Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-13 00:00:00

01.02.2022 року до суду звернувся позивач [PERSON] , з позовом про зменшення розміру аліментів до відповідачів, [PERSON] , і [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровський відділ державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). 10.02.2022 року і 18.02.2022 року отримані довідки про реєстрацію місця проживання відповідачів - фізичних осіб. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11.02.2022 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників розгляду справи на 30.03.2022 року. 30.03.2022 року розгляд справи відкладений до 01.06.2022 року, в зв`язку з неявкою учасників розгляду справи. 01.06.2022 року розгляд справи відкладений до 14.07.2022 року, в зв`язку з неявкою учасників розгляду справи. Відповідачами відзив на позовну заяву не наданий. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст.. 247 ЦПК України. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить зменшити розмір стягуваних з нього аліментів за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2013 року на утримання доньки [PERSON] , [INFO] з ј частини всіх видів його заробітку (прибутку), до 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. Зменшити розмір стягуваних з нього аліментів за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2019 року на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] з ј частини всіх видів його заробітку (прибутку), до 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: з відповідачем, [PERSON] він перебував в зареєстрованому шлюбі і від цього шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . За рішенням, Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30.01.2013 року з нього на користь відповідачки [PERSON] , стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (прибутку), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . З відповідачем, [PERSON] він перебував у зареєстрованому шлюбі і від цього шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з нього на користь відповідачки [PERSON] , стягуються аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (прибутку), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 14.06.2019 року. Він регулярно сплачує аліменти та дбає про належне матеріальне забезпечення своїх доньок. Проте стягнення аліментів в такому розмірі ставить його у скрутне матеріальне становище, оскільки з нього відраховується 50% від його прибутку, що й стало підставою звернення до суду. В судове засідання позивач не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі, [PERSON] , і [PERSON] , в судове засідання не з`явились. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору, представник Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30.01.2013 року по цивільній справі № 406/2996/2012 (провадження № 2/173/269/2013) з позивача на користь відповідачки, [PERSON] , стягнені аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (прибутку), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.11.2012 року і до повноліття дитини, що підтверджується копією рішення суду. За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 17.09.2019 року по цивільній справі № 173/1514/19 ( провадження № 2/173/923/2019) з позивача на користь відповідачки, [PERSON] , стягнені аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (прибутку), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 червня 2019 року і до повноліття дитини, що підтверджується копією рішення суду. Прохаючи зменшити розмір аліментів, стягуваних з позивача на користь відповідачів, позивач посилається на те, що стягнення аліментів у даному розмірі ставить його у скрутне матеріальне становище. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути зменшений за позовом стягувача або платника аліментів у разі зміни його матеріального або сімейного стану. Позивачем надані докази про зміну його матеріального стану, оскільки за рішеннями суду з позивача на користь відповідачів стягненні аліменти на утримання двох дітей в загальному розмірі 50% від прибутку позивача і що за доводами позивача ставить його у скрутне матеріальне становище. З чого суд приходить до висновку, що існують підстави для зменшення розміру аліментів, так як позивачем доведені обставини, передбачені ст. 192 СК України про зміну матеріального та стану позивача, платника аліментів. Вирішуючи питання про розмір, до якого потрібно зменшити аліменти, суд виходить з наступного. Відповідно до положень Сімейного кодексу України спосіб стягнення аліментів визначається стягувачем. Так за рішенням суду аліменти з позивача стягнені в частці від заробітку (доходу) позивача, відповідно спосіб стягнення аліментів зміненим не може бути. Тому при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів суд приходить до висновку, що їх розмір повинен бути визначений також у частці від заробітку (доходу) позивача. Виходячи з вищевикладених обставин, суд вважає за можливе зменшити розмір стягуваних з позивача аліментів на користь кожної із відповідачів з ј частини всіх видів заробітку (доходу) позивача, але не менше 30% і 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) але неменше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає за можливе судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992.40 грн., покласти на позивача, так як судом хоч і прийняте рішення про задоволення заявлених позовних вимог, але в результаті ухвалення даного рішення погіршується матеріальне становище відповідачів, на утриманні яких перебувають неповнолітні діти. Крім того, з позивача на користь держави підлягає стягненню недоплачений судовий збір в сумі 992.40 грн., оскільки позивачем заявлені дві позовні вимоги, а судовий збір сплачений лише за однією позовною вимогою. На основі ст. 180,182,183, 192 СК України,

Outcome: approved