Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами до ТОВ "Агрофірма Корнацьких", [PERSON] , про визнання договорів оренди землі недійсними. В обґрунтування позову зазначено, що вона є власником земельної ділянки площею 5.2497 га, кадастровий номер 4823980400:02:000:0077 та земельної ділянки площею 5.2497 га, кадастровий номер 4823980400:02:000:0078, що розташовані в межах території Багачівської сільської ради Первомайського(Кривоозерського) району Миколаївської області, які перебувають в оренді ТОВ "Агрофірма Корнацьких", на підставі договору оренди землі №12/К та №13/К, укладених 01 січня 2005 року між [PERSON] , підписаного від її імені за довіреністю [PERSON] та ТОВ "Агрофірма Корнацьких". Посилаючись на те, що договори оренди укладені з порушенням вимог ч.3 ст.238 ЦК України, та мають бути визнані недійсними з підстав, передбачених ст.ст.203, 215 ЦК України, оскільки позивач не мала волевиявлення на укладення із відповідачем договорів оренди землі, взагалі не знала про їх існування, при цьому при підписанні спірних договорів оренди повноваження Шушняєва Р.М. вже закінчились, тому просила позов задовольнити, скасувати державну реєстрацію договорів оренди та стягнути з відповідачів судовий збір. В судове засідання позивач, її представник не з`явились, відповідно до заяв просили слухати справу за їх відсутності, підтримали позовні вимоги, просили задовольнити. Відповідачі в\~судове засідання\~не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином. У своєму відзиві просили відмовити у задоволенні позову, з викладених у ньому підстав, здійснювати розгляд справи без їхньої участі. Дослідивши матеріали справи, надані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ст.4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Положеннями ст.ст.12,\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч.1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст.11\~ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. Частиною першою\~статті 202 ЦК України\~встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до\~статті 13 Закону України "Про оренду землі"\~договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до частини першої\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Згідно з положеннями частини другої та третьої\~статті 203 ЦК України\~особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Статтею 627 ЦК України\~передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, наявність волевиявлення учасника правочину на укладання угоди, саме на зазначених в ній умовах, вільність такого волевиявлення і відповідність його внутрішній волі є необхідною умовою дійсності правочину. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить: - земельна ділянка площею 5.2497 га, кадастровий номер: 4823980400:02:000:0077, що розташована в межах території Багачівської сільської ради Первомайського (Кривоозерського) району Миколаївської області, що підтверджено даними Державного акту на право власності на земельну ділянку серія МК №088014, виданого Кривоозерською райдержадміністрацією 30 вересня 2003 року, даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №216816495, виданого 17 липня 2020 року(а.с.158); - земельна ділянка площею 5.2497 га, кадастровий номер: 4823980400:02:000:0078, що розташована в межах території Багачівської сільської ради Первомайського (Кривоозерського) району Миколаївської області, що підтверджено даними Державного акту на право власності на земельну ділянку серія МК №088053, виданого Кривоозерською райдержадміністрацією 30 вересня 2003 року, даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №216815654, виданого 17 липня 2020 року(а.с.161). 01 січня 2005 року [PERSON] , який діяв в інтересах [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності серія ВАР №521127, реєстраційний №8313 від 10 жовтня 2003 року, підписав із ТОВ "Агрофірма Корнацьких", договір оренди землі №13/К, площею 5,25 га, строком на 50 років з терміном закінчення 31 грудня 2054 року(а.с.135-137). Вказаний договір зареєстрований в Кривоозерському райвідділі МРФ, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 28 серпня 2006 року(зворот а.с.136), що підтверджується даними Відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, номер запису про інше речове право: 37371494 від 15 липня 2020 року(а.с.134). 01 січня 2005 року [PERSON] , який діяв в інтересах [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності серія ВАР №521128, реєстраційний №8314 від 10 жовтня 2003 року, підписав із ТОВ "Агрофірма Корнацьких", договір оренди землі №12/К, площею 5,25 га, строком на 50 років з терміном закінчення 31 грудня 2054 року(а.с.167-169). Вказаний договір зареєстрований в Кривоозерському райвідділі МРФ, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 28 серпня 2006 року(зворот а.с.168), що підтверджується даними Відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, номер запису про інше речове право: 37372235 від 15 липня 2020 року(а.с.166). Позивач в позовній заяві вказувала про відсутність строку дії нотаріально посвідченої довіреності: серії ВАР серія ВАР №521127, реєстраційний №8313 від 10 жовтня 2003 року, та серія ВАР №521128, реєстраційний №8314 від 10 жовтня 2003 року, які були видані нею на представлення її інтересів [PERSON] , що не оспорюється сторонами. За даними довідки приватного нотаріуса Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Цихоні В.А. за вих.№490/01-16 від 02 червня 2021 року встановлено, що згідно ч.1 ст.67 діючого на той час ЦК УРСР, строк довіреностей не міг перевищувати трьох років. Якщо строк у довіреностей не зазначений, вона зберігала силу протягом одного року з дня її вчинення(а.с.199). Відповідачем [PERSON] у своєму відзиві від 23 листопада 2021 року підтверджено, що довіреності, видані [PERSON] на його ім`я були без зазначення строку її дії(а.с.102). Згідно змісту договорів оренди від 01 січня 2005 року від імені орендодавця [PERSON] діяв її представник [PERSON] за нотаріально посвідченими 10 жовтня 2003 року довіреностями. Як визначено положеннями ст.386 ЦК УРСР 1963 р., який був чинним на час видачі [PERSON] довіреності, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується виконати від імені й за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Повірений зобов`язаний виконати дане йому доручення відповідно до вказівок довірителя. Повірений вправі відступити від цих вказівок, якщо за обставинами справи це необхідно в інтересах довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав своєчасно відповіді на свій запит. В цьому разі повірений зобов`язаний повідомити довірителя про допущені відступи, як тільки повідомлення стало можливим ст.388 ЦК УРСР 1963 р.). За положеннями ст.62 ЦК УРСР 1963 р., визначено, що угода, укладена однією особою (представником) від імені другої особи (яку представляють) в силу повноваження, що ґрунтується на довіреності, законі або адміністративному акті, безпосередньо створює, змінює і припиняє цивільні права і обов`язки особи, яку представляють. Згідно положень ч.1 ст.67 ЦК УРСР 1963 р. строк дії довіреності не може перевищувати трьох років. Якщо строк у довіреності не зазначений, вона зберігає силу протягом одного року з дня її вчинення. Посвідчена державним нотаріусом довіреність, що призначається для вчинення дій за кордоном і не містить вказівки про строк її чинності, зберігає силу до її скасування особою, яка видала довіреність. Положеннями п.1 ч.1 ст.69 ЦК УРСР 1963 р. регламентовано, що чинність довіреності припиняється закінченням строку довіреності. [PERSON] , укладаючи 01 січня 2005 року від імені [PERSON] договори оренди землі із ТОВ "Агрофірма Корнацьких", не був уповноваженою особою на вчинення цих дій, з огляду на припинення чинності строку довіреності, тобто не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності на час вчинення правочину, а\~отже є неукладеним,\~тобто таким, що не відбувся. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц. Відповідно до\~статті 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій\~статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим, у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. ВП ВС в постанові від16 червня 2020 року справі №145/2047/16-ц зазначила, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц. Тому в задоволенні позову в частині позовної вимоги про визнання договорів оренди землі недійсним, слід відмовити, з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту. За таких обставин суд не розглядає питання застосування наслідків пропуску позовної давності щодо цієї позовної вимоги, оскільки немає підстав для задоволення цієї позовної вимоги, позаяк суд розглядає питання про застосування позовної давності лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 69-73, 137-139), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункт 65-66)). Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (стаття 19 ЦПК України). Виникнення спірних правовідносин обумовлено наявністю між сторонами спору про право оренди на вказану вище земельну ділянку, оскільки, на думку позивачки державна реєстрація договору оренди землі порушує її права на користування та розпорядження зазначеною власністю. Вказана вимога свідчить про приватноправовий характер спірних правовідносин, тому ця позовна вимога правильно заявлена в порядку цивільного судочинства та підлягає розгляду судом загальної юрисдикції. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (стаття 18 Закону України "Про оренду землі"\~в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Судом встановлено, що на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53185081 від 17 липня 2020 року, прийняте державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг м.Южноукраїнська Бернацькою В.О. щодо земельної ділянки площею 5.2497 га з кадастровим номером 4823980400:02:000:0078, 15 липня 2020 року зареєстровано право оренди ТОВ "Агрофірма Корнацьких", на зазначену земельну ділянку, номер запису про інше речове право: 37372235. Підставою для державної реєстрації права оренди ТОВ "Агрофірма Корнацьких" на вказану земельну ділянку став договір оренди землі, серія та номер: 12/К, виданий 01 січня 2005, видавник: сторони договору: орендар - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Корнацьких" та орендодавець - [PERSON] .. Крім того, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53184232 від 17 липня 2020 року, прийняте державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг м.Южноукраїнська Бернацькою В.О. щодо земельної ділянки площею 5.2497 га з кадастровим номером 4823980400:02:000:0077, 15 липня 2020 року зареєстровано право оренди ТОВ "Агрофірма Корнацьких", на зазначену земельну ділянку, номер запису про інше речове право: 37371494. Підставою для державної реєстрації права оренди ТОВ "Агрофірма Корнацьких" на вказану земельну ділянку став договір оренди землі, серія та номер: 13/К, виданий 01 січня 2005, видавник: сторони договору: орендар - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Корнацьких" та орендодавець - [PERSON] .. Положеннями ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України). Разом з тим, реєстрація неукладених між сторонами договорів оренди порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю - земельною ділянкою: площею 5.2497 га з кадастровим номером 4823980400:02:000:0077, та площею 5.2497 га з кадастровим номером 4823980400:02:000:0078, які розташовані території Багачівської сільської ради Первомайського (Кривоозерського) району Миколаївської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Отже, реєстрація права оренди ТОВ "Агрофірма Корнацьких" на вищевказані земельні ділянки, коли договір оренди, як правочин, є неукладеним, не відповідає вимогам закону. За положеннями ст.391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права. На підставі викладеного, обґрунтованими є доводи позовної заяви про наявність правових підстав для скасування державної реєстрації договорів оренди №12/К та №13/К, проведеної державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг м.Южноукраїнська Бернацькою В.О. 15 липня 2020 року. Представник відповідача - ТОВ "Агрофірма Корнацьких" просив до спірних правовідносин застосувати строки позовної давності. Згідно положень ст.256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України) Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. ВС наголосив, що вказані приписи про застосування строку позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння. Натомість до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Проаналізувавши заявлені позовні вимоги, суд приходить до висновку, що даний позов, який полягає в усуненні перешкод володіючому власнику у користуванні та розпорядженні своїм майном, є негаторним. А отже, на спірні правовідносини не розповсюджується позовна давність, оскільки особа, яка є власником нерухомого майна, не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, постановах Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 125/702/17, від 19 серпня 2020 року у справі № 358/815/17. Зважаючи на викладене суд не вбачає підстав застосовувати позовну давність до даних правовідносин. У відповідності до положень ч.ч.1,2\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанції про сплату судового збору(а.с.1-3) позивачем сплачено 2724 грн. судового збору. З заявлених чотирьох позовних вимог, задоволено дві, тобто з відповідачів слід стягнути в рівних частках на користь [PERSON] судовий збір в сумі 1816 грн., а недоплачений судовий збір в розмірі 908 грн. стягнути з відповідачів в рівних частках на користь держави.

Outcome: partial