Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

Начальник КП «Лубни-водоканал» [PERSON] звернулася до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Позов обґрунтовано тим, що тривалий час керівником КП «Лубни-водоканал» був [PERSON] . Розпорядженнями відповідача Лубенського міського голови Грицаєнка О.П. він був неодноразово звільнений з роботи. Не погоджуючись з такими розпорядженнями [PERSON] оскаржував їх в судовому порядку. Так, рішенням Лубенського міськрайонного суду від 30.03.2018 (справа №539/1496/17) позов [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Лубенського міського голови №315р від 21.09.2017 «Про звільнення [PERSON] з посади директора КП «Лубни-водоканал», поновлено останнього на посаді директора КП «Лубни-водоканал», стягнуто з КП «Лубни- водоканал» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.09.2017 по 29.03.2018 в розмірі 184\~090,40 грн. Зазначене рішення суду постановою Полтавського апеляційного суду від 02.082018було змінено - зменшено розмір стягнення з 184\~090,40 грн до 102\~289,20 грн. Вказані судові рішення залишені без змін постановою Верховного Суду від 04.04.2019. В подальшому за заявою [PERSON] Лубенським відділом ДВС було відкрито виконавче провадження, в межах якого з підприємства було стягнуто 102\~289,20 грн середнього заробітку та 10\~228,92 грн виконавчого збору, 150 грн витрат виконавчого провадження, а всього 112\~668,12 (102\~289,20+10\~228,92+150) грн. Крім того рішенням Лубенського міськрайонного суду від 27.05.2019 (справа №539/4752/18) позов [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Лубенського міського голови №364р від 31.10.2018 «Про звільнення [PERSON] з посади директора КП «Лубни-водоканал», поновлено останнього на посаді директора КП «Лубни-водоканал», стягнуто з КП «Лубни-водоканал» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.11.2018 в розмірі 117\~750 грн. Вказане рішення було залишено без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 04.09.2019 та постановою Верховного Суду від 27.05.2020. В подальшому за заявою [PERSON] Лубенським відділом ДВС було відкрито виконавче провадження, в межах якого з підприємства було стягнуто 117\~750 грн середнього заробітку, 11\~775 грн виконавчого збору, 224 грн витрат виконавчого провадження, 1\~766,25 грн судового збору, 176,62 грн виконавчого збору та 200 грн витрат виконавчого провадження, а всього 131\~891,87 грн. Крім того, рішенням Лубенського міськрайонного суду від 09.06.2020 (справа №539/5031/19) позов [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Лубенського міського голови №314р від 11.10.2019 «Про звільнення [PERSON] з посади директора КП «Лубни-водоканал», поновлено останнього на посаді директора КП «Лубни-водоканал», стягнуто з КП «Лубни-водоканал» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.10.2019 по 16.04.2020 в розмірі 103\~162,59 грн. Вказане рішення в частині задоволення позовних вимог було залишено без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 03.08.2020. В касаційному порядку рішення не оскаржувалося. В подальшому за заявою [PERSON] Лубенським відділом ДВС було відкрито виконавче провадження, в межах якого з підприємства було стягнуто 103\~162,59 грн середнього заробітку, 10\~316,26 грн виконавчого збору, 260 грн витрат виконавчого провадження, 1031,63 грн судового збору, 103,16 грн виконавчого збору, 200 грн витрат виконавчого провадження, а всього 115\~073,64 грн. Крім того, за розпорядженням Лубенського міського голови Грицаєнка О.П. №314р від 11.10.2019 та виданим на його виконання розпорядженням заступника міського голови Діденка О.Г. №362р від 25.11.2019 в зв`язку зі звільненням [PERSON] останньому підприємством було виплачена сума в розмірі 119\~906,99 грн компенсації середнього заробітку, в т.ч. всі необхідні податки та збори. Всі звільнення [PERSON] відбулись згідно з відповідними розпорядженнями відповідача [PERSON] як Лубенського міського голови, які були в судовому порядку визнані протиправними та скасовані, що потягло за собою поновлення [PERSON] на роботі та стягнення на його користь з підприємства грошових коштів. Загальна сума стягнутих з КП «Лубни-водоканал» коштів на користь [PERSON] та супутніх витрат як оплату виконавчого збору, судового збору складає 479\~540,62 грн. У зв`язку з виплатою підприємством коштів на користь незаконно звільненого працівника у КП «Лубни-водоканал» виникли право регресної вимоги про стягнення зазначених коштів з особи, яка приймала незаконні рішення про звільнення [PERSON] . Такою особою, яка приймала розпорядження про звільнення [PERSON] , і незаконність та протиправність яких встановлена в судовому порядку є відповідач [PERSON] , який обіймав та обіймає посаду Лубенського міського голови. Посилаючись на приписи ст.237 КЗпП України, ч.4 ст.82 ЦПК України, ст.77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» прохає суд стягнути з [PERSON] в порядку регресу на користь КП «Лубни-водоканал» 479 540 грн 62 коп та судові витрати. Після задоволення відводів та самовідводів на підставі розпорядження голови Лубенського міськрайонного суду Полтавської області №29 від 09.12.2021 справу передано до Чорнухинського районного суду Полтавської області для розгляду. Ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 17.12.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з встановленням відповідачу строку для подання відзиву, третій особі надання пояснень (а.с.136). 25 травня 2022 року ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області: - відмовлено у задоволенні клопотань відповідача про залучення до участі у справі посадову особу Лубенського міського голову [PERSON] та представника позивача Комунального підприємства «Лубни-водоканал» про витребування доказів ; - підготовче провадження у справі закрито. У наданому суду відзиві відповідач посилаючись на положення ст.ст.24,74,77 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», п.8 ст.134, ст.237 КЗпП України, ч.4 ст.82 ЦПК України, просив відмовити у задоволенні позову КП «Лубни-водоканал» в повному обсязі зважаючи на таке. При вирішенні спору рішення Лубенського міськрайонного суду від 30.09.2018 (справа №539/1496/17), від 28.05.2019 (справа №539/4752/18), від 09.06.2021 (справа №539/5031/19), які набрали законної сили, згідно з вимогами ч.4 ст.82 ЦПК України мають преюдиційне значення. Вказаними рішеннями суду встановлено факт незаконного звільнення [PERSON] у зв`язку з чим його було поновлено на роботі, але також були встановлені інші істотні для даної справи обставини. Так, в рішенні Лубенського міськрайонного суду від 30.09.2018 (справа №539/1496/17) зазначено, що рішенням вісімнадцятої сесії сьомого скликання Лубенської міської ради Полтавської області від 13.04.2017 було вирішено вважати дії директора КП «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради [PERSON] в частині невиконання рішення міської ради від 16.03.2017 неналежним виконанням посадових обов`язків керівника комунального підприємства та рекомендувати міському голові [PERSON] притягти [PERSON] до дисциплінарної відповідальності. 18 травня 2017 року рішенням дев`ятнадцятої сесії сьомого скликання Лубенської міської ради Полтавської області на підставі інформації голови тимчасової контрольної депутатської комісії «З перевірки ефективності фінансово-господарської діяльності комунальних підприємств» про повторне невиконання керівником КП «Лубни-водоканал» [PERSON] рішення Лубенської міської ради від 16.02.2017 було вирішено рекомендувати міському голові [PERSON] достроково розірвати контракт з керівником КП «Лубни-водоканал» [PERSON] за невиконання рішень Лубенської міської ради. Крім того, в рішенні Лубенського міськрайонного суду від 28.05.2019 (справа №539/4752/18) зазначено, що зі змісту службової записки заступника голови міського голови Діденка О.Г. від 29.10.2018 вбачається, що директором КП «Лубни-водоканал» безпідставно не виконане усне доручення міського голови та протокольне доручення тридцять восьмої сесії Лубенської міської ради від 18.10.2018 та протокольне доручення робочої групи від 26.09.2018 відповідно до яких директор КП «Лубни-водоканал» повинен був подати розрахунок тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення до 26.10.2018. На підставі викладеного, враховуючи рекомендації робочої групи з перевірки розрахунок тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення та послуг з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використання внутрішньо будинкових мереж), що надаються КП «Лубни-водоканал» (протокол №6 від 26.10.2018), вважає за доцільне притягнути директора КП «Лубни-водоканал» до дисциплінарної відповідальності. У Рішенні Лубенського міськрайонного суду від 09.06.2021 (справа №539/5031/19) зазначено, що рішенням Лубенської міської ради від 11.04.2019 затверджено статут комунального підприємства «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради Полтавської області в новій редакції. Відповідно до п.4.2 вищевказаного статуту оперативне управління підприємством здійснює начальник, який призначається на посаду та звільняється з неї розпорядженням міського голови. З метою виконання рішення Лубенської міської ради, розпорядженням міського голови №154 від 13.05.2019 із штатного розпису підприємства було виведено посаду директора та введено посаду начальника. Отже, звільнення [PERSON] з посади керівника КП «Лубни-водоканал» відбулося не з власної ініціативи, а на підставі рішень Лубенської міської ради та службової записки заступника міського голови. З огляду на викладене, вважає, що у позовній заяві не зазначено достовірних даних про допущення незаконних дій міським головою, тому позивачем не доведено персональної вини [PERSON] в незаконному звільненні директора КП «Лубни-водоканал» Також вважає, що у позовній заяві не зазначено належного відповідача. Розпорядження видано міським головою Грицаєнком О.П. як суб`єктом владних повноважень. Проте у позові його вказано як фізичну особу. У зв`язку вважав, що до участі у справі необхідно залучити Лубенського міського голову [PERSON] та засновника ТОВ "Лубни-водоканал" Лубенську міську раду Полтавської області. Крім того середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 364\~466,98 грн було сплачено комунальним підприємством у період з 24.09.2018 по 26.11.2019, що підтверджується платіжними дорученнями. КП «Лубни-водоканал» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення грошових коштів в порядку регресу лише 05.04.2021 тобто з порушенням строку, встановленого ст.233 КЗпП України. У зв`язку з цим стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 364\~466,98 грн є неприйнятним (а.с.77-79, 147-149). Лубенською міською радою Лубенського району Полтавської області суду надано аналогічні письмові пояснення (а.с.95-98, 151-154). Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач та представник третьої особи проти позову заперечували з підстав, викладених у відзиві та заяві. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню зважаючи на таке. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України). Положеннями ч.ч.1,3 ст.13\~ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того, в силу ч.ч.1,2 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч.ч.1.4 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою (частина перша статті 24 ЦК України). За приписами п.8 ч.1 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, зокрема у випадку, коли службова особа винна в незаконному звільненні працівника. Відповідно до положень ст.237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 29.12.92 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п.8 ст.134 КЗпП України суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові вимушеного прогулу на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення здійснено з порушенням закону. Відповідальність у цих випадках настає незалежно від форми вини. За змістом п.33 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі настає повна матеріальна відповідальність винних у цьому службових осіб і обов`язок покривати шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону. Вимоги позивача стосуються відшкодування збитків, які виникли через виплату позивачем заробітної плати за час вимушеного прогулу працівнику, якого було звільнено на підставі визнаних незаконними ненормативних актів індивідуальної дії в сфері трудових правовідносин, виданих посадовою особою місцевого самоврядування Лубенським міським головою Грицаєнко О.П. Незаконність рішення відповідача про звільнення [PERSON] підтверджено судовими рішеннями. Відповідно до рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30.03.2018 у справі №539/1496/17 позов [PERSON] до Лубенської міської ради, комунального підприємства «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради про визнання незаконними та скасування рішень, визнання незаконним та скасування розпорядження про притягнення до дисциплінарної відповідальності, визнання протиправним та скасування розпорядження про звільнення з посади, визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково. Визнанно незаконним та скасовано розпорядження міського голови Грицаєнка О.П. №157р. від 12 травня 2017 року «Про оголошення догани директору КП «Лубни-водоканал» [PERSON] ». Визнано протиправним та скасовано розпорядження міського голови Грицаєнка О.П. №315р. від 21 вересня 2017 року «Про звільнення [PERSON] з посади директора КП «Лубни-водоканал». Визнано протиправним та скасовано наказ в.о. директора КП «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради №163-К від 22 вересня 2017 року «Про звільнення з роботи [PERSON] ». Поновлено [PERSON] на посаді директора комунального підприємства «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради. Стягнуто з комунального підприємства «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.09.2017 року по 29.03.2018 року в сумі 184 090 грн. 40 коп. (а.с.22-27). Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 02 серпня 2018 року зазначене рішення змінено в частині стягнення з Комунального підприємства «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 26 вересня 2017 року по 29 березня 2018 року, зменшивши стягнуту суму з 184 090 грн 40 коп до 102289 грн 20 коп. Постановою Верховного Суду від 04.04.2019 рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30 березня 2018 року у незміненій частині та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 02 серпня 2018 року залишено без змін. Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27.05.2019 у цивільній справі №539/4752/18 за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області, Лубенського міського голови Грицаєнка О.П. та комунального підприємства «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради про визнання незаконними та скасування розпоряджень про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Лубенського міського голови виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області № 359р від 26.10.2018 року «Про оголошення догани директору комунального підприємства «Лубни-водоканал» [PERSON] . Визнано протиправним та скасовано розпорядження Лубенського міського голови виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області № 336р від 10.10.2018 року «Про оголошення догани директору комунального підприємства «Лубни-водоканал» [PERSON] . Визнано протиправним та скасовано розпорядження міського голови Грицаєнка Олександра Петровича від 31.10.2018 року № 364-р «Про звільнення [PERSON] » з посади директора комунального підприємства «Лубни-водоканал». Поновлено [PERSON] на посаді директора комунального підприємства «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради. Стягнути з комунального підприємства «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.11.2018 року по 27.05.2019 року у розмірі 117 750 грн 00 коп (а.с.28-35). Постановою Верховного Суду від 27.05.2020 рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 травня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 30 вересня 2019 року залишити без змін. Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09.06.2020 у цивільній справі №539/5031/19 за позовом [PERSON] до Лубенського міського голови та комунального підприємства «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради Полтавської області, третя особа Лубенська міська рада Полтавської області про поновлення на роботі, скасування розпорядження Лубенського міського голови, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Лубенського міського голови Грицаєнка О.П. №314р. від 11.10.2019 року «Про звільнення [PERSON] , з посади директора Комунального підприємства «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради Полтавської області». Стягнуто з Комунального підприємства «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.10.2019 року по 16.04.2020 року в сумі 103 162 грн 59 коп (а.с. 36-38). Постановою Полтавського апеляційного суду від 03.08.2020 рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 травня 2019 року в частині зазначених задоволених позовних вимог залишено без змін. Вказані обставини сторонами не заперечувались. В подальшому в порядку виконання вказаних судових рішень в рамках виконавчих проваджень позивачем були сплачені стягнуті з нього середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також витрати виконавчих проваджень, що підтверджується копіями платіжних доручень, меморіальних ордерів, постанов державного виконавця (а.с.40-62). З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що в результаті незаконних дій Лубенського міського голови Грицаєнка О.П., винного в незаконному звільненні директора КП «Лубни-водоканал» [PERSON] , заподіяно шкоду КП «Лубни-водоканал» у зв`язку з оплатою [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу та витрат виконавчого провадження. Разом з тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 115 073, 64 гривень матеріальної шкоди, сплачених на підставі рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09.06.2020 у цивільній справі №539/5031/19, а у стягненні іншої частини необхідно відмовити зважаючи на таке. Відповідно до частини третьої статті 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Статтею 234 КЗпП України визначено, що річний строк може бути поновлений судом у разі його пропуску з поважних причин. Згідно з пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" встановлені статтями статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», роз`яснено, що судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Як вбачається з матеріалів справи середній заробіток за час вимушеного прогулу та витрати виконавчого провадження згідно з рішеннями Лубенського районного суду у справах №539/1496/17, 539/4752/18 від 30.08.2018 та від 27.05.2019 відповідно були виплачені у 2019 році. Вказані обставини сторонами не заперечується. З позовом до суду про відшкодування шкоди, завданої підприємству виплатою вказаних сум, КП «Лубни-водоканал» звернулось 08 квітня 2021 року, тобто з пропуском встановленого статтею 233 КЗпП України строку. Докази пропуску строку, передбаченого частиною третьою статті 233 КЗпП України з поважних причин у справі відсутні, клопотань про його поновлення не заявлялось. Позивач пропустив річний строк звернення до суду за вирішенням спору про покладення матеріальної відповідальності на службову особу, винну в незаконному звільненні. Такі висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 23.10.2019 у справі №401/1745/16-ц. Таким чином спірні правовідносини регулюються положеннями ст.233 КЗпП України, тому заперечення представника позивача щодо відсутності підстав для застосування ст.233 КЗпП України, оскільки відповідач не є працівником КП «Лубни-водоканал», суд до уваги не бере. Крім того, згідно з розпорядженням заступника міського голови №362р від 25.11.2019 КП «Лубни-водоканал», виданого відповідно до розпорядження міського голови №314р від 11.10.2019, з [PERSON] необхідно було провести повний розрахунок за період з 28.05.2019 по 11.10.2019 включно з виплатою вихідної допомоги. Як вбачається з платіжних доручень №№479, 480, 481, 482 КП «Лубни-водоканал» було виплачено 89 006,99 грн зарплата працівників за листопад 2019, 19 900 грн прибутковий податок, утриманий із зарплати за листопад 2019 року, 1 700 грн військовий збір, утриманий за листопад 2019 року, 9 300 грн єдиний соціальний внесок 8,41%, нараховано за листопад 2019. З відомості розподілу виплат видно, що [PERSON] 26.11.2019 виплачено 89006,99 грн заробітної плати (а.с.67). Згідно з поясненнями Головного бухгалтера С.І.Скороход, при виплаті [PERSON] заробітної плати у листопаді 2019 року КП «Лубни-водоканал» перерахувало до бюджету такі податки: -19 900 грн прибутковий податок (18%); -9 300 грн єдиний соціальний внесок (8,41%); -1 700 грн військовий збір (1,5%). Таким чином, вказані суми були виплачені [PERSON] на підставі розпоряджень міського голови №314р від 11.10.201 "Про звільнення [PERSON] з посади директора [PERSON] з посади директора КП «Лубни-водоканал», яке було визнано протиправним та скасовано рішенням Лубенського міськрайонного суду у справі №539/5031/19 (а.с.38 зворотній бік), та заступника міського голови Діденка О.Г.№362р від 25.11.2019 "Про проведення розрахунку" (а.с.39). З огляду на викладене зазначені грошові кошти не були стягнуті з позивача на користь [PERSON] , а отримані останнім на правовій підставі, яка згодом відпала. Тому ці кошти не підлягають стягненню з відповідача в порядку регресу. Щодо тверджень [PERSON] про зазначення у позові неналежного відповідача необхідно зазначити таке. Трудові відносини з керівником КП «Лубни-водоканал» регулюються контрактом, як особливою формою трудового договору (п.4.2 статуту КП «Лубни-водоканал») (а.с.15). Згідно зі статтею 21\~КЗпП України трудовий договір визначається як угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою. Засновником та власником КП «Лубни-водоканал» є Лубенська міська рада (п.14. Статуту) (а.с.12). Отже, керівник цього комунального підприємства і міський голова як уповноважена особа власника виступають сторонами трудового договору. Тому правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої службовою особою у зв`язку з незаконним звільненням працівника, регулюються нормами трудового законодавства. Органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами (частина перша статті 74 Закону України "Про місцеве самоврядування). Зазначений Закон розділяє відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування перед територіальними громадами (стаття 75) та відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування перед юридичними і фізичними особами (стаття 77). Шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом (частина перша статті 77 Закону України «Про місцеве самоврядування»). З огляду на викладене зміст статті 77 Закону України «Про місцеве самоврядування» підтверджує законність вимог безпосередньо до посадової особи місцевого самоврядування як особи, а не органу чи структурного підрозділу органу місцевого самоврядування, в якому вона обіймає свою посаду. Частина перша цієї статті встановлює джерело відшкодування матеріальної шкоди, завданої безпосередньо територіальній громаді незаконним рішенням, зокрема міських голів, діями чи бездіяльністю посадових осіб місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень. У справі, що розглядається, поставлене питання про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок визнання незаконними актів індивідуальної дії у сфері трудових правовідносин, виданих посадовою особою місцевого самоврядування в порушення вимог трудового законодавства, а не законодавства про службу в органах місцевого самоврядування, відповідальність з яке встановлюється розділом VI Закону про службу в органах місцевого самоврядування, до якого включено зазначену статтю 24. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про безпідставність відповідного аргументу відповідача. Таким чином, позовні вимоги позивача є такими, що підлягають частковому задоволенню в розмірі 115 073, 64 гривень. Пропорційність задоволених вимог за зустрічним позовом становить 24% (479 540,62 грн х100/115 073,64 грн). В зв`язку з частковим задоволенням позову підлягають стягненню з позивача на користь відповідача 24% \~від загальної суми понесених ним судових витрат 1 726,20 грн (7 192, 50 грн х 24%/100%). Виходячи з наведеного,

Outcome: partial