Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-10 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , у якому просять визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Зазначали, що 20.12.1976 [PERSON] було видано ордер на жиле приміщення на право зайняття квартири [ADDRESS] . На даний час в квартирі зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Посилаючись на акти від 14.02.2000, 24.02.2009 зазначають, що [PERSON] та [PERSON] не мешкають в зазначеній квартирі з 1995 року. Посилаючись на зазначені обставини, просили визнати відповідачів такими, що втратили право на користування квартирою [ADDRESS] . Позивачі у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, у якій вказали на те, що позов підтримують у повному обсязі і проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності позивачів. [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності [PERSON] та [PERSON] , які були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, причини неявки суду не повідомили, відзив не подали. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; не з`явивлися в судове засідання без повідомлення причин; не подали відзив; позивачі не заперечують проти заочного вирішення справи. За наявності сукупності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що [PERSON] було видано ордер №Г_293539 від 20.12.1976 на жиле приміщення на право зайняття квартири [ADDRESS] , на сім`ю з осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 10). На даний час в квартирі зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 12). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 2 ст. 65 ЖК України, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Частиною 1 ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Обгрунтовуючи позов про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , позивачі посилалися на те, що відповідачі з 1995 року не проживають за вищезазначеною адресою, комунальні та інші платежі за квартиру не сплачують, проживають за іншою адресою. На підтвердження даної обставини до позовної заяви додані акти про непроживання від 14.02.2000, 24.02.2009, відповідно до яких [PERSON] та [PERSON] не проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с 13-14). Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ураховуючи те, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак у квартирі не проживає понад 6 місяців, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання відповідачки такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Доказів, які спростували б твердження позивача, відповідачем суду не надано. Водночас, не підлягає задоволенню позов в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. У відповідності до ч. 1 ст. 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Відповідно до ч. 1, ст. 45 ЦПК України під час розгляду справи, крім прав та обов`язків, визначених статтею 43 цього Кодексу, малолітня або неповнолітня особа має також такі процесуальні права: 1) безпосередньо або через представника чи законного представника висловлювати свою думку та отримувати його допомогу у висловленні такої думки; 2) отримувати через представника чи законного представника інформацію про судовий розгляд; 3) здійснювати інші процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у частині визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, у зв`язку з тим, що [PERSON] на момент подання позову не набув цивільної процесуальної дієздатності і не міг бути відповідачем.

Outcome: partial