Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

Представник позивача адвокат Петренко П.І. звернувся з позовом до суду та просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, зареєстрований в\~реєстрі\~за\~№ 5796,\~про\~стягнення\~із [PERSON] \~на користь\~Товариства\~з\~обмеженою відповідальністю\~«Укр\~Кредит\~Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 0762-0050 від 01.08.2021 в розмірі 30\~330 грн 00 коп. та понесені судові витрати: судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Одночасно представником позивача-адвокатом Петренко П.І. подано заяву про забезпечення позову. Позовні вимоги\~обґрунтовує тим,\~що про\~існування виконавчого\~напису позивачу\~стало відомо\~у лютому\~2022\~році після\~відображення документів\~прийнятих приватним\~виконавцем виконавчого\~округу Київської\~області Канцедал\~О.О.\~у застосунку\~«Дія». Вважає, що виконавчий напис виданий нотаріусом з порушенням норм закону, оскільки позивач не підписував ніякого кредитного договору № 0762-0050 від 01.08.2021, вимоги про погашення заборгованості від відповідача позивачу не надходило, жодних листів-повідомлень про наявність боргових зобов`язань чи письмової вимоги з попередженням про вчинення виконавчого напису йому також не надходило. Стверджує, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не впевнився у безспірності вимоги стягувача та відсутні докази отримання боржником попередньої вимоги банку. Ухвалою суду від 28.03.2022 заяву про забезпечення позову задоволено. Ухвалою суду від 28.03.2022 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду на 28.04.2022. 28.04.2022 розгляд справи відкладено до 26.05.2022, 04.07.2022, у зв`язку з неявкою відповідача та третіх осіб. 04.07.2022 розгляд справи відкладено до 18.07.2022, у зв`язку з неявкою відповідача. Позивач та його представник - адвокат Петренко П.І. в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача адвоката Петренко П.І. на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі (а.с.39-40). Відповідач - ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, яке знаходиться в матеріалах справи. Заяв про причини неявки та розгляд справи без його участі, а також відзив на позовну заяву до суду не направив. Третя особа приватний нотаріус\~Київського міського\~нотаріального округу\~Бригіда В.О. в судове засідання не з`явився, подав заяву про те, що просить розглянути справу без його участі та постановити рішення згідно чинного законодавства України (а.с.54). Третя особа - приватний виконавець\~виконавчого округу\~Київської області\~Канцедал О.О. не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, яке знаходиться в матеріалах справи. Про причини неявки суд не повідомив, свої пояснення щодо предмету позову не надіслав. Враховуючи, що відповідач будучи належним чином повідомлений про слухання справи, в судове засідання повторно не з`явився, не подав відзив на позов та заяви про розгляд справи за його відсутності, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та ухвалення заочного рішення по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, встановив таке. 17.01.2022\~приватним нотаріусом\~Київського міського\~нотаріального округу\~Бригіда В.О.,\~було вчинено\~виконавчий напис,\~який зареєстрований\~в реєстрі\~за №\~5796,\~згідно якого\~запропоновано звернути\~стягнення з\~ [PERSON] , [INFO] ,\~який є\~боржником за\~кредитним договором\~№ 0762-0050 від 01.08.2021, укладеним з\~ТОВ\~«УКР КРЕДИТ ФІНАНС»,\~за період\~з 21.08.2021 по 15.12.2021,\~на загальну\~суму заборгованості\~в розмірі\~30330,00\~грн (а.с.6). 14.02.2022 приватним виконавцем виконавчого округу\~Київської області\~Канцедалом О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 68627122 (а.с.14-15). 14.02.2022 приватним виконавцем виконавчого округу\~Київської області\~Канцедалом О.О. винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 68627122 (а.с.16-18). 14.02.2022 приватним виконавцем виконавчого округу\~Київської області\~Канцедалом О.О. винесено постанову стягнення з боржника основної винагороди (а.с.19-20). Надаючи оцінку зібраним по справі доказам, суд виходить з такого. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Процедуру вчинення виконавчого напису врегульовано Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку. Нотаріус вчиняє\~виконавчі написи,\~якщо подані\~документи підтверджують\~безспірність заборгованості\~або іншої\~відповідальності боржника,\~що передбачені\~Переліком документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів,\~ затвердженим\~постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29.06.99\~№ 1172,\~та за\~умови,\~що з\~дня виникнення\~права вимоги\~минуло не\~більше трьох\~років,\~а у\~відносинах між\~підприємствами,\~установами та\~організаціями ?\~не більше\~одного року,\~що передбачено\~ст.\~88\~Закону України\~«Про нотаріат»\~та підпунктами\~3.1,\~3.2\~пункту 3\~глави 16\~розділу II\~Порядку вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України\~№ 296/5\~від 22.02.2012. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 та постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до ч. 4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, тобто з 22.02.2017, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 17.01.2022\~були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Крім того, на думку суду, навіть у разі наявності правових підстав у відповідності до п. 2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 для вчинення виконавчого напису нотаріуса, то неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису від 17.01.2022\~була обумовлена й іншими обставинами. Вчинення нотаріусом виконавчого напису ? це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису ? надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 05.06.2017 у справі № 6-887цс17, вказано, що при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість не вважається безспірною. З наданих суду документів не можливо встановити чи існувала заборгованість у визначеному розмірі як зазначено у виконавчому написі, а також суд приймає до уваги той факт, що сторонами не доведено обставини, що позивач був повідомлений до вчинення виконавчого напису про наявність заборгованості та чи була вона надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 15.01.2020 у справі № 305/2082/14-ц, процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: - перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; - другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідачем не надано суду доказів повідомлення позивача про отримання ним письмової вимоги про повернення заборгованості. У постанові Верховного Суду України від 06.05.2020 по справі № 320/7932/16-ц Верховний Суд зазначив, що вчинення виконавчого напису полягає у посвідченні права стягувача на стягнення коштів або витребування майна. Таке право, як і безспірна заборгованість повинні існувати на момент звернення до нотаріуса. Сам по собі факт подання стягувачем необхідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору щодо боргу. Боржник у судовому порядку може оспорювати виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (щодо розміру боргу або спливу строків давності за вимогами). Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження того, що ним подано нотаріусу всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості позивача, зокрема оригінал кредитного договору, виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості, строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за кредитним договором. Крім цього, відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до вимог статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, яка полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису, а тому позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню. В частині стягнення витрат на правничу допомогу суд виходить з такого. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, що передбачено ст. 15 ЦПК України. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень частин 1-4 статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Таким чином, витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу до суду подано письмові документи: копію Договору № 5/22 від 17.02.2022 про надання правової допомоги, укладеного між адвокатом Петренко Павлом Івановичем та [PERSON] без зазначення розміру суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката; копію ордера про надання правничої допомоги та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Інших письмових доказів, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу та які передбачені положеннями статті 137 ЦПК України\~подано не було. Оскільки представником позивача адвокатом Петренко П.І. не подано детальний опис виконаних ним робіт (наданих послуг) та документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку, а також\~як в\~позовних вимогах,\~так і\~в укладеному Договорі\~№ 5/22\~від 17.02.2022\~про надання\~правової допомогине зазначено розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, то суд дійшов висновку, що в стягненні правничої допомоги слід відмовити. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у загальному розмірі 1488,60 грн, що складається із судового збору за подання заяви про вжиття заходів забезпечення позову в розмірі 496,20 грн та судового збору за подання позовної заяви в розмірі 992,40 грн.

Outcome: partial