Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-06 00:00:00

19.02.2018 позивачка звернулася до Решетилівського районного суду Полтавської області із вищевказаним позовом у якому просить суд стягнути з відповідача на її користь половину вартості легкового автомобіля Hyundai Accent, 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , який належить їм на праві спільної сумісної власності, стягнути із відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору у сумі 1314,68 грн, витрат на оплату висновка експерта автотоварознавчого дослідження №17 від 09.02.2018 в сумі 700,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05.02.1999 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. В період шлюбу ними за спільні кошти було придбано легковий автомобіль Hyundai Accent, 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . Даний автомобіль був зареєстрований на відповідача. 22.12.2015 шлюб між сторонами розірвано. Враховуючи, що автомобілем користується відповідач, позивачка вважає, що автомобіль має залишитися в останнього, а на її користь слід стягнути половину його вартості, що становить 131 466,69 грн. 28.02.2018 суддею Беркутою Л.Г. відкрито провадження у справі, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 30.03.2018 відповідачем подано до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] та [PERSON] у якому він просить об`єднати дані позовні заяви в одне провадження та витребувати від відповідачів за зустрічним позовом належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] автомобіль марки Hyundai Accent д.н.з. [NUMBER] , 2012 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] на зазначений автомобіль, другий комплект ключів від вищезазначеного автомобілю та передати його [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що він дійсно є власником вказаного автомобіля, який був придбаний за взяті особисто ним в борг кошти. Зазначає, що на даний момент автомобіль перебуває у незаконному користуванні відповідачки та її сина - [PERSON] . Розгляд справи не було завершено, у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку 27.03.2018. 27.04.2018 суддею Горульком О.М. справу прийнято до свого провадження. 03.08.2018 задоволено заяву позивачки про забезпечення позову та накладено арешт на автомобіль Hyundai Accent, 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] . Розгляд справи не завершено, у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку 27.09.2018. Через відсутність у Решетилівському районному суді Полтавської області суддів, які б мали повноваження на здійснення судочинства, проведення повторного автоматизованого розподілу справи не відбулося, що підтверджується протоколом від 16.10.2018. За результатами повторного автоматизованого розподілу справ між суддями, 18.02.2019 справу передано на розгляд головуючому судді Лизенко І.В. (відряджена до Решетилівського районного суду Полтавської області на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 22.01.2019 №175/о/15-19). 04.03.2019 справу прийнято до розгляду суддею Лизенко І.В., розгляд справи повторно розпочато у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачем [PERSON] 26.03.2019 подано заяву про залишення зустрічного позову без розгляду. Відповідачем [PERSON] 26.03.2019 подано відзив на позовну заяву у якому він просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] до нього про поділ спільного майна подружжя відмовити. В обґрунтування своєї тверджень зазначає, що вищевказаний автомобіль належить виключно йому на праві приватної власності та не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, адже був придбаний ним за особисті кошти. 03.05.2019 позивачкою [PERSON] подана уточнена позовна заява (заява про зміну підстав позову) у якій вона просить визнати за нею в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на грошові кошти в розмірі 131 466,69 гривен, що складає половину ринкової вартості спільного нажитого майна - автомобіля Hyundai Accent, 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] . Стягнути з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію в праві спільної власності на автомобіль Hyundai Accent, 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] , в сумі 131 466,69 гривен та понесені судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору у сумі 1314,68 грн, витрат на оплату висновка експерта автотоварознавчого дослідження №17 від 09.02.2018 в сумі 700,00 грн. Дана заява обґрунтована тим, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 27.11.2012 Кобеляцьким ВРЕ, [PERSON] має право користуватися вказаним автомобілем. Окрім цього позивачка зазначає, що даний автомобіль був частково придбаний за накопичені ними кошти, а на іншу частину коштів у розмірі 80 000 грн було взято кредит. Кредитний договір №2203/4320 укладений між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] . [PERSON] , як дружиною [PERSON] , надано особисту згоду на укладення даного договору. Погашення кредитної заборгованості позивачка здійснювала самостійно, адже на той момент мала декілька джерел доходу - заробітна плата, пенсія, доходи від надання земельних паїв в оренду. 03.05.2019 позивачкою подано до суду відповідь на відзив у якому остання зазначає, що не надавала згоди на укладення [PERSON] договорів позики з [PERSON] та [PERSON] . 11.07.2019 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Шаповаловим О.О. подані заперечення проти прийняття уточненої позовної заяви (заяви про зміну підстав позову) та заперечення на клопотання про залучення відповіді на відзив після спливу встановлених процесуальних строків. 16.07.2019 ухвалою суду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння повернуто [PERSON] за його заявою. 01.08.2019 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Шаповаловим О.О. надано відзив на уточнення позовної заяви (заяви про зміну підстав позову). 12.11.2019 представником позивача [PERSON] - адвокатом Масловою А.В. надано відповідь на відзив (на заяву про зміну підстав позову). Розгляд справи не було завершено у зв`язку із закінченням терміну відрядження судді Лизенко І.В. Через відсутність у Решетилівському районному суді Полтавської області суддів, які б мали повноваження на здійснення судочинства, проведення повторного автоматизованого розподілу справи не відбулося, що підтверджується протоколом від 07.02.2020. За результатами повторного автоматизованого розподілу справ між суддями, 31.07.2020 справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О. Ухвалою суду від 04.08.2020 прийнято справу до розгляду суддею Романенко О.О. та розгляд справи визначено проводити повторно в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання. 31.08.2020 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Шаповаловим О.О. подано відзив, у якому сторона відповідача повністю заперечує вимоги [PERSON] , викладені в уточненій позовній заяві (заяві про зміну підстав позову) від 03.05.2019. В обґрунтування своїй тверджень зазначає, що відповідно до постанови ВС у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.10.2018 у справі №127/7029/15-ц зроблено висновок, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого та у зв`язку із цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакцї особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Позивачкою не надано належних та допустимих доказів того, що спірний автомобіль було відчужено за 262 933,38 грн. у зв`язку із чим їй належить компенсувати Ѕ його вартості у розмірі 131 466,69 грн. Позивачкою не заявлялось клопотання про призначення судом автотоварознавчої експертизи, а висновок експерта №17 від 09.02.2018 не може слугувати належним доказом, адже у ньому не вирішувалося питання щодо вартості майна на час його продажу, як і не вирішувалося питання щодо вартості подібного транспортного засобу на час розгляду справи. Окрім цього зазначено, що автомобіль Hyundai Accent, 2012 року випуску був придбаний за особисті кошти [PERSON] та саме відповідачем здійснювалося погашення заборгованості за кредитними зобов`язаннями та договорами позики за придбання вказаного транспортного засобу. 03.09.2020 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Шаповаловим О.О. заявлено клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи на вирішення якої поставити питання «Яка ринкова вартість КТЗ подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) автомобіля до автомобіля Hyundai Accent, 2012 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] на дату оцінки?». 03.09.2020 представником позивача [PERSON] - адвокатом Масловою А.В. надано відповідь на відзив від 31.08.2020 у якому вона просить задовольнити уточнену позовну заяву (заяву про зміну підстави позову) у повному обсязі. Зазначено, що кредитний договір на придбання автомобіля був укладений за письмовою згоди [PERSON] , про що безпосереднє зазначено у договорі, отже він укладений в інтересах сім`ї. [PERSON] не надавала, ані усної, ані письмової згоди [PERSON] на укладення договорів позики із [PERSON] та [PERSON] , що є порушенням вимог ч.3 ст.65 СК України. Окрім цього стверджує, що у справі №546/1302/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів у розмірі 140 137 грн. 50 коп. (суддя Зіненко Ю.В.) позовні вимоги обґрунтовуються тими ж самими борговими розписками та наполягається на тому, що спірний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. В зв`язку з цим, існують обставини, які визнаються позивачем та не заперечуються відповідачем, а саме те, що автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. 28.09.2020 представником відповідача - адвокатом Шаповаловим О.О. надано заперечення на відповідь на відзив у якому він підтримує свої доводи, викладені у відзиві від 31.08.2020, та просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 29.09.2020 ухвалою суду клопотання представника відповідача - адвоката Шаповалова О.О. задоволено, призначено у справі судову авто-товарознавчу експертизу для встановлення дійсної ринкової вартості спірного автомобіля, проведення якої доручено Полтавському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України, провадження по справі зупинено. 12.10.2020 позивачкою подано апеляційну скаргу на ухвалу суду від 29.09.2020 про призначення судової автотоварознавчої експертизи. Постановою Полтавського апеляційного суду від 26.11.2020 апеляційну скаргу позивачки залишено без задоволення, ухвалу суду від 29.09.2020 залишено без змін. 27.01.2021 від Полтавського НДЕКЦ МВС України надійшло повідомлення про неможливість проведення судової автотоварознавчої експертизи у зв`язку із відсутністю її оплати. Ухвалою суду від 05.02.2021 провадження у справі поновлено. 31.03.2021 відповідачем надано клопотання про повторне направлення ухвали суду для виконання. 14.04.2021 адвокатом Масловою А.В. надано заперечення на клопотання про повторне направлення ухвали суду для виконання та клопотання про долучення доказів по справі. Ухвалою суду від 14.04.2021 клопотання відповідача задоволено, справу повторно направлено на експертизу, провадження по справі зупинено. 07.10.2021 Полтавським НДЕКЦ МВС України надано суду висновок експерта № СЕ-19/117-21/10736-АВ за результатами проведеної судової експертизи. Ухвалою суду від 29.10.2021 провадження у справі поновлено. 12.11.2021 позивачкою надано заяву про уточнення позовних вимог. 23.11.2021 від позивачки до суду надійшла заява, в якій вона просить не розглядати уточнення позовних вимог від 12.11.2021, що надійшли від позивача через канцелярію суд 12.11.2021, в зв`язку з поданням нової заяви про уточнення позовних вимог від 23.11.2021. Окрім цього, 23.11.2021 від позивачки до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог. В своїй заяві позивачка остаточно просить суд: 1) визнати автомобіль Hyundai Accent, 2012 року випуску, номер кузову [NUMBER] об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , набутим за час шлюбу. 2) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля Hyundai Accent, 2012 року випуску, номер кузову [NUMBER] , що становить суму в розмірі 122 820,00 грн. 3) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1228,20 грн. Ухвалою суду від 23.11.2021 прийнято до розгляду заяву про уточнення позовних вимог від 23.11.2021. Ухвалою суду від 14.12.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Представником позивачки [PERSON] - адвокатом Масловою А.В. 15.06.2022 подано до суду заяву, у якій вона просить судовий розгляд справи провести за її відсутності та відсутності позивачки, позовні вимоги, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 23.11.2021, підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. 09.12.2021 відповідачем [PERSON] подано до суду клопотання у якому він просив розгляд справи проводити за його відсутності та відсутності його представника, у задоволенні позовних вимог заперечує з підстав, зазначених у відзиві та запереченнях. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України справу розглянуто за відсутності сторін, які надіслали на адресу суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності. Судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом судом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Повно та всебічно дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.02.1999 між [PERSON] та [PERSON] Решетилівським районним відділом РАГС Полтавської області зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (т.1 а.с.13). 22.12.2015 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано про що видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 22.12.2015 (т.1 а.с.14). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , автомобіль марки - Hyundai, моделі - Accent, типу - легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER] , повна маса - 1565, маса без навантаження - 1110, категорія - В, об`єм двигуна - 1591, тип пального - бензин, колір - сірий, реєстраційний номер - [NUMBER] , рік випуску - 2012, дата реєстрації - 27.11.2012, власником якого є [PERSON] , адреса: [ADDRESS] . Особлива відмітка: Д/Р ДПІ534172 23.11.2012 ВМД 1251 10004/2/139723 19.11.2012 [PERSON] має право користуватися (т.1 а.с.15). Відповідно до експертного висновку автотоварознавчого дослідження №17 від 09.02.2018, наданого позивачкою, вартість автомобіля Hyundai Accent № [NUMBER] кузов № [NUMBER] з врахуванням технічного стану складає 262 933,39 грн (т.1 а.с.16-25). Згідно копії розписки, [PERSON] 27.11.2012 отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 70 000 грн. на купівлю автомобіля Hyundai Accent 2012 року випуска (т.1 а.с.91). 28.11.2012 між [PERSON] та ПАТ «Дерджавний ощадний банк України» укладено кредитний договір №2203/4320, відповідно до якого Банк надав позичальнику - [PERSON] кредит на суму 80 000 грн для здійснення оплати за Hyundai Accent номер шасі [NUMBER] за договором купівлі-продажу №АП-000621 від 28.11.2012 (т.1 а.с.92-100). Відповідно до копії рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 03.05.2018 у справі 553/709/18, провадження 2/553/680/2018, із [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] борг у сумі 280 275,00 грн (т.1 а.с.101-102). У довідці №28 від 04.04.20183 виданої ПАТ «Державний ощадний банк України» зазначено, що виданий [PERSON] кредит від 28.11.2012 у сумі 80 000 грн погашений у повному обсязі (т.1 а.с.103). Відповідно до копії розписки від 08.12.2012, [PERSON] повернув [PERSON] грошові кошти у розмірі 70 000 грн, які брав у борг 27.11.2012 для придбання автомобіля Hyundai Accent 2012 року випуску (т.1 а.с.104). 08.12.2012 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики №8, відповідно до якого позикодавець - [PERSON] надав позичальнику - [PERSON] позику у розмірі 150 000 грн (т.1 а.с.105-106). Відповідно до копії розписки від 10.12.2018, [PERSON] повернув [PERSON] грошові кошти у розмірі 280 275,00 грн грн, на виконання рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 03.05.2018 (т.1 а.с.107). 26.10.2012 між ТОВ «Автопланета Полтава» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу №АП-000621 на придбання останнім автомобіля Accent RB 1.6 Comfort MT бензин № кузова: [NUMBER] , номер двигуна: [NUMBER] , колір: sleek silver за ціною 137 400,00 грн (т.1 а.с.123-126). 28.11.2012 між [PERSON] та ПАТ «Дерджавний ощадний банк України», в особі [PERSON] , укладено кредитний договір №2203/4320, відповідно до пункту 1.1 якого банк зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору кредит в сумі 80000,00 грн, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 80000,00 грн, сплати проценти за користування кредитом в розмірі 17,5 % процентів річних та комісійні винагороди. Зазначена в цьому пункті процента ставка за користування кредитом є фіксованою. Кредит надається на 84 місяці з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 05 листопада 2019 року (пункт 1.2 договору). Відповідно до пункту 1.3 даного договору, кредит надається для здійснення оплати за Hyundai Accent номер шасі [NUMBER] за договором купівлі-продажу №АП-000621 від 28.11.2012 На звороті останнього аркушу кредитного договору №2203/4320 зазначена письмова згода [PERSON] на укладення її чоловіком - позивачем [PERSON] цього кредитного договору та підтвердження про ознайомлення з його умовами та відсутність заперечень, про що свідчить підпис [PERSON] (т.1 а.с.92-100, 127-131). 28.11.2012 між [PERSON] та ПАТ «Дерджавний ощадний банк України», в особі Джос Л.І., укладено договір відновлювальної кредитної лінії №2203/4321, відповідно до якого банк надав позивачу [PERSON] кредит в сумі 8000,00 грн шляхом перерахування коштів з рахунку для обліку кредиту позичальника на поточний рахунок страхової компанії ПАТ СК «Українська страхова група» №28-1601-12-00199 в сумі страхового платежу (його частини), що підлягає сплаті позичальником відповідно до графіків/строків, передбачених в договорі страхування. На звороті останнього аркушу договору відновлювальної кредитної лінії №2203/4321 зазначена письмова згода [PERSON] на укладення її чоловіком - позивачем [PERSON] цього договору та підтвердження про ознайомлення з його умовами та відсутність заперечень, про що свідчить підпис [PERSON] (т.1 а.с.132-136). Відповідно до договору поруки №1 від 28.11.2012 [PERSON] являється поручителем за кредитним договором №2203/4320 від 28.11.2012 та солідарно відповідає за своєчасне та повне виконання боржником - [PERSON] зобов`язання перед кредитором - ПАТ «Дерджавний ощадний банк України» (т.1 а.с.137-138). Відповідно до договору поруки №2 від 28.11.2012 [PERSON] являється поручителем за договором відновлюваної кредитної лінії №2203/4320 від 28.11.2012 та солідарно відповідає за своєчасне та повне виконання боржником - [PERSON] зобов`язання перед кредитором - ПАТ «Дерджавний ощадний банк України» (т.1 а.с.139-140). [PERSON] на користь АТ «Ощад м.Полтава» сплачувалися кошти за кредитним договором №2203/4320 від 28.11.2012, що підтверджується копіями квитанцій (т.1 а.с.141-154). Відповідно до копії трудової книжки серії [NUMBER] , [PERSON] з 14.06.1989 по 05.05.2011 працювала в Решетилівській ЦРБ, а з 18.05.2011 працює в Решетилівському проммайданчику (т.1 а.с.155-156). [PERSON] є пенсіонеркою за вислугою років (т.1 а.с.157). Відповідно до довідок ДЛВУМГ [PERSON] за травень - грудень 2011 року отримала заробітну плату у розмірі 16 565,00 грн., за 2012 рік - 25 076,88 грн., за 2013 рік - 28 193,97 грн., за 2014 рік - 29 865,93 грн., за 2015 рік - 27 983,10 грн., за 2016 рік - 43148,44 грн. (т.1 а.с.158-163). Окрім цього з відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків вбачається, що [PERSON] окрім заробітної плати та пенсії, отримувала дохід від ТОВ «Бурат-Агро» за надання майна у лізинг (т.1 а.с.168-176). Відповідно до довідки ПАТ «Державний ощадний банк України», виданої [PERSON] , зобов`язання за кредитним договором №2203/4320 від 28.11.2012 та договором відновлювальної кредитної лінії №2203/4320 від 28.11.2012 виконані у повному обсязі 28.11.2014 (т.1 а.с.177). Відповідно до копії розписки, наданої [PERSON] , остання 27.11.2014 взяла кошти в борг у [PERSON] у розмірі 42 000 грн. для погашення кредиту в ощадбанку за придбання автомобіля Хюндай Акцент 2012 року випуску (т.1 а.с.178). 27.01.2016 [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 42 000 грн., які позичала ій 27.11.2014 (т.1 а.с.179). [PERSON] має посвідчення водія серії [NUMBER] , категорій А та В (т.1 а.с.180). Відповідно до копії ухвали Київського районного суду м.Полтави від 22.06.2018 у справі 552/3624/18 накладено арешт на автомобіль марки «HYUNDAI» моделі «ACCENT», тип легковий седан, сірого кольору, номерний знак [NUMBER] , № кузова [NUMBER] , які було виявлено та вилучено в ході огляду місця події за адресою: [ADDRESS] з позбавленням права відчуження, розпоряджання, використання та проведення будь-яких робіт (т.1 а.с.181). У довідці Регіонального сервісного центру в Полтавській області від 29.03.2019 заначено, що й автомобіль марки «Hyundai Accent», 2012 року випуску, позначення номерне позначення кузова [NUMBER] був зареєстрований 27.11.2012 на ім`я громадянина [PERSON] , [INFO] . Вказаний транспортний засіб 07.08.2018 перереєстровано на підставі договору купівлі-продажу №5744/001313, укладеного у суб`єкта господарювання ТОВ «Авто-Ареал» на ім`я громадянина [PERSON] (т.1 а.с.183). У копіях полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ №9790571 та серії АК №6397589 на автомобіль Hyundai, номерний знак [NUMBER] , VIN [NUMBER] страхувальником зазначена [PERSON] (т.2 а.с.29-30). Відповідно до копії акту технічного стану ТЗ або його складової частини, що має ідентифікаційний номер №5744/001313 від 07.08.2018 та акту огляду реалізованого ТЗ №5744/18/001387 від 07.08.2018, вартість автомобіля Hyundai Accent, 2012 року випуску, номер кузова [NUMBER] становить 37 000,00 грн. (т.2 а.с.93-94). Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 24.12.2020 у справі № 546/1302/18, провадження 2/546/92/20 у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів відмовлено. У даній справі [PERSON] просив суд стягнути із [PERSON] на свою користь половину суми, сплаченої ним за рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 03.05.2018 р. в розмірі 140 137,50 грн. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 05.02.1999 року між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який було розірвано 22.12.2015 р. За час перебування у шлюбі, в кінці листопада 2012 року, [PERSON] купив автомобіль «HYUNDAI ACCENT», номерний знак [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. На купівлю зазначеного автомобіля [PERSON] було сплачено 150000,00 грн, які він позичив частково у [PERSON] в сумі 70000,00 грн, що підтверджується відповідною розпискою від 27.11.2012 р., а іншу суму в розмірі 80000,00 грн взяв в кредит в ПАТ «Державний ощадний банк України», що підтверджується кредитним договором «2203/4320 від 28.11.2012 р. Стверджував, що автомобіль «HYUNDAI ACCENT» став об`єктом спільної сумісної власності подружжя, використовувався в інтересах сім`ї. У справі № 546/1302/18 [PERSON] зазначав, що 08 грудня 2012 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики №8, згідно якого він позичає [PERSON] кошти в розмірі 150000,00 грн для того, щоб [PERSON] розрахувався із [PERSON] та ПАТ «Державний ощадний банк України», оскільки повинен був повернути тіло позики зі сплатою відсотків за користування позикою до 08.12.2017 року. Після отримання коштів від [PERSON] , [PERSON] повернув позичені кошти [PERSON] в розмірі 70000,00 грн та ним було сплачено кредит ПАТ «Державний ощадний банк України», що підтверджується довідкою №28 від 04.04.2018 р. про відсутність заборгованості за кредитом. Таким чином, як стверджував [PERSON] , отримані ним кошти були використані в інтересах сім`ї. [PERSON] має посвідчення водія відповідно категорії та часто кермувала вказаним автомобілем. Крім того [PERSON] була вписана до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Проте ні під час перебування в шлюбі, ні після його розірвання, участі у поверненні коштів, які були використані в інтересах сім`ї, [PERSON] не приймає і не приймала. Також під час розгляду справи № 546/1302/18 [PERSON] зазначав, що у квітні 2018 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Полтави із позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 03.05.2018 р. позов [PERSON] було задоволено та стягнуто з [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 280275,00 грн. Рішення суду було ним виконано позивачем, що підтверджується відповідною розпискою (т.3 а.с.2-8). Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 24.12.2020 у задоволенні позовних вимог [PERSON] у справі № 546/1302/18 відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог судом було встановлено, що укладений [PERSON] договір позики з [PERSON] на суму 150000,00 грн не можна вважати таким, що укладений в інтересах сім`ї. Також судом на підставі оцінки наданих доказів зроблено висновок, що погашення кредитних зобов`язань [PERSON] перед ПАТ "Державний ощадний банк України" здійснювалося за рахунок спільних коштів подружжя практично рівномірними платежами протягом майже двох років з листопада 2012 року по листопад 2014 року. Поручителем відповідно до договору поруки щодо забезпечення виконання [PERSON] кредитних зобов`язань була [PERSON] . Кредитні зобов`язання були виконані в повному обсязі 28.11.2014 (а.с. 2-8 т. 3). Постановою Полтавського апеляційного суду від 01.03.2021 у справі № 546/1302/18 апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення Решетилівського районного суду Полтавської області дві 24.12.2020 залишено без змін (т.3 а.с.9-11). У висновку експерта №СЕ-19/117/21/10736-АВ від 29.09.2021 визначено, що ринкова вартість автомобіля HYUNDAI ACCENT 4 Door SEDAN5MT 1591 сс станом на 23.09.2021 складає 245 640,00 грн. (т.3 а.с.37-42). Спір у справі виник із сімейно-майнових правовідносин та регулюється нормами цивільного та сімейного законодавства. Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Частиною 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2, 3 ст. 89 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Щодо позовних вимог про визнання автомобіля HYUNDAI ACCENT, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , набутим за час шлюбу, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення міститься й у частині третій статті 368 ЦК України. За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. При цьому, не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього, майно, зареєстровано лише за одним з подружжя. Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) та від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц (провадження № 61-15462св18). Отже, той із подружжя або інша заінтересована особа, яка заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язані довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У постанові Верховного Суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 3 частини першої статті 57 СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю». Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Під час розгляду даної справи судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] та [PERSON] з 05.02.1999 по 22.12.2015 перебували у зареєстрованому шлюбі (т.1 а.с.13, 14). 26.10.2012 між ТОВ «Автопланета Полтава» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу №АП-000621 на придбання останнім автомобіля Accent RB 1.6 Comfort MT бензин № кузова: [NUMBER] , номер двигуна: [NUMBER] , колір: sleek silver за ціною 137 400,00 грн (т.1 а.с.123-126). 28.11.2012 між [PERSON] та ПАТ «Дерджавний ощадний банк України», в особі [PERSON] , укладено кредитний договір №2203/4320 на суму 80 000,00 грн. для оплати за Hyundai Accent номер шасі [NUMBER] за договором купівлі-продажу №АП-000621 від 28.11.2012 та договір відновлювальної кредитної лінії №2203/4321 від 28.11.2012 на суму 8000,00 грн. на рахунок страхової компанії ПАТ СК «Українська страхова група» №28-1601-12-00199 для оплати чергових страхових платежів (т.1 а.с.92-100, 127-131, 132-136). Поручителем за даними договорами являється [PERSON] - дружина [PERSON] (т.1 а.с.137-138, 139-140). Таким чином встановлено, що вищезазначений автомобіль придбаний під час перебування [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Доводи відповідача про те, що даний автомобіль був придбаний ним лише за його особисті кошти та кошти які він отримав за кредитним договором, а також за договором позики з [PERSON] не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Ті обставини, що позичальником за кредитними договором №2203/4320 від 28.11.2012 є [PERSON] та що останнім було взято кошти у позику у [PERSON] та [PERSON] не підтверджує того факту, що дані гроші були використані не в інтересах сім`ї та те, що погашення заборгованості здійснювалося без участі іншого із подружжя, яка виступала поручителем у кредитних правовідносинах. У свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , автомобіль марки - Hyundai, моделі - Accent, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER] , зазначено, що [PERSON] має право користуватися (т.1 а.с.15). У копіях полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ №9790571 та серії АК №6397589 на автомобіль Hyundai, номерний знак [NUMBER] , VIN [NUMBER] страхувальником зазначена [PERSON] (т.2 а.с.29-30). Окрім цього позивачкою надано докази на підтвердження отримання доходу у вигляді заробітної плати, пенсії та коштів за надання майна у лізинг під час перебування у шлюбі. Також отримання коштів у вигляді позики від [PERSON] для погашення кредиту в ощадбанку за придбання автомобіля Хюндай Акцент 2012 року випуску. Дані обставини дають підстави для висновку, що придбаний у 2012 році автомобіль Hyundai Accent 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER] є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, адже набутий від під час перебування осіб у шлюбі, використовувався в інтересах сім`ї, а відповідачем не доведено факту придбання даного авто виключно за власні кошти та для власний потреб. Як наслідок, автомобіль HYUNDAI ACCENT, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , набутим за час шлюбу. Щодо вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь грошової компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля Hyundai Accent, 2012 року випуску, номер кузову [NUMBER] , суд зазначає таке. Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України). Оскільки суд прийшов до переконання, що автомобіль Hyundai Accent, 2012 року випуску, номер кузову [NUMBER] є об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , набутий за час шлюбу, дане майно підлягає розподілу в порядку поділу майна подружжя. З листа Регіонального сервісного центру в Полтавській області від 29.03.2019 № 31/16-9-М-26аз вбачається та не заперечується сторонами, що 07.08.2018 на підставі договору купівлі-продажу № 5744/001313 спірний автомобіль відчужено [PERSON] та перереєстровано на [PERSON] (т.1 а.с.183). При цьому, ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 22.06.2018 у справі 552/3624/18 накладено арешт на автомобіль марки «HYUNDAI» моделі «ACCENT», тип легковий седан, сірого кольору, номерний знак [NUMBER] , № кузова [NUMBER] , які було виявлено та вилучено в ході огляду місця події за адресою: [ADDRESS] з позбавленням права відчуження, розпоряджання, використання та проведення будь-яких робіт (т.1 а.с.181). Таким чином, станом на день розгляду справи судом, спірний автомобіль відчужено одним із подружжя проти волі іншого. У висновку експерта №СЕ-19/117/21/10736-АВ від 29.09.2021 вказано, що ринкова вартість автомобіля HYUNDAI ACCENT 4 Door SEDAN5MT 1591 сс станом на 23.09.2021 складає 245 640,00 грн. (т.3 а.с.37-42). У пунктах 22, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц (провадження№ 61-9018сво18). Враховуючи вищевикладене, позивачці в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, належить компенсувати 1/2 частину ринкової вартості зазначеного автомобіля, яка станом на 23.09.2021 складає 245 640,00 грн та стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 122 820,00 грн. (245 640,00 / 2 = 122 820,00). Додатково суд вважає за необхідне надати правову оцінку поведінці відповідача - [PERSON] . Верховний Суд у постанові від 24 жовтня 2019 року у справі № 904/3315/18 наголошував на тому, що: «Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Так, принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зазначений принцип лежить в основі доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Згаданий принцип римського права «venire contra factum proprium» є вираженням «equitable estoppel» - однієї з найважливіших доктрин загального права. В системі загального права ця доктрина ґрунтується на «principles of fraud» та є спрямованою на недопущення ситуації, в якій одна сторона може займати іншу позицію в судовому розгляді справи, що відрізняється від її більш ранньої поведінки або заяв, якщо це ставить протилежну сторону у невигідне становище. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». Подібні висновки викладено й у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18). У матеріалах справи міститься рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 24.12.2020 у справі 546/1302/18, провадження 2/546/92/20, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів відмовлено. Під час розгляду даної справи [PERSON] стверджувалося, що автомобіль Hyundai Accent є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, даний транспортний засіб був придбаний та використовувався в інтересах їх сім`ї. Разом з цим, під час розгляду даної справи № 546/145/18 відповідачем - [PERSON] повністю заперечується той факт, що автомобіль Hyundai Accent є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та що даний транспортний засіб був придбаний та використовувався в інтересах їх сім`ї. Тобто у справі, яка є предметом розгляду суду відповідач [PERSON] наполягає на тому, що спірний атомобіль придбаний лише за його особисті кошті, які він частково отримав в кредит та у позику від інших осіб. А у справі № 546/1302/18 навпаки стверджував, що автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, у зв`язку з чим просив суд стягнути з бувшого подружжя [PERSON] на його користь витрачених коштів на погашення боргу за придбання автомобіля, оскільки останній придбавався та використувався в інтересах сім`ї. З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що відповідач - [PERSON] діє недобросовісно, всупереч своїй попередній поведінці та заявам, на свою користь і на шкоду іншій стороні, намагаючись ввести суд в оману відносно дійсних обставин, які мали місце в минулому. Повно і всебічно дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, враховуючи суперечливу поведінку відповідача - [PERSON] щодо визнання обставин правового режиму спільного сумісного майна щодо спірного автомобілю під час розгляду іншої справи, недоведеність останнім надежними і допустимими доказами факту придбання атомобіля за його особисті кошті, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підтверджені належними та допустимими доказами, які є достовірними і достатніми для задоволення позовних вимог, тому приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних із розглядом справи відносяться витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні первинної позовної заяви до суду позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 1314,68 грн, що підтверджується квитанцією (т.1 а.с.1). У подальшому, 23.11.2021 позивачка остаточно уточнила свої позовні вимоги та, враховуючи їх зменшення, просила суд стягнути з відповідача на її користь судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору у розмірі 1228,20 грн, що є пропорційним до задоволених вимог. Позивачкою визнано висновки експертизи №СЕ-19/117-21/10736-АВ від 29.09.2021 та саме ця обставина слугувала підставою для уточнення (зменшення) позовних вимог, тому витрати на оплату висновку експерта автотоварознавчого дослідження №17 від 09.02.2018 у сумі 700,00 грн., який поданий позивачкою разом із позовною заявою, не підлягає стягненню у порядку ст.141 ЦПК України. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, понесені позивачкою судові витрати, що складаються із сплаченого судового збору за подання позовної заяви підлягають стягненню пропорційно до задоволених вимог з відповідача [PERSON] на її користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved