Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

Київська міська рада (далі по тексту - позивач) звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку загальною площею 0,0786 га на [ADDRESS] (код ділянки: [NUMBER]) та повернути її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан шляхом звільнення від будівель та споруд. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами перевірки встановлено, що земельна ділянка, площею 0,0618 га на [ADDRESS] , рішенням Київської міської ради від 23.03.2000 № 52-8/773 надана в приватну власність [PERSON] для ведення садівництва (державний акт на право приватної власності на землю від 14.08.2000 за №90-2-05179). На земельній ділянці розміщені будівля та споруди, ділянка огороджена. При здійсненні перевірки встановлено, що загальна площа земельної ділянки, яка використовується відповідачем, становить орієнтовно 0,14 га. Таким чином, на думку позивача, наявні порушення межових знаків та самовільне зайняття земельної ділянки орієнтовною площею 0,08 га. В подальшому, проведено топографо-геодезичні та вишукувальні роботи з визначення зовнішніх меж фактичного користування земельної ділянки, яка знаходиться на [ADDRESS] та встановлено точну площу самовільно зайнятої земельної ділянки, яка становить 0,0786 га. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд задовольнити поданий позов. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2018 року головуючим суддею по розгляду справи визначено суддю Дарницького районного суду м. Києва Вовка Є.І. 16.05.2019 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по розгляду справи визначено суддю Дарницького районного суду м. Києва Каліушка Ф.А. Ухвалою суду від 10.06.2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. 23.10.2019 року до суду надійшов відзив від відповідача на позовну заяву, в якому висловлено заперечення проти задоволення позову. На обґрунтування доводів відзиву зазначено, що земельна ділянка з кодом [NUMBER], по [ADDRESS] , яку просить звільнити позивач, належить на праві приватної власності відповідачу, а тому вимога про її звільнення є незаконною. Також зазначає, що на вказаній земельній ділянці по [ADDRESS] , [ADDRESS] знаходиться садовий будинок, а також гараж для човна, що належать на праві приватної власності відповідачу. Окрім того, територія землі з площею 0,0786 га, про яку йде мова в позові, то вказана територія не сформована у земельну ділянку відповідно до вимог чинного законодавства, та не є об`єктом цивільних прав, що є передумовою звернення до суду, що підтверджує й сам позивач не заявляючи в предметі позову вимоги про її звільнення. Просить відмовити у задоволенні позову Київській міській раді. У відповідності до ст. 179 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), позивач не скористався своїм правом на подання до суду відповіді на відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 22.01.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено дану справу до розгляду по суті на 08.04.2020 року. В судове засідання, яке відбулось 08.04.2020 року, позивач свого представника не направив, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, будь-яких клопотань, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. У зв`язку з викладеним, суд відклав розгляд справи на 29.09.2020 року. 29.09.2020 року позивач повторно не направив уповноваженого представника в судове засідання, заяви про розгляд справи у його відсутність не надав. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29.09.2020 року позов Київської міської ради до [PERSON] про звільнення земельної ділянки залишено без розгляду. Не погоджуючись із ухвалою суду, Київська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду від 29.09.2020 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Постановою Київського апеляційного суду від 20.07.2021 року апеляційну скаргу Київської міської ради задоволено. Скасовано ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 29.09.2020 року, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного суду від 20.07.2021 року, адвокатом Цимбал Юрієм Івановичем, який діє в інтересах відповідача подано касаційну скаргу. Постановою Верховного суду від 08.12.2021 року касаційну скаргу [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Цимбал Юрій Іванович, залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 20.07.2021 року - без змін. Верховний суд зазначив, що судом апеляційної інстанції зроблено обґрунтований висновок, з приводу підтвердження повноважень представника Київської міської ради діяти від її імені в судах. Судове засідання для продовження розгляду даної справи по суті в суді першої інстанції призначено на 07.07.2022 року. В судовому засіданні, яке відбулось 07.07.2022 року, представник позивача просив позов задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позові. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог. У зв`язку з наданням часу на підготовку представників сторін до судових дебатів судом оголошено перерву до 18.07.2022 року. 15.07.2022 року, до суду надійшли від відповідача письмові пояснення у судових дебатах у справі №753/14971/18, в яких окрім наведених заперечень у поданому відзиві на позовну заяву, також зазначає, що позивачем не надано доказів підтверджуючих самовільне зайняття відповідачем землі загальною площею 0,0786 га. Окрім цього, вказує на недопустимість в якості наданого позивачем доказу Акту перевірки №17-0072-02 від 17.10.2017 року. В судове засідання, яке відбулося 18.07.2022 року, сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд зобов`язаний відкласти судовий розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Частиною 3 ст. 223 ЦПК України також визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Суд бере до уваги, що представники позивача та відповідача були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи, будь-яких заяв/клопотань про відкладення розгляду справи або з інших процесуальних питань від них не надходило, а також враховуючи строки розгляду справи, суд визнає за можливе проводити судовий розгляд справи за відсутністю сторін, які були належним чином повідомленими про день та час судового засідання, на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, статтею 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Як вбачається з предмету позову та встановлено судом, позивач просить суд зобов`язати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку загальною площею 0,0786 га на [ADDRESS] (код ділянки: [NUMBER]) та повернути її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан шляхом звільнення від будівель та споруд. Разом з тим, в ході судового розгляду судом встановлено, що також підтверджено позивачем, земельна ділянка з кодом [NUMBER] є сформованою відповідно до вимог законодавства, при цьому власником земельної ділянки на законних підставах являється відповідач. Вказане підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме Рішенням Київської міської ради VII сесії XXIII скликання № 52-8/773 від 23 березня 2000 року «Про приватизацію земельних ділянок садівницького товариства «Прибой» Харківського району (п. 1 Додатку до Рішення) та Державним Актом на право приватної власності на землю від 14.08.2000 № 90-2-05179. На вказаній земельній ділянці, по [ADDRESS] знаходиться садовий будинок, що належить на праві приватної власності відповідачу, підтверджується Актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, затвердженого Розпорядженням ДРДА 10.04.2006 за № 362, та свідоцтвом про право власності від 17.05.2006, виданого Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА). Відповідно до Свідоцтва на право приватної власності від 30.05.2006, виданого Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) та витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 91706105 від 11.07.2017 року відповідач також є власником гаражу для човна, за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Київської міської ради від 25.09.2003 року № 16/890 (із змінами) було затверджено Порядок здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель у м. Києві (далі - Порядок). Відповідно до п. 2.1. Порядку, забезпечення здійснення самоврядного контролю за додержанням вимог законодавства щодо раціонального використання та охорони земель покладено на Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Головне управління). Згідно з пунктом 6.1, 6.2 вказаного Порядку, після виявлення порушень земельного законодавства складається акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства та дає вказівку про необхідність усунення порушень земельного законодавства. Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства та вказівка про необхідність усунення порушень земельного законодавства складаються у двох примірниках, один з яких видається особі, яка вчинила порушення земельного законодавства, або направляється їй поштою. В акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства зазначаються: - номер акта перевірки; - прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи або найменування юридичної особи, щодо яких проводиться перевірка, та їх адреси або місцезнаходження; - прізвище, ім`я, по батькові та посада працівника Головного управління, який здійснює перевірку; - дата та підстави проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства; - дані про земельну ділянку (місце розташування, розмір, цільове призначення, наявність документів, що посвідчують право власності або право користування земельною ділянкою, та інші дані); - виявлені порушення земельного законодавства; - пояснення фізичної, юридичної особи з приводу виявлених порушень земельного законодавства. В акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства можуть бути додатково зазначені й інші відомості, пов`язані з порушеннями земельного законодавства. Якщо для виявлення порушень земельного законодавства проводились роботи із землеустрою та/або топографо-геодезичні роботи, до акта перевірки додається відповідна документація, розроблена суб`єктами господарювання, що мають ліцензії на виконання таких видів робіт, відбір яких здійснено в порядку, встановленому законодавством. Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства підписується посадовою особою Головного управління та фізичною особою, керівником або уповноваженим представником юридичної особи, щодо яких складено акт перевірки, з наданням пояснень з приводу виявлених порушень. У разі відмови фізичної особи, керівника або уповноваженого представника юридичної особи, щодо яких складено акт перевірки, від підписання акта перевірки та надання пояснень з приводу виявлених порушень посадова особа Головного управління зазначає про це в акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства. Пунктом 6.3. Порядку визначено, що вказівка про необхідність усунення порушень земельного законодавства підписується посадовою особою Головного управління, а його п. 6.4 встановлено, що для усунення порушень земельного законодавства посадовою особою Головного управління встановлюється 10-денний термін. Таким чином, згідно зазначеного Порядку, у разі якщо для виявлення порушень земельного законодавства проводились топографо-геодезичні роботи, відповідні матеріали, додаються до акту перевірки. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач надав до позову Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства №17-0072- 02 від 17.10.2017, згідно якого зазначено про самовільне зайняття земельної ділянки орієнтованою площею 0,08 га, та топографічні матеріали, а саме абрис земельної ділянки, растри аерофотозйомки та витяг з бази даних міського земельного кадастру від 05.12.2017 року, які зі слів самого позивача були зроблені після проведення заходу контролю. Проте зазначений Акт не приймається судом до уваги, зважаючи на те, що розмір площі земельної ділянки, яку просить звільнити позивач не 0,08 га, як зафіксовано у Акті 0,076 га, а інші документи (обрис та ін.) були складені пізніше, тобто не були складені в рамках перевірки та долучені до Акту, що суперечить зазначеному вище Порядку. Окрім того, додані топографічні матеріали, а саме абрис земельної ділянки, растри аерофотозйомки та витяг з бази даних міського земельного кадастру від 05.12.2017 року також не можуть бути прийняті судом до уваги у якості належних та допустимих доказів самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки, оскільки, як вказує позивач, вони були підготовлені Комунальним підприємством «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі» на підставі проведених топографо-геодезичних та вишукувальних робіт з визначення зовнішніх меж фактичного користування земельної ділянки, однак жодних доказів проведення цих робіт та/або вказівок на їх проведення, а також матеріалів за наслідком їх проведення, представником позивача до матеріалів справи не долучено та у судовому засіданні не надано, хоча останній посилався на їх наявність у вказаного підприємства. Також не надано і доказів наявності підстав у Комунального підприємства «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі» на проведення зазначених топографо-геодезичних та вишукувальних робіт, хоча зі змісту позовної заяви вбачається, що вказані роботи були виконані підприємством на підставі договору від 12.09.2017 року за №462 та листа Київської місцевої прокуратури №2 від 08.09.2017 року, які до матеріалів справи не долучено. Тобто, позивач не надавав належних доказів розміру самовільно зайнятої на його думку ділянки. Разом з цим, суд звертає увагу, що у предметі позову позивач зазначає код ділянки та її адресу, яка як було встановлено судом, перебуває у відповідача на законних підставах. Згідно з приписами стст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Тобто, звертаючись до суду з позовом, в даному випадку про звільнення земельної ділянки, на позивача покладений тягар визначення предмету позову та доведення обставин заявлених вимог. За встановлених обставин суд дійшов висновку, що позивачем не доведено обставин та не надано жодного доказу щодо самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки, яку він просить звільнити згідно предмету позову. Також, судовим розглядом встановлено порушення прав відповідача, що гарантовані порядком, в тому числі на ознайомлення з актом перевірки, надання пояснень та/або заперечень з приводу обставин, що були предметом перевірки та ін. Так, у наявних в матеріалах справи відсутні докази ознайомлення відповідача з актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства та вказівки про необхідність усунення порушень земельного законодавства, всупереч наведеним вище вимогам Порядку не вручався та не надходив. Інформація про ознайомлення з актом та отримання копії останнього чи надсилання поштою не підтверджується і самим актом. Відповідно до чч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно приписів чч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За змістом ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі ст. 78 ЦПК України, яка встановлює ознаки допустимості доказів, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Позивачем, на переконання суду, не надано належних та допустимих доказів самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки загальною площею 0,0786 га на [ADDRESS] (код ділянки: [NUMBER]), у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed