надано. Разом з тим, розрахунки, які Позивач наводить у своєму позові не є належним доказом у справі, оскільки ґрунтуються на припущеннях, а відтак не можуть бути взяті судом до уваги як належний доказ. Позовна заява не містить обґрунтувань та доказів, які б свідчили про дійсне настання моральної шкоди. Посилання Позивача на практику Європейського Суду з прав людини у справах, де спірні правовідносини суттєво відмінні, є необґрунтованим та таким, що не може слугувати належним та допустимим доказом ані обставинам завдання моральної шкоди, ані розміру такої шкоди. Аналогічна позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.07.2019 у справі № 757/24365/18-ц. Позивачем подано відповідь на відзив Кабінету Міністрів України, в якому зазначено, що оскільки відповідач у встановлений Законом № 1697-VII строк не затвердив умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, відмовився виконати рішення суду у справі №826/8546/18 і така неправомірна бездіяльність продовжувала тривати до 13.12.2019 року, то Позивач був позбавлений можливості здійснити перерахунок отримуваної пенсії. Такі дії/бездіяльність Кабінету міністрів України свідчать про наявність як самої вини, так і умислу у діях Відповідача, адже останньому було достеменно відомо, що без затвердження порядку та умов перерахунку пенсій працівники прокуратури будуть позбавлені можливості здійснити такий перерахунок. Доводи Відповідача про недоведеність неправомірності дій Кабінету Міністрів України, вини у діях відповідача, відсутність причинно-наслідкового зв`язку та суми майнової шкоди цілком спростовуються висновками у справах № 273/923/16-а та №826/8546/18 та доданими до позовної заяви доказами. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12 лютого 2021 року відкрито провадження у цивільній справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. За правилами частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2018 року у справі № 273/923/16-а у задоволенні позову [PERSON] до Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області - відмовлено. Вказаним рішенням суду встановлено, що позивачу, призначена і виплачується пенсія на підставі статті 50-1 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1789-XII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1789-XII). У липні 2016 року позивач звернувся до УПФУ в Баранівському районі із заявою про здійснення йому перерахунку пенсії, однак відповідач у задоволенні цієї заяви відмовив з посиланням на відсутність для цього правових підстав, заснованих на законі і відсутністю у заявника такого права. Відмовляючи у задоволенні позову [PERSON] апеляційний суд виходив з того, що за відсутності нормативного регулювання відносин щодо умов і підстав для перерахунку пенсій (зокрема у зв`язку зі збільшенням розміру заробітної плати) працівників прокуратури підстав для такого перерахунку немає. Тому відповідач, відмовляючи позивачу у перерахунку пенсії з підстав, про які зазначено вище, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Аналогічні правові висновки наведені Верховним Судом в постанові від 14.03.2018р. у справі №569/4659/16-а (адміністративне провадження К/9901/32053/18). Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 листопада 2018 року у справі № 826/8546/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2019 року, визнано протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України в частині неприйняття порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, як це передбачено ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру»; зобов`язано Кабінет Міністрів України протягом 30 днів з дня набрання рішенням законної сили вжити заходів та прийняти рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури. У зазначеному рішенні суду вказано, що відповідачем не надано доказів які б свідчили, що протягом трьох років з 2015 по 2018 ним вжито всіх передбачених законом заходів, спрямованих на прийняття, зміну та узгодження порядку перерахунку і призначення пенсій працівникам прокуратури передбаченого п. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» для уникнення порушення прав громадян які перебувають на пенсії і мають право на проведення такого перерахунку, що безумовно свідчить про бездіяльність Кабінету Міністрів України, відсутність правових підстав які б свідчили про її правомірність та відповідно наявність всіх підстав для задоволення позову. Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 квітня 2021 року виконавчий лист від 18.03.2019 виданий 20.03.2019 Окружним адміністративним судом міста Києва у адміністративний справі № 826/8546/18 про примусове виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2018, шляхом зобов`язання Кабінету Міністрів України протягом 30 днів з дня набрання рішенням законної сили вжити заходів та прийняти рішення про порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, як це передбачено частиною двадцятою статті 86 Закону України «Про прокуратуру» - визнано таким, що не підлягає виконанню. У наведеній ухвалі суду, зокрема, вказано, що Конституційний Суд України констатує, що питання пенсійного забезпечення прокурорів, у тому числі умови та порядок перерахунку призначених їм пенсій, має визначати Верховна Рада України законом, а не Кабінет Міністрів України підзаконним актом. Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що «права делегування законодавчої функції парламентом іншому органу влади (у даному випадку Кабінету Міністрів України) Основним Законом України не передбачено. Таке делегування порушує вимоги Конституції України, згідно з якими органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 6, частина друга статті 19 Основного Закону України). До аналогічних висновків Конституційний Суд України дійшов у рішеннях від 9 жовтня 2008 року № 22-рп/2008, від 23 червня 2009 року№ 15-рп/2009» (абзац другий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 20 травня 2010 року№ 14-рп/2010). Отже, Конституційний Суд України дійшов висновку, що оспорюване положення Закону порушує конституційні засади поділу державної влади в Україні на законодавчу, виконавчу і судову, призводить до порушення регулювання основ соціального захисту прокурорів, оскільки за його змістом регулювання порядку перерахунку призначеної пенсії працівникам прокуратури має здійснюватися актом Кабінету Міністрів України, а не законом України. Отже, положення частини двадцятої статті 86 Закону суперечить статті 6, пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України. Позиція суду та оцінка аргументів сторін У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У частині першій статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За приписами статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, зазначені підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18). З огляду на викладене, вирішуючи цей спір, суд виходить із необхідності встановлення наявності трьох умов, які є необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 11 липня 2019 року у справі № 757/24365/18-ц сам по собі факт наявності судового рішення про визнання дій посадової особи органу державної влади неправомірними, за умови недоведення вищенаведених обставин, не є достатньою підставою для відшкодування моральної шкоди. Під час розгляду справи, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання моральної шкоди, понесених моральних страждань, не доведено наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача. Суд погоджується із доводами позивача про те, що рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 листопада 2018 року у справі № 826/8546/18 встановлює протиправність бездіяльності Кабінету Міністрів України в частині неприйняття порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, як це передбачено ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру». Поряд із цим, суду не доведено наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною майновою шкодою. Згідно з частинами першою, другою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Розмір майнової шкоди позивач ототожнює із розміром пенсії, яку на його переконання, він не отримав у зв`язку із неприйняттям Кабінетом Міністрів України порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, як це передбачено ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру». Упущена вигода - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (пункт 2 частини другої статті 22 ЦК України). Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Необхідно довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи є наслідком такої протиправної поведінки. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на особу обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення. Враховуючи наведене, сума збитків, яку просив стягнути позивач на відшкодування майнової шкоди (упущеної вигоди), обґрунтовується умовними припущеннями про можливість отримання ним доходу, а відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. При цьому, суд також враховує, що рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року у справі № 3-209/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних задоволенню не підлягають, як похідні.

Outcome: dismissed