Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

06 грудня 2021 року з Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська до суду надійшли матеріали позовної заяви [PERSON] до відповідача Департаменту житлового господарства Дніпровської міськради, треті особи КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міськради, [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] , [PERSON] про визнання відмови незаконною та зобов`язання вчинити певні дії. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2021 року позов було залишено без руху і запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотриманням вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких позивачем 17 січня 2022 року було подано квитанцію про сплату судового збору. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2022 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2022 року підготовче засідання було закрито, а справу призначено до судового розгляду. Позивач у своєму позові посилається на те, що 10 лютого 1977 року його батькові, [PERSON] , було видано посвідчення про право на зайняття жилого приміщення квартири [ADDRESS] . Після зміни нумерації будинків, будинку [ADDRESS] було присвоєно номер 140. На підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 10 серпня 2011 року буд. [ADDRESS] було передано у комунальну власність територіальної громади міста. 30 вересня 2013 року будинок було передано на баланс КЖЕП № 25. 01 вересня 2019 року балансоутримувачем будинку стало КП «Жилсервіс-2». На теперішній час [PERSON] у квартирі не проживає, у спірній квартирі проживає позивач, третя особа та їх повнолітній син і малолітня дочка. Позивач звернувся до АТ «ДТЕК «Дніпровські електромережі» із заявою, на яку йому було повідомлено, що документи на спірну квартиру відсутні. Листом КП «Жисервіс-2» Дніпровської міської ради від 20 листопада 2020 року позивачеві було повідомлено, що на підприємстві наявний акт прийняття-передачі об`єкта з управління КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської в управління ОСББ «Вільямса 140» та посвідчення № 71, видане [PERSON] на право зайняття житлового приміщення [ADDRESS] . У серпні 2021 року [PERSON] звернувся до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради із заявою про приватизацію квартири [ADDRESS] , у приватизації якої позивачеві було відмовлено. Рішення Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про відмову в оформленні передачу у приватну власність ухвалено без врахування норм чинного законодавства. Просив суд визнати відмову у приватизації квартири незаконної та зобов`язати Департамент житлового господарства Дніпровської міською ради здійснити приватизацію квартири [ADDRESS] , судові витрати по справі стягнути з відповідача. Представник позивача у своїй заяві до суду справу просив розглядати без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач Департамент УЖГ Дніпровської міськради у своєму відзиві на позов проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається у письмовій формі на підставі ордеру на жиле приміщення між наймодавцем і наймачем, на ім`я якого видано ордер. Посвідчення № 71 від 10 жовтня 1977 року на право зайняття службової площі не є підставою виникнення приватно-правових відносин найму. Тому [PERSON] не є наймачем, відповідно [PERSON] не набуває права користування на вищевказане житло. Отриманню ордеру має передувати підстава рішення про надання нерухомого майна житлового фонду постійного користування. Позивачем до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, який є органом приватизації житлового фонду, що перебуває у власності територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради, було подано заяву про приватизацію житлового приміщення, проте така заява не могла бути розглянутою, оскільки документи не оформлені належним чином. Таким чином, лист про розгляд звернення не є рішенням органу приватизації про відмову у приватизації квартири. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Третя особа КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради свого представника у судове засідання не направила, про час та дату судового розгляду повідомлена належним чином, про причини не направлення представника судові не повідомила, письмових пояснень на позовну заяву не надала. Третя особа [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] , у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового розгляду повідомлена належним чином, про причини неявки судові не повідомила, у своїй заяві справу просила розглянути за її відсутності, позовні вимоги задовольнити. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки судові не повідомив, письмових пояснень на позовну заяву не надав, у своїй заяві справу просив розглянути за його відсутності, позовні вимоги задовольнити. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що рішенням Ленінської районної ради м. Дніпропетровська № 620 від 09 вересня 1977 року житловий будинок [ADDRESS] (раніше Дніпропетровськ) було затверджено як службове житло Дніпропетровського підприємства високовольтних електричних мереж «Дніпроенерго» (а.с. 16). Посвідченням № 71 від 10 жовтня 1977 року [PERSON] було надано право на заняття житлової площі у кв. [ADDRESS] (раніше Дніпропетровськ) (а.с. 17). На підставі рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів № 81 від 11 січня 1980 року було проведено перенумерацію будинку [ADDRESS] (раніше Дніпропетровськ) на будинок за [ADDRESS] (а.с. 18). Згідно з рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 1125 від 10 серпня 2011 року буд. [ADDRESS] (раніше Дніпропетровськ) було передано у комунальну власність територіальної громади міста та на баланс КЖЕП № 25 (а.с. 19-22). На підставі акта прийнятя-передачі об`єкта в управління з управління від 01 вересня 2019 року буд. [ADDRESS] було передано в управління ОСББ «Вільямса 140» (а.с. 27-28). Згідно з довідкою № 7282, виданої 25 червня 2021 року Департаментом адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради, у квартирі [ADDRESS] зареєстровано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та малолітню [PERSON] , [INFO] (а.с. 29). Відповідно до листа Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради № 3116-3927 від 27 серпня 2021 року [PERSON] відмовлено у наданні адміністративної послуги і зазначено про необхідність подання документів у повному обсязі: засвідчена копія ордеру на квартиру [ADDRESS] та документ, який підтверджує набуття [PERSON] статусу набувача (а.с. 36). Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» та ЖК УРСР. Щодо позовних вимог в частині визнання відмови відповідача у приватизації квартири незаконною, суд приходить до такого висновку за наступних підстав. Як вбачається з листа Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради № 3116-3927 від 27 серпня 2021 року [PERSON] відмовлено у наданні адміністративної послуги, оскільки позивачем не подано до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради повного пакету документів, зокрема, ордеру на право зайняття квартири, яку він бажає приватизувати. Відповідно до\~положень ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~61\~ЖК УРСР\~користування жилим\~приміщенням у\~будинках державного\~і громадського\~житлового фонду\~здійснюється відповідно\~до договору\~найму жилого\~приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно з приписами ч. 1 ст. 58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Частиною 3 статті 9 ЖК УРСР встановлено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Відповідно до п. 2 ст.\~8\~ЗУ «Про\~приватизацію державного\~житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Частиною 3 ст. 8 ЗУ «Про\~приватизацію державного\~житлового фонду» передбачено, що передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та з метою приведення у відповідність до законодавства нормативно-правових актів, наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16 грудня 2009 року затверджено «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке встановлює процедуру передачі квартир у приватну власність громадян та зразки документів, які оформлюються згідно цієї процедури. Зокрема, наймач та члени його сім`ї повинні звернутися до органу приватизації з відповідною заявою, орган приватизації зобов`язаний в місячний термін з дня одержання заяви прийняти рішення про передачу житла у власність, після чого, оформити відповідне свідоцтво. Зазначена процедура передбачена ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», відповідно до якої, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5\~цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Таким чином, дії відповідача щодо відмови у наданні [PERSON] адміністративної послуги з розгляду питання про передачу у власність спірної квартири шляхом приватизації відповідають вимогам чинного законодавства України, тому у задоволенні позовних вимог в частині визнання дій Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради незаконними слід відмовити. Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача провести приватизацію спірної квартири, суд приходить до висновку, що вони задоволенню не підлягають за наступних обставин. Порядок приватизації майна встановлений ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства\~з питань\~житлово-комунального господарства України № 396 від 16 грудня 2009 року, процедура приватизації має бути здійснена у чіткій відповідності вимогам законодавства. Статтею 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. У постанові № 161/9939/17 (провадження № 61-40053св18) від 10 квітня 2019 року у справі Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що суд не може підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта. Тобто, суд не може зобов`язувати орган приватизації вчиняти дії щодо вирішення питань, які безпосередньо належать до його компетенції. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тобто сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. При цьому само по собі доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків, зокрема надання належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог. Відповідно до ч. 1 ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На підставі ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Виходячи з положень зазначеної норми, підставою для звернення позивача з позовом до суду є порушені, невизнані або оспорювані його права, свободи чи законні інтереси будь-якою іншою особою. При цьому, [PERSON] не є квартиронаймачем спірного житлового приміщення [ADDRESS] , ордер на право зайняття квартири ані йому, ані як він стверджує його батькові, який після отримання розпорядження до відповідного органу для отримання ордеру на право зайняття житлового приміщення не звертався, видано не було. Враховуючи висновок, викладений Верховним Судом у постанові № 161/9939/17 (провадження № 61-40053св18) від 10 квітня 2019 року, суд не може підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, та зобов`язувати відповідача вчиняти дії з передачі квартири [ADDRESS] у власність особі шляхом приватизації. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволення позовних вимог в цій частині [PERSON] слід також відмовити. На підставі ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено, понесені ним судові витрати у вигляді судового збору у загальному розмірі 1\~816 грн. (а.с. 42, 57) та витрати на професійну правничу допомогу слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed