Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-25 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Деяк В.Ю., звернулась до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю із [PERSON] , [INFO] , з 01.01.2017 по [INFO], тобто, по день смерті останньої. Свою заяву мотивує тим, що з померлою [PERSON] вони проживали та вели спільне господарство у квартирі останньої за адресою: [ADDRESS] , оскільки вона була одинокою та хворою, потребувала стороннього догляду. Також з померлою [PERSON] у них був спільний бюджет, з якого вони купували продукти харчування, оплачували комунальні послуги. Після смерті [PERSON] заявник своїм коштом здійснила її поховання, оскільки родичів у померлої не було. Враховуючи наведене, а також те, що заявниця фактично проживала зі спадкодавцем однією сім`єю понад п`ять років до часу відкриття спадщини, вона має право на дане спадкове майно. Однак, зазначений факт підлягає встановленню, у зв'язку з чим просить суд визнати факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.06.2022 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження. Заінтересована особа: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Ференц Валентина Костянтинівна у судове засідання не з`явилась, разом з тим подала заяву в якій просять суд розглядати справу без її участі за наявними у справі документами. За вказаних обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності заінтересованої особи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду за захистом конституційних прав і свобод людини і громадянина. Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За правилами статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження, зокрема, за умови, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичних та юридичних осіб. Згідно статті 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку, що не можуть розглядатися в порядку окремого провадження заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, якщо чинним законодавством передбачений інший порядок його встановлення. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого акту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Нормами ст. 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1264 ЦК України до спадкоємців за законом четвертої черги віднесено осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Заявник, [PERSON] , звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, факту проживання однією сім`єю із [PERSON] , яка померла [INFO] . Метою встановлення факту є реалізація заявником права на отримання спадщини після смерті спадкодавця. З досліджених доказів, зокрема, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, платіжних квитанцій про сплату комунальних послуг, встановлено, що заявниця фактично сплачувала вартість комунальних послуг, які були спожиті за адресою місця проживання [PERSON] . Відомості про те, що заявниця проживала більше п`яти років разом [PERSON] , вела з нею спільне господарство, мала спільний побут, бюджет, доглядала за нею, коли та хворіла, стверджується також показами свідків [PERSON] та [PERSON] . Також з матеріалів справи встановлено, що заявниця своїм коштом здійснила поховання [PERSON] , яка померла [INFO] . З огляду на вищезазначене, оскільки факт, який просить встановити заявник має юридичне значення, підтверджений належними доказами, суд дійшов висновку, що заяву слід задовольнити, оскільки судом достовірно встановлено, що [PERSON] проживала разом [PERSON] однією сім`єю з 01.01.2017 до часу відкриття спадщини - [INFO] , тобто більше п`яти років. Обставини, які б спростовували зазначений факт, судом не встановлено.

Outcome: approved