Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між Позивачем та ВАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА» було укладено кредитний договір № 163/П/60/2007-840 від 06.08.2007 року. 28.09.2010 року укладено додаткову угоди №1 до кредитного договору №163 /П/60/2007-840 від 06.08.2007 року, якою було внесено зміни до кредитного договору. Відповідно до п. 1.1. Додаткової угоди №1 від 28.09.2010 року до кредитного договору №163/П/60/2007-840 від 06.08.2007 року, встановлено, що кінцевий термін повернення кредиту - 15 серпня 2014 року. Пунктом 3.1 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5 (далі - Інструкція]) визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Отже, право вимоги погашення заборгованості зі сплати кредитного ліміту (тіла кредиту) та відсотків за користування ним згідно за кредитним договором №163 /П/60/2007-840 від 06.08.2007 року ним виникло у банку 18 серпня 2014 року. Нотаріусу не було надано доказів, що строку на який надавався кредит було продовжено у спосіб, визначений договором. Трирічний строк з дня виникнення права вимоги до позивача щодо погашення заборгованості за користування кредитним лімітом та відсотками за користування ним сплив 18.08.2017 року. Відповідно цей строк сплив й на момент укладення Договору відступлення права вимоги за кредитними договорами від 26.08.2020 року. Проте приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович вчинив виконавчий напис № 5416 лише 03.11.2020 року, тобто з пропуском встановленого трирічного строку. ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» не надало доказів, що на момент звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису не було пропущено трирічний строк з дня настання права вимоги. Умови договору не містять положень про збільшення строків позовної давності. Відповідачем 1 не надано приватному нотаріусу доказів, які б свідчили, що в даному випадку, при вчиненні виконавчого напису, нотаріусу разом з відповідною заявою стягувача було надано первинні фінансові документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Не може вважатися первинним фінансовим документом Розрахунок відсотків заборгованості наданий Відповідачем 1. Стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів передбачала можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.06.2014 року у справі № 369/272/14-ц частково задоволено позов ПАТ «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №163/П/60/2007-840 від 06.08.2007 року. Стягнуто [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 223905,43 грн., та витрати по сплаті судового збору в сумі - 2239,05 грн. Так судом встановлено, що станом на 17.12.2013 року за відповідачем наявна заборгованість по кредитному договору у розмірі 46453,25 доларів США, що еквівалентно 371300,79 грн., і складається з: непогашеного кредиту - 10226,80 доларів США, що еквівалентно 81742,81 грн.; несплачених відсотків - 4131,12 доларів США, що еквівалентно 33020,03 грн.; несплаченої пені за прострочення строків виконання зобов`язань - 3351,27 доларів США, що еквівалентно 26786,71 грн.; несплаченого штрафу за прострочення строків сплати мінімального необхідного платежу - 28667,35 доларів США, що еквівалентно 229138,16 грн.; несплаченої комісії - 76,70 доларів США, що еквівалентно 613,07 грн. Відповідно до структури ЦК України кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд (Постанова Першої судової палати КЦС ВС від 25 квітня 2018 року, справа № 645/3265/13-ц, провадження № 61-5552свп18). Отже, ПАТ «Комерційний банк «Надра» обрав спосіб захисту порушеного права - пред`явлення до суду позовної заяви про стягнення заборгованості. Таким чином, навіть якщо б процесуальні строки допускали можливість вчинення виконавчого напису, таке вчинення було б неможливим, оскільки між сторонами вже існував спір, щодо зазначеної суми, за результатами якого й було ухвалено Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.06.2014 року у справі № 369/272/14-ц. Пунктом 3.1 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5 (далі - Інструкція) визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або Іншої відповідальності боржника перед стягувачем, Таким чином Відповідач 1 здійснив перерахунок суми заборгованості в еквівалент української валюти - гривні, однак в жодному із наданих приватному нотаріусі документів не визначено, саме порядок визначення еквіваленту - на яку дату та яке джерело інформації використано, для визначення офіційного курсу української гривні до долара США, приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився у дійсності відступлення права вимоги за кредитним договором. Витяг з такого договору в обов`язковому порядку повинен був бути підшитий до виконавчого напису. Тому позивач просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 03.11.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарасом Володимировичем та зареєстрований в реєстрі за № 5416; Стягнути з ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» на користь [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви, в сумі 908,00 грн., судові витрати зі сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову, в сумі 454,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу, в сумі 15 000,00 грн. Ухвалою суду від 14.06.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, розпочато підготовче провадження у справі. Представником відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» подано до суду відзив згідно якого відповідач просив відмовити у вимогах позову в повному обсязі. Ухвалою суду від 22.10.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Представником позивача було подано до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Інші сторони в судове засідання не з`явились, про день час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. За письмовою згодою представника позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріали справи, 06 серпня 2007 року між ВАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 163/П/60/2007-840 від 06.08.2007 року. 28.09.2010 року укладено додаткову угоди №1 до кредитного договору №163 /П/60/2007-840 від 06.08.2007 року, якою було внесено зміни до кредитного договору. Відповідно до п. 1.1. Додаткової угоди №1 від 28.09.2010 року до кредитного договору №163/П/60/2007-840 від 06.08.2007 року, встановлено, що кінцевий термін повернення кредиту - 15 серпня 2014 року. 04.08.2020 року між ПАТ «КБ «НАДРА» (правонаступник ВТ «КБ «Надра»), та "ФК "ДНІПРОФІНАНСГРУП", укладено Договір про відступлення права вимоги №GL48N718070_A_3, згідно з умовами якого право вимоги до позичальника за зобов`язаннями передбаченими кредитним договором №163/11/60/2007-840 від 06.08.2007 р., перейшло до "ФК"ДНІПРОФІНАНСГРУП". 20.08.2020 року між ТОВ "ФК " ДНІПРОФІНАНСГРУП" та ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП», укладено Договір про відступлення прав вимоги № GL48N718070_A102, згідно з умовами якого право вимоги до позичальника за зобов`язаннями передбаченими кредитним договором №163/П/60/2007-840 від 06.08.2007р., перейшло до ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП». 26.08.2020 року між ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» та ТОВ «ФК "ЕЛІТ ФІНАНС", укладено Договір відступлення прав вимоги № Б/Н, згідно з умовами якого право вимоги до позичальника за зобов`язаннями передбаченими кредитним договором №163/П/60/2007-840 від 06.08.2007р., перейшло до ТОВ «ФК "ЕЛІТ ФІНАНС". 03.11.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. вчинено виконавчий напис згідно якого запропоновано стягнути на користь ТОВ «ФК "ЕЛІТ ФІНАНС" заборгованість за кредитним договором №163/П/60/2007-840 від 06 серпня 2007 року, з усіма додатками та додатковими угодами, який укладений між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» та [PERSON] . Правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "НАДРА" за вказаним кредитним договором є ТОВ "ФК "ЕЛІТ ФШАНС" на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договором від 26 серпня 2020 року, Стягнення заборгованості здійснюється за період з 26 серпня 2020 року по 22 жовтня 2020 року. Сума заборгованості складається з суми заборгованості за кредитом - 283\~655,64 грн., суми заборгованості за відсотками за користування кредитом - 380\~749,48 грн., суми заборгованості за комісією - 0 грн., суми заборгованості за штрафними санкціями - 254\~079,59 грн., суми плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису 300 грн. Загальна сума заборгованості становить 918\~784,71 грн. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року. Відповідно до ст. ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно зі ст.87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 р., встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, наведеній вище. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 р. «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту. Таким чином, застосуванню при вирішенні спору підлягає постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29.06.1999 р. № 1172 в редакції постанови КМУ від 29.11.2001 р. Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р., встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Таким чином, після скасування внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. № 662 до Переліку змін виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в справі № 750/1627/18 (провадження № 61-43895св18) від 06.06.2019 р., яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, при здійсненні своєї діяльності нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому, з точки зору ст.88 Закону України «Про нотаріат», безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Враховуючи ці обставини та вимоги ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Суд при цьому має перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. В той же час законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 р. у справі № 6-887цс17. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідачем не надано суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б переконливо доводили наявність підстав для вчинення виконавчого напису та стягнення суми заборгованості з позивача, у відповідності до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, чинного на момент вчинення виконавчого напису. Відповідачем та третіми особами належних та допустимих доказів на спростування викладених у позовній заяві обставин надано до суду не було. Третьою особою приватним нотаріусом Личук Т.В. не було надіслано на адресу суду письмових пояснення із доказами підтвердження правомірності вчиненого виконавчого напису. За таких обставини, суд встановив, що під час вчинення спірного виконавчого напису приватним нотаріусом не було дотримано вимоги чинного законодавства щодо процедури його винесення, а отже, вимоги позивача щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Mesrop Movsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, приймаючи до уваги, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений в порушення вимог\~Закону «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, суд,

Outcome: approved