Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до Макарівського районного суду з позовом до Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінпром маркет»(далі ТОВ «Фінпром маркет», відповідач), вказавши третіми особами: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Чучков Михайло Олександрович, в якому просив визнати виконавчий напис №13038, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем 12.03.2021 року, таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначив наступне. 12.03.2021\~року приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Остапенком\~Є.М.\~було вчинено\~оспорюваний виконавчий\~напис №13038\~про стягнення\~з позивача\~ [PERSON] на\~користьТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» заборгованість\~у сумі\~15916,40\~грн.,\~відповідно до\~кредитного договору\~№ 1072217\~від 16.07.2019\~року,\~укладеним між\~первісним кредитором\~ТОВ «АВЕНТУС\~УКРАЇНА». Даний виконавчий напис був пред`явлений до виконання відповідачем, та постановою від 30.10.2021 року приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучковим М.О. було відкрито виконавче провадження № 67324743. Вважає, що вищевказаний виконавчий документ, у вигляді виконавчого напису №13038, виданий 12.03.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., вчинено з порушеннями вимог законодавства, а саме: без необхідної перевірки та встановлення безспірності боргу, за відсутності належних і допустимих документальних доказів на підтвердження факту направлення позивачу вимоги або повідомлення про наявність заборгованості та необхідності її погашення, що позбавило останнього права оспорити вимоги відповідача, а також за відсутності нотаріально посвідченого кредитного договору. У зв`язку з наведеним позивач просить визнати оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 14.01.2022 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а третім особам 5-тиденний строк для подачі письмових пояснень щодо позову або відзиву. Також, вказаною ухвалою судом витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича належним чином засвідчену копію виконавчого напису № 13038 від 12.03.2021 р. про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» заборгованість в сумі 15\~916,40 грн., а також належним чином засвідчені копії документів на підставі яких його було видано. Витребувані докази до суду не надходили. Крім того, ухвалою суду від 14.01.2022 року у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову у виді зупинення стягнення на підставі оспорюваного виконавчого документа - виконавчого напису №13038 від 12.03.2021 року у виконавчому провадженні №67324743 - відмовлено. Копію ухвали суду від 14.01.2022 року та позовну заяву з додатками відповідач отримав 25.01.2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №0800105525806 (а.с. 35). В установлений судом строк від відповідача на адресу суду надійшла заява про визнання позовних вимог. Одночасно з вказаною заявою відповідачем подано клопотання про врегулювання спору за участю судді, яке ухвалою суду від 21.02.2022 року залишено без задоволення. Приватний нотаріус та приватний виконавець своїм правом на надання суду письмових пояснень по суті позову, не скористалися. Від приватного виконавця Чучкова М.О. надійшли копії матеріалів виконавчого провадження № 67324743. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. 12.03.2021\~року приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Остапенком\~Є.М.\~було вчинено\~оспорюваний виконавчий\~напис №13038\~про стягнення\~з позивача\~ [PERSON] на\~користьТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» заборгованість\~у сумі\~15916,40\~грн.,\~відповідно до\~кредитного договору\~№ 1072217\~від 16.07.2019\~року,\~укладеним між\~первісним кредитором\~ТОВ «АВЕНТУС\~УКРАЇНА»(а.с. 40). Згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучкова Михайла Олександровича від 30.10.2021 року відкрито виконавче провадження № 67324743 щодо примусового виконання виконавчого напису №13038, виданого 12.03.2021 року (а.с. 41). Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Так, статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Зміст виконавчого напису повинен відповідати вимогам ст. 89 Закону України «Про нотаріат». Вчинення виконавчого напису здійснюється в порядку, передбаченому главою 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (далі Порядок), затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5. Зокрема, згідно з Порядком, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій мають бути зазначені необхідні відомості про стягувача та боржника; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172. Виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, який має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо за борговим документом необхідно провести стягнення частинами, виконавчий напис за кожним стягненням може бути зроблений на копії документа або на виписці з особового рахунку боржника; у цих випадках на оригіналі документа, що встановлює заборгованість, робиться відмітка про вчинення виконавчого напису і зазначаються, за який строк і яка сума стягнута, дата і номер за реєстром нотаріальних дій. За заявою кредитора розмір суми, яка підлягає стягненню за виконавчим написом, може бути встановлений з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Неустойка (штраф, пеня) включається до виконавчого напису, якщо це передбачено умовами договору. У справах нотаріуса залишається копія документа, що встановлює заборгованість, чи правочину, за яким здійснюється стягнення, або витяг з особового рахунку боржника і примірник виконавчого напису. Один примірник витягу з виконавчим написом і оригінал зобов`язання повертаються стягувачу, а другий примірник залишається у нотаріуса. Якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи. Згідно з п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року, №1172 для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05.07.2017 року по справі №754/9711/14-ц, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Наведена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 27.03.2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19),\~\~від 02.07.2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) та у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду від 01.04.2020 року у справі № 201/15282/16-ц (провадження № 61-40796св18). При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Так, позивач на обґрунтування своїх вимог зокрема посилався на те, що йому як боржнику не направлялась вимога про необхідність погашення заборгованості за укладеним кредитним договором, та відповідно не було повідомлено про можливість стягнення боргу шляхом вчинення виконавчого напису, що є порушенням процедури вчинення самого виконавчого напису. Вказані доводи позивача відповідачем не спростовані. Крім того, на обґрунтування своїх вимог позивач заначив, що неповідомлення його як боржника про існування боргу, позбавило його можливості оспорити вимоги відповідача, що в свою чергу не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Окрім того, відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Тож, зазначені вище обставини у сукупності, свідчать про обґрунтованість вимог позивача, а також, приймаючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення\~мирової угоди\~до прийняття\~рішення у\~справі судом\~першої інстанції,\~відмови позивача\~від позову,\~визнання позову\~відповідачем до\~початку розгляду\~справи по\~суті суд\~у відповідній\~ухвалі чи\~рішенні у\~порядку,\~встановленому законом,\~вирішує питання\~про повернення\~позивачу з\~державного бюджету\~50\~відсотків судового\~збору,\~сплаченого при\~поданні позову. Так, судом встановлено, що позивач при подачі даного позову звільнений від сплати судових витрат на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач при подачі даного позову звільнений від сплати судових витрат, судовий збір за подання даного позову становить 992,40 грн., тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню 50% вказаної суми, що становить 496,20 грн. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved