Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-21 00:00:00

В січні 2022 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до Підприємства об`єднання громадян «Вінницьке учбово-виробниче підприємство українського товариства сліпих» (далі ПОГ «Вінницьке УВП УТОС») про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. Вимоги позову обґрунтовано тим, що 13 липня 1983 року позивач був прийнятий на роботу в ПОГ «Вінницьке УВП УТОС». 19 квітня 1999 року позивача було переведено в цех №5 на посаду збірника насосів відповідно до наказу №19-к від 20 квітня 1999 року. З 17 грудня 2021 року наказом №161-к від 14 грудня 2021 року позивача було звільнено з ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» без вказування посади, згідно п 1. ст. 40 КЗпП України. З відповідним наказом позивача було ознайомлено 17 грудня 2021 року. Своє звільнення з роботи вважає незаконним, проведеним з порушенням норм трудового законодавства, оскільки відповідач не виконав вимоги закону в частині зобов`язання переведення на іншу роботу при звільненні за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, порушив процедуру звільнення, передбачену частиною 3 статті 49-2 КЗпП України, не врахував його переважне право на залишення на роботі відповідно до вимог ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України та ст. 42 КЗпП України. Ухвалою суду від 18 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 38). У встановлений судом строк представником відповідача адвокатом Грабіком М.С. подано до суду відзив, у якому він просить відмовити в задоволенні позову, оскільки звільнення позивача з ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» відбулось у встановленому законом порядку (а.с. 41. 42). Ухвалою суду від 01 квітня 2022 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с. 85). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Згідно трудової книжки позивача судом встановлено, що з 13 липня 1983 року [PERSON] почав працювати в ПОГ «Вінницьке УВП УТОС». З 19 квітня 1999 року [PERSON] переведено на роботу в цьому ж підприємстві збірником насосів в цех №5 (а.с. 9). Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК Серії 10 ААА №660742 від 27 вересня 2011 року [PERSON] є інвалідом з дитинства першої групи «Б» по зору, безтерміново, потребує постійної сторонньої допомоги (а.с. 8). ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» діє на підставі Статуту затвердженого Постановою Президії ЦП УТОС №05-15-15 року від 07 липня 2020 року, відповідно до п. 2.1, 2.2 якого ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» створене і діє з метою залучення до трудової діяльності людей з інвалідністю по зору створення умов, забезпечуючих соціальний захист людей з інвалідністю, виробництва та реалізації товарів (робіт та послуг) з метою отримання прибутку та забезпечення розвитку виробництва, підвищення життєвого рівня робітників підприємства, фінансування діяльності Українського товариства сліпих. Чисельність працюючих на підприємстві людей з інвалідністю повинна складати не менше 50% від загальної чисельності працюючих (а.с. 43-49). Відповідно до п. 4.1, 4.3 Статуту, підприємство засноване на власності громадської організації - «Всеукраїнська організація інвалідів «Українське товариство сліпих». Підприємство є самостійним господарюючим суб`єктом з правами юридичної особи, яке на засаді використання трудовим колективом частини майна Українського товариства сліпих виробляє та реалізовує продукцію, і діє за принципами господарського розрахунку. Правовий стан підприємства визначається законодавством України, цим Статутом, та відомчими нормативними актами УТОС. Підприємство має самостійний баланс, поточні та інші рахунки у банках України для збереження коштів та здійснення розрахункових, кредитних та касових операцій, печатку і штамп із своїм найменуванням, іншу атрибутику, яка затверджується президією ЦП УТОС і реєструється у встановленому законом порядку. Підприємство складається з виробничих цехів, дільниць, допоміжних цехів та інших підрозділів, служб, відділів (п. 5.1 Статуту). Згідно протоколу №1 засідання адміністрації ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» про фінансово-господарський стан підприємства від 27 вересня 2021 року було прийнято рішення з метою врегулювання фінансово-господарського стану ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» за підсумками 3-го кварталу 2021 року начальникам цехів, підрозділів та відділів здійснити аналіз можливої оптимізації виробництва та за необхідності, як крайній захід запропонувати перелік посад і робочих місць за спеціальностями, які можуть бути скороченні на підприємстві, з можливим в послідуючому скороченням чисельності та штату працівників підприємства з урахуванням норм чинного законодавства України (а.с. 63-65). Відповідно до пункту 2 наказу ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» №45 від 27 вересня 2021 року «Про внесення змін до штатного розпису у зв`язку із скороченням посад, робочих місць за спеціальністю на процесах та створення комісії з визначення працівників, які мають переважне право на залишення на роботі працівників стосовно яких встановлено обмеження на звільнення, а також працівників, які можуть бути звільнені за умовами погодження вказаного питання з комітетом трудового колективу та з виробничою первинною організацію підприємства» виведено з 01 грудня 2021 року із штатного розпису шляхом скорочення наступні зайняті посади, робочі місця за спеціальностями на процесах ПОГ «Вінницьке УВП УТОС», зокрема, по цеху №5 - «складальник насосів» - 4 штатні одиниці, «збірник насосів» - 1 штатна одиниця (а.с. 55-56). Поданням комісії ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» від 28 вересня 2021 року, яке погоджено директором ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» Ільницьким К.Ф. від 28 вересня 2021 року, внесено на розгляд розширеного засідання комітету трудового колективу, правління виробничої первинної організації та адміністрації ПОГ «Вінницьке УВП УТОС», зокрема, питання про виключення з 01 грудня 2021 року з штатного розпису шляхом скорочення посад, робочих місць за спеціальностями на процесах ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» з попередженням відповідно до норм чинного законодавства України про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням наступних працівників підприємства, а саме: по цеху №5 [PERSON] за штатним розписом «складальник насосів» - 1 штатна одиниця (а.с. 50-51). Згідно із витягом з протоколу №39 спільного засідання правління Вінницької ВПО УТОС, комітету трудового колективу ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» та адміністрації підприємства від 29 вересня 2021 року вирішено одноголосно підтримати подання ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» від 28 вересня 2021 року та надати від імені комітету трудового колективу та виробничої первинної організації згоду адміністрації ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» на скорочення, зокрема, по цеху №5 [PERSON] за штатним розписом «складальник насосів» - 1 штатна одиниця (а.с. 52-54). Наказом ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» №124 від 30 вересня 2021 року «Про заплановане скорочення чисельності та штату працівників, попередження працівників про звільнення із скороченням штату та внесення змін до штатного розпису підприємства у зв`язку з скороченням» виключено з 01 грудня 2021 року з штатного розпису шляхом скорочення посад, робочих місць за спеціальностями на процесах ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» і попереджено відповідно до норм чинного законодавства України про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням наступних працівників підприємства, а саме: по цеху №5 [PERSON] за штатним розписом «складальник насосів» - 1 штатна одиниця (а.с. 66-68). [PERSON] роботодавцем ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» було складено письмове попередження про скорочення штату працівників, яким повідомляли його про скорочення чисельності та штату працівників та, що відповідно до наказу №124 від 30 вересня 2021 року та з урахуванням п. 1 ст. 40 КЗпП України посада, яку займає [PERSON] підлягає скороченню з 01 грудня 2021 року. Також зазначено, що станом на дату цього повідомлення на підприємстві відсутні вакантні посади, які б могли бути запропоновані [PERSON] для подальшого працевлаштування (а.с. 69). 08 жовтня 2021 року ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» направило [PERSON] засобами поштового зв`язку (а.с. 70, 71) вказане вище попередження, яке отримано позивачем. Наказом ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» №161-к від 14 грудня 2021 року [PERSON] звільнено з роботи згідно ст. 40 п. 1 КЗпП України, з 17 грудня 2021 року з виплатою компенсації за 14 календарних днів невикористаної відпустки та з виплатою вихідної допомоги в розмірі 2 середньомісячних зарплат (а.с. 73). Відповідно до п. 1.7 наказу № 2 від 25 січня 2022 року «Про внесення змін до наказів з кадрових питань» внесено зміни до пункту 1 наказу №161-к від 14 грудня 2021 року, яким трактувати вказаний пункт у наступній редакції: «У зв`язку із скороченням штату працівників ПОГ «Вінницьке учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих», [PERSON] звільнити з посади (робочого процесу) «складальник насосів» цеху №5 ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» згідно ст. 40 п. 1 КЗпП України, з 17 грудня 2021 року. Надати компенсацію за 14 календарних днів невикористаної відпустки (а.с. 74-75). Згідно із довідкою ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» № 99 від 23 лютого 2022 року, у зв`язку із запланованим та проведеним ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» скороченням чисельності та штату працівників згідно наказу №124 від 30 вересня 2021 року, будь-які вакантні посади, вакантні робочі місця на процесах, в тому числі вакантні місця за робітничими спеціальностями, які могли б бути запропоновані з урахуванням освіти, кваліфікації та досвіду роботи [PERSON] , як працівнику підприємства, посада - «складальник насосів» якого підлягала скороченню, в ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» в період з 30 вересня 2021 року по 17 грудня 2021 року включно, були відсутні (а.с. 76). На а.с. 59-60 штатний розпис професій ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» від 10 липня 2021 року, згідно з яким на підприємстві наявні, зокрема, професії по цеху №5 по виготовленню насосів: складальник насосу бригада №1 5 штатних одиниць, складальник насосу бригада №2 5 штатних одиниць. На а.с. 61-62 - штатний розпис професій ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» від 08 грудня 2021 року, згідно з яким на підприємстві наявні, зокрема, професії по цеху №5 по виготовленню насосів: складальник насосу бригада №1 5 штатних одиниць. Надані суду вказані вище штатні розписи не містять інформації про рівень заповненості всіх посад, про наявність вакантних посад, тощо. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (частини 1 і 6 статті 43 Конституції України). Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений в абзаці 7 статті 5-1 КЗпП України правовий захист від незаконного звільнення. Відповідно до пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно з ч. 1, п. 2, 3 ч. 2 статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Отже, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Відповідно до частини 2 статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. За правилами частини 1 і 3 статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини 2 статті 40, частини 3 статті 49 2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-3048цс15. Із досліджених судом матеріалів справи встановлено, що роботодавець ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» в період попередження працівника позивача про його скорочення, не запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Матеріали справи не містять будь-яких належних доказів про те, що роботодавець пропонував позивачу будь-яку вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду. Відповідач не надав суду належних доказів про відсутність на підприємстві будь-яких вакантних посад в період попередження працівника [PERSON] про його скорочення, оскільки надані суду штатні розписи від 10 липня 2021 року, від 08 грудня 2021 року не містять інформації про рівень заповненості усіх наявних на підприємстві посад, а також про наявність вакантних посад, тощо. Судом не може бути взята до уваги довідку ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» №100 від 23 лютого 2022 року про те, що будь-які вакантні посади, вакантні робочі місця на процесах, в тому числі вакантні місця за робітничими спеціальностями, які могли б бути запропоновані з урахуванням освіти, кваліфікації та досвіду роботи [PERSON] , як працівнику підприємства, посада - «складальник насосів» якого підлягала скороченню, в ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» в період з 30 вересня 2021 року по 17 грудня 2021 року включно, були відсутні, оскільки дана довідка була видана після звільнення позивача з роботи. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не було запропоновано працівнику обрати іншу роботу на підприємстві за його професією та/чи кваліфікацією серед наявних вакансій на підприємстві; підприємством при вивільненні працівника у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці не обговорювалося індивідуально належним чином питання переважного права залишення на роботі позивача [PERSON] , а тому відповідачем було порушено порядок вивільнення працівника, передбачений ст. 49-2 КЗпП України, у зв`язку із чим наявні правові підстави для скасування наказу відповідача про звільнення позивача із займаної посади №161-к від 14 грудня 2021 року та поновлення його на роботі. Щодо виплату позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої та другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір (ч. 1). При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ч. 2). Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в абзацах 3-4 пункту 32 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року № 348). Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Згідно з абзацом третім пункту 2 цього Порядку середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку №100 основною для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на час відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку № 100). [PERSON] звільнено із займаної посади спірним наказом з 17 грудня 2021 року. Таким чином, розрахунковий період становить з 17 грудня 2021 року по день ухвалення судового рішення по 22 липня 2022 року. Водночас, відповідачем не надано суду відомостей про робочий час позивача за останні два місяці перед звільненням, тому суд не в змозі робити розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а відтак, такий розрахунок має бути проведений відповідачем на підставі даного судового рішення відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Щодо стягнення моральної шкоди, то суд зазначає, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Суд враховує, що захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України) КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин справи. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових прав, а має самостійне юридичне значення. Судом встановлено порушення прав позивача незаконним звільненням з роботи. Період вимушеного прогулу призвів до душевних страждань позивача, особа певний час була позбавлена доходу, що змусило її прикладати додаткові зусилля для відновлення своїх порушених прав, тому суд дійшов висновку, що вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню. Визначаючись щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд, виходячи із встановлених обставин з урахуванням характеру порушення прав позивача, глибини та тривалості моральних страждань та зусиль, вжитих для відновлення прав, дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивача 5\~000 грн. в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Щодо розподілу судових витрат. Позивач відповідно до пунктів 1 та 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», наділений пільгою щодо сплати судового збору, як позивач у справах про поновлення на роботі та особа з інвалідністю I групи (а.с. 8). Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Даний позов містить немайнову вимогу (поновлення на роботі) та майнову (стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди). Таким чином, позивач при зверненні до суду із даним позовом був звільнений від сплати судового збору на загальну суму 1\~984 грн. 80 коп. (992,40 + 992,40=1984,80). Оскільки при зверненні до суду із вказаним позовом позивач був звільнений від сплати судового збору, тому на підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1\~984 грн. 80 коп. Відповідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved