Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

У грудні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила зняти (скасувати) арешти нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , що були накладені: 1) постановою Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 29.09.2012, зареєстрований 11.09.2012 за реєстраційним номером обтяження №12976001 реєстратором Другою миколаївською державною нотаріальною конторою на підставі заяви 31/8-6041 та 2) Ленінським відділом ДВС ММУЮ (номер запису 11475309 від 08.11.2011 та номер запису 8203910 від 23.12.2014), та визнати за нею право власності на 1/2 частку цієї квартири в порядку спадкування після смерті [PERSON] . Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що [INFO] помер [PERSON] . За життя йому разом з іншими співвласниками: [PERSON] (його мати), та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.10.1996 належала на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] . Після його смерті [PERSON] , від імені якої діяла позивач, звернулася до приватного нотаріуса Димова О.С. для отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті її сина [PERSON] , яка складається з 1/4 частки на спірну квартиру. [INFO] померла [PERSON] , яка за життя склала заповіт від 28.03.2019, яким заповідала позивачу все належне їй майно, на яке вона матиме право за законом на момент своєї смерті. 30.11.2021 приватним нотаріусом Димовим О.С. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої при підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину було встановлено, що 11.09.2012 зареєстровано арешт спірної квартири з реєстраційним номером обтяження №12976001, внесеного реєстратором на підставі заяви 31/8-6041 Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, також зареєстровані арешти на спірну квартиру Ленінським відділом ДВС ММУЮ (номер запису 11475309 від 08.11.2011 та номер запису 8203910 від 23.12.2014). Посилаючись на те, що є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , а спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині відсутні, вказуючи на порушення прав як власника, що виникли згідно встановлених положеннями Цивільного кодексу\~України правил спадкування, непорушність права власності, передбачену ст. 321 ЦК України, неможливість зняття арештів в позасудовому порядку, позивач просить зняти арешти нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] та визнати за нею право власності на 1/2 частку цієї квартири в порядку спадкування після смерті [PERSON] , 1/4 частка якої належала останній на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, а 1/4 частка в порядку спадкування після смерті сина [PERSON] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.01.2022 відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено її розгляд у підготовчому судовому засіданні. Ухвалою від 21.03.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання 18.07.2022 сторони та треті особи, які належним чином повідомлялись про розгляд справи, не з`явились. Представник позивача [PERSON] також не з`явилась в судове засідання, при цьому про розгляд справи повідомлена належним чином 01.07.2022, про що свідчить зворотне повідомлення до поштового відправлення, написавши заяву 02.02.2022 про ознайомлення з матеріалами справи до часу розгляду справи таким правом так і не скористалась, хоча була повідомлена про можливість ознайомлення в день написання заяви та по телефону. Від відповідача Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області надійшов відзив, в якому управління просило відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на відсутність правових підстав для зняття арешту з нерухомого майна, оскільки його було накладено відповідно до закону, наголосивши, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Від представника відповідача Миколаївської міської ради надійшло клопотання від 18.02.2022 про розгляд справи без участі її представника за наявними в суді матеріалами, позиції щодо визнання або заперечення щодо позовних вимог не висловлено. Від Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 24.01.2022 надійшов лист щодо стану виконавчих проваджень № 27782561 та № 40019946, стягувачами в яких було УПФУ в Ленінському районі в м. Миколаєва, за якими було накладено арешт на все майно боржника [PERSON] . Інші відповідачі правом на подання відзиву не скористались, треті особи своїх пояснень не надали. При цьому, від Другої миколаївської нотаріальної контори 20.01.2022 надійшли копії матеріалів реєстраційної справи щодо накладення арешту на кВ. [ADDRESS] 11.09.2012 з реєстраційним номером обтяження №\~12976001, а від приватного нотаріуса Димова О.С. витребувані судом копії матеріалів спадкових справ після смерті [PERSON] та [PERSON] . Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного. Із матеріалів справи встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 21.10.1996 [PERSON] та членам її сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.10.1996 належала на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] (а.с.20-21). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а.с.16). Після його смерті [INFO] , в межах передбаченого законом строку, із заявою про прийняття спадщини за № 1543 до приватного нотаріуса Димова О.С. звернулась його матір - [PERSON] (а.с.17). При цьому, доказів того, що вона отримала свідоцтво про прийняття спадщини після смерті [PERSON] матеріали спадкової справи не містять. [INFO] померла [PERSON] (а.с.19). За життя вона залишила заповіт від 08.03.2019, посвідчений приватним нотаріусом Димовим О.С., згідно якого все належне їй майно, на яке вона матиме право за законом на момент своєї смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, заповіла [PERSON] , яка є позивачем у справі (а.с.15, 18). 06.04.2020 на підставі заяви позивача було заведено спадкову справу після смерті [PERSON] . Згідно листа приватного нотаріуса Димова О.С. спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] , немає (а.с.22). Проте, 30.11.2021 приватним нотаріусом Димовим О.С. за вих. № 91/02-31 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставою для відмови стало те, що при підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] було встановлено, що 11.09.2012 зареєстровано арешт спірної квартири з реєстраційним номером обтяження №12976001, внесеного реєстратором на підставі заяви 31/8-6041 Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, також зареєстровані арешти на спірну квартиру Ленінським відділом ДВС ММУЮ (номер запису 11475309 від 08.11.2011 та номер запису 8203910 від 23.12.2014). Станом на 30.11.2021 вказані арешти не зняті. При цьому, відмовлено позивачу, яка діє від імені [PERSON] у видачі свідоцтва останній про право на спадщину за законом після смерті\~її сина\~ [PERSON] на частку у спільній частковій власності на спірну квартиру до зняття арешту на спадкове нерухоме майно (а.с.25). Згідно наданих на запит суду Другою миколаївською державною нотаріальною конторою матеріалів реєстраційної справи щодо накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , такий арешт зареєстровано 11.09.2012 з реєстраційним номером обтяження №12976001 нотаріальною конторою як реєстратором на підставі заяви 31/8-6041 Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області. Зокрема, постановою старшого слідчого СВ\~Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області майору міліції Грідіна С.В. з метою можливого забезпечення цивільного позову (виконання вироку в частині можливої конфіскації майна) у межах кримінального провадження №56121483 за яким [PERSON] був визнаним обвинувачем на підставі ст.\~125,126 КПК України 1960\~року було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , частина якої належить [PERSON] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказаний арешт було накладено на всю\~спірну квартиру і на час розгляду справи такий арешт не знятий (не скасований) (а.с.55). Згідно вироку Саксаганського районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області від 06.12.2012 у справі № 435/10064/12, отриманого судом при повному доступі з Єдиного державного реєстру судових рішень [PERSON] визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст. 190 ч.3, 205 ч.2, 358 ч.3, 358\~ч.4 КК України, призначено покарання: за ст. 190 ч.3 КК України у вигляді п`яти (5) років позбавлення волі, за ст. 205 ч.2 КК України у вигляді штрафу в розмірі 3000\~(ТРЬОХ ТИСЯЧ) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме у сумі 51000 грн. 00 коп., за ст.358 ч.3 КК України у вигляді обмеження волі строком на 3 (ТРИ) роки, за ст.358 ч.4 КК України у вигляді обмеження волі строком на 1 (ОДИН) рік. На підставі ст.ст. 70, 72 КПК України остаточне покарання [PERSON] визначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді п`яти (5) років позбавлення волі та штрафу в розмірі 3000 (ТРЬОХ ТИСЯЧ) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме у сумі 51000 грн. 00 коп. На підставі ст. 75 КК України звільнено засудженого [PERSON] від відбування призначеного судом покарання з випробуванням тривалістю на три (3) роки. У вироку визначено, що строк покарання [PERSON] обчислювати з моменту оголошення вироку. В строк покарання зарахувати час перебування під вартою з 24.07.2012. Також частково задоволено цивільні позови [PERSON] та СПД [PERSON] , а позови [PERSON] та ТОВ «Діл Фіш Україна» задоволено повністю. Солідарно стягнуто з засуджених [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у відшкодування завданої шкоди: на користь [PERSON] - 46528,30 грн.; на користь СПД [PERSON] - 86280 грн.; на користь [PERSON] - 52560,95 грн.; на користь ТОВ «Діл Фіш Україна»- 72028,80 грн. Покарання у виді конфіскації майна відносно [PERSON] не застосовувалось, питання про скасування арешту на спірну квартиру не вирішувалось (а.с.139-144, 161-169). Згідно листа ГУНП в Дніпропетровській області № 26/22-466 від 04.02.2022 щодо кримінальної справи відносно [PERSON] , наданого цим відповідачем до відзиву, підтверджено, що Саксаганським РВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області проводилося досудове розслідування у кримінальній справі №\~56121483 від 26.03.2012 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України та вироком Саксаганського районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області від 06.12.2012 Фабричева було засуджено (дата набрання вироком законної сили 25.12.2012). При цьому, станом на 04.02.2022 відсутня інформація щодо внесення в ЄРДР слідчими підрозділами або підрозділами дізнання ГУНП В Дніпропетровській області кримінальних проваджень за матеріалами старої кримінальної справи № 56121483 (а.с.138). Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст.\~1216,\~1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За положеннями ст.\~1276\~ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). З огляду на вказане у позивача, відносно якої застосовується спадкова трансмісія в частині спадкування на частку спірної квартири після смерті [PERSON] на підставі заповіту [PERSON] , виникло право на спадщину з часу її відкриття. Відповідно до ст.126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення арешту на майно [PERSON] постановою слідчого, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення завдань кримінального судочинства. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. У разі закриття кримінальної справи постановою слідчого арешт майна згідно з частиною першою статті 214\~КПК України\~1960\~року підлягав скасуванню на підставі цього ж процесуального рішення. Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного\~КПК України 2012 року, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження. Зокрема, згідно зі статтею 170\~КПК України 2012 року завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Зі змісту частини третьої статті 174\~КПК України 2012 року суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. У постанові від 30.06.2020 по справі № 727/2878/19 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним\~кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому\~КПК України 1960 року\~(постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або\~КПК України\~2012\~року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання у вигляді арешту майна фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України, статті 13\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04.11.1950 року є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності (спадкування) на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19\~ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З огляду на викладене, вирішення зазначеного питання судом у порядку цивільного судочинства не призведе до заміщення ним функцій суду кримінальної юрисдикції і не може завдати шкоди інтересам кримінального провадження. Відтак немає жодних підстав для висновку про те, що суд цивільної юрисдикції у справі за цим позовом не є судом, установленим законом. На думку суду, продовження дії заходів обтяження, застосованих в межах кримінального провадження в забезпечення\~конфіскації майна за умови, коли засуджений помер, крім того, рішенням суду (вирок від 06.12.2012, який набрав законної сили 25.12.2012 (а.с.138) указаний вид покарання не застосований, безпідставно порушує право на вільне володіння та розпорядження майном, обмежуючи право власності позивача як спадкоємця на частку в квартирі [ADDRESS] , а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Що стосується вимог в частині скасування арештів на спірну квартиру, що були накладені в межах виконавчих проваджень, то суд дійшов наступного. Згідно інформації з АСВП за результатами пошуку виконавчих проваджень відносно боржника [PERSON] були відкриті 7 виконавчих проваджень: №\~49903121; №50451689; № 50451748; № 55321739; № 55938368; № 60218043; №\~61154902. Всі виконавчі провадження відносно нього станом на час розгляду справи завершені (а.с.54). Згідно відповіді Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 24.01.2022 надійшов лист, згідно якого у відділі перебували виконавчі провадження № 27782561 та №\~40019946, стягувачами в яких було УПФУ в Ленінському районі в м. Миколаєва, за якими було накладено арешт на все майно боржника [PERSON] 30.08.2013 державним виконавцем відділу було винесено постанову про повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні №\~27782561 на підставі п. 7 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», а поставною від 29.12.2015 виконавчий документ повернуто на тих самих підставах у виконавчому провадженні № 11475369. Зі змісту листа ДВС вбачається, що вказані завершені виконавчі провадження знищено у зв`язку із закінченням строку зберігання, при цьому доказів скасування арештів майна боржника [PERSON] суду не надано (а.с.56). Підстави та порядок зняття арешту при виконанні рішень суду визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №\~1404-VIII(далі - Закон № 1404-VIII). Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону № 1404-VIII). Згідно частин першої, другої статті 40 Закону № 1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Враховуючи, що арешт майна обмежує законні права позивача на реалізацію права на спадкування, неможливість скасування даного обтяження в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом, захистити своє порушене право на спадкування не може, суд у відповідності із положеннями ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», вважає вимоги позову в цій частині також обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Водночас, що стосується вимоги позивача в частині визнання за нею права власності на 1/2 частку цієї квартири в порядку спадкування після смерті [PERSON] , то суд вважає, що така не підлягає задоволенню, оскільки є передчасною. Зокрема, приватним нотаріусом у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовлено позивачу, яка діє від імені [PERSON] у видачі свідоцтва останній про право на спадщину за законом після смерті\~її сина\~ [PERSON] на\~частку у\~праві спільної\~часткової власності на спірну квартиру до зняття арешту на спадкове нерухоме майно. Доказів того, що приватним нотаріусом Димовим О.С. виносилась відмова позивачу у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , суду не надано. Враховуючи, вищенаведені висновки суду, та задоволення вимог щодо скасування арешту на спірну квартиру, а також відсутність доказів щодо наявності інших перешкод для оформлення позивачем спадщини після смерті [PERSON] в нотаріальному порядку, в задоволені позову в частині визнання за позивачем права власності на 1/2\~частку спірної квартири слід відмовити. Крім того, враховуючи межі задоволених вимог, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідачів: Інгульського ВДВС та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області пропорційно задоволеним вимогам на користь позивача підлягають стягненню 908,00 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду із позовом, по 454,00 грн. з кожного.

Outcome: partial