Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] , враховуючи уточнення позовних вимог, прийнятих ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 травня 2022 року, просить суд: - визнати за [PERSON] право особистої приватної власності в розмірі Ѕ частини на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 48,6 кв. м, житловою площею 18,7 кв. м; - визнати за [PERSON] право вимоги передачі майнового права у розмірі Ѕ частини на квартиру за будівельною адресою: [ADDRESS] , номер об`єкта інвестування № 234, загальною кількістю вимірних одиниць 36,39 кв. м, на підставі договору від 10 січня 2018 року № 64-1001/2018-5, укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Житло-Капітал») про участь у фонді фінансування будівництва; - визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки Mazda, модель СХ-5, 2013 року випуску, номер шасі: [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 грудня 2021 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому, враховуючи уточнення позовних вимог, прийнятих ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 травня 2022 року, просить суд: - визнати за [PERSON] право особистої приватної власності в розмірі 1/2 частини на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 48,6 кв. м, житловою площею 18,7 кв. м; - визнати за [PERSON] право вимоги передачі майнового права у розмірі 1/2 частини на квартиру за будівельною адресою: [ADDRESS] , номер об`єкта інвестування № 234, загальною кількістю вимірних одиниць 36,39 кв. м на підставі договору від 10 січня 2018 року № 64-1001/2018-5, укладеного між [PERSON] та ТОВ «ФК «Житло-Капітал» про участь у фонді фінансування будівництва; - визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки Mazda, модель СХ-5, 2013 року випуску, номер шасі: [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 травня 2022 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - ТОВ «ФК «Житло-Капітал», про поділ спільного сумісного майна подружжя. Позовні вимоги за первісним та зустрічним позовом мотивовано тим, що 25 грудня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, від якого у них є спільна дочка [PERSON] , [INFO] . За час перебування у шлюбі сторони набули право на рухоме та нерухоме майно, що перебуває у їхній спільній сумісній власності. На даний час подальше користування спільним майном, яке придбане за час перебування у шлюбі як [PERSON] так і [PERSON] неможливе, у зв`язку з чим вони звернулися до суду з відповідними позовами. 28 червня 2022 року від представника [PERSON] - адвоката Семашка Д.М., до суду надійшла заява, в якій зазначено, що [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, зустрічні позовні вимоги визнає. Також представник позивача просив розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача [PERSON] 12 липня 2022 року [PERSON] подав до суду заяву, в якій вказав, що уточнені позовні вимоги зустрічного позову підтримує, з приводу задоволення первісного позову, з врахуванням його уточнення, не заперечує. Справу просив розглянути у його відсутності. Згідно із частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З`ясувавши позицію сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 09 грудня 2009 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2422. На даний час шлюб між сторонами не розірваний. Від шлюбу сторони мають спільну дочку [PERSON] [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованого 28 липня 2021 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22 липня 2014 року квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 08 вересня 2021 року оціночна вартість квартири за адресою: [ADDRESS] , становить 2 408 001,36 грн. Згідно із Договором № 64-1001/2018-5 про участь у Фонді фінансування будівництва від 10 січня 2018 року та Договору № 64-1001/2018-5 відступлення майнових прав від 12 січня 2018 року, укладеного між ТОВ «ФК «Житло-Капітал» та [PERSON] , [PERSON] інвестував кошти в об`єкт будівництва: комплекс житлових будинків та об`єктів соціального побутового призначення, що розташований за адресою: [ADDRESS] , 1 черга будівництва, об`єкт інвестування: квартира, номер секції: 2, поверх розташування: 10, кількість кімнат: 1, номер об`єкту інвестування: 234, попередня визначена кількість вимірних одиниць об`єкту інвестування 36,39 кв. м. На підставі Договору відступлення майнових прав від 12 січня 2018 року [PERSON] видано свідоцтво від 12 січня 2018 року № С64-1001/2018-5 про участь у фонді фінансування будівництва виду А ЖК «Чарівне Місто». Відповідно до меморіальних ордерів від 12 січня 2018 року № 29067615, № ТR.5980024.24081.2642 [PERSON] сплачено вартість об`єкта інвестування згідно із договором від 12 січня 2018 року № С64-1001/2018-5 в повному обсязі в розмірі 636 825,00 грн. Згідно із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] належить на праві власності автомобіль марки Mazda, модель СХ-5, 2013 року випуску, номер шасі: [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до статей 356, 357 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. За змістом статей 368, 372 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Статтями 60, 61 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Верховний Суд зазначив, що тлумачення статті 60 СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (статті 63, 68 СК України). Згідно зі статтею69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (статті 70, 71 СК України). Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). При вирішенні спору про поділ майна, суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Зі змісту пунктів 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» убачається, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року № 761/5156/13-ц суд зазначив, що під майновим правом слід розуміти «право очікування», що є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Тобто, майнове право - це обмежене речове право, за яким його власник наділений певними, але не всіма, правами щодо майна. Майновим правом на об`єкт незавершеного будівництва є обумовлене договором право набуття у майбутньому права власності на нерухоме майно, яке виникає тоді, коли настали певні, але не всі, юридичні передумови, необхідні та достатні для набуття речового права. Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 лютого 2018 року по справі № 520/1740/15-ц об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Апеляційний суд на зазначені вимоги закону уваги не звернув, не надав належної правової оцінки положенням договорів про пайову участь у будівництві об`єктів нерухомого майна, які за своїм змістом є договорами купівлі-продажу майнових прав, не взяв до уваги, що грошові кошти за пай відповідно до спірних договорів були сплачені у повному обсязі у період перебування сторін у шлюбі, що не заперечується сторонами, та дійшов передчасного висновку про те, що при поділі майнових прав, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності не застосовуються положення СК України. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Аналогічний висновок міститься й у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року по справі № 6-2710цс15, від 07 вересня 2016 року по справі № 6-47цс16, 24 травня 2017 року по справі № 6-843цс17, від 03 грудня 2018 року по справі № 525/511/16- Ц. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З аналізу вищенаведених норм закону та обставин справи, суд приходить до висновку, що оскільки спірні об`єкти рухомого та нерухомого майна, а також майнових прав на об`єкт нерухомості набуто одним з подружжя за час перебування у зареєстрованому шлюбі, та є спільним сумісним майном подружжя, а також враховуючи, що сторони дійшли згоди поділу належного їм спільного сумісного майна, шляхом визнання позовних вимог за первісним та зустрічним позовами, спільне сумісне майно подружжя підлягає поділу у запропонований ними спосіб. Таким чином, первісний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа - ТОВ «ФК «Житло-Капітал», про поділ спільного сумісного майна подружжя, та зустрічний позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved