Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом про визнання [PERSON] , [PERSON] та неповнолітніх [PERSON] ,\~ [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням ? квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] помер брат позивача [PERSON] та після його смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №27171882 позивач з 25 серпня 2021 року є власником вказаної квартири. Позивач стверджує, що при оформленні права власності на нерухоме майно їй стало відомо, що у квартирі брата з 2020 року зареєстрована [PERSON] разом з дітьми, але зазначені особи їй невідомі, членами сім`ї брата не були, ніколи на вказаній житловій площі не проживали і вона взагалі їх ніколи не бачила, хоча постійно з братом спілкувалася і проживала з ним в одному будинку. [PERSON] як власник житла, змушена звернутися за захистом своїх прав, оскільки сім`я [PERSON] створює їй перешкоди і позбавляє можливості використовувати об`єкт права власності, зокрема, здійснити продаж квартири. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17 листопада 2021 року відкрито провадження у справі №536/1668/21 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 08 лютого 2022 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ? Службу у справах дітей Омельницької територіальної громади Кременчуцького району як орган опіки та піклування. Зобов`язано Службу у справах дітей Омельницької територіальної громади Кременчуцького району надати до суду письмовий висновок відповідно до вимог статті 19 Сімейного кодексу України щодо розв`язання спору. 19 квітня 2022 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області надійшов висновок органу опіки та піклування Служби у справах дітей Омельницької сільської ради. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21 квітня 2022 року закрито підготовче провадження у справі №536/1668/21 та призначено справу до судового розгляду по суті. Задоволено заяву представника позивача [PERSON] про виклик свідків та викликано в судове засідання на 06 червня 2022 року о 10 год. 30 хв. для допиту в якості свідків [PERSON] та [PERSON] . Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просить позов задовольнити у повному обсязі та проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час, дату і місце розгляду справи повідомлена належним чином ? засобами рекомендованого повідомлення поштового зв`язку, а також шляхом публікації оголошення на веб-сайті Кременчуцького районного суду Полтавської області на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. При цьому, відповідач не повідомила причини неявки, до суду не зверталася із заявою про відкладення розгляду справи. Служба у справах дітей Омельницької територіальної громади Кременчуцького району свого представника у судове засідання не направили, надали до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. В установлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, тому відповідно до частини 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів у справі. Суд, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із статтею 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 25 серпня 2021 року приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Сапко О. Б., [PERSON] є спадкоємцем на майно після померлого [INFO] [PERSON] , яке складається із квартири [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] належить право приватної власності на об`єкт нерухомого майна ? квартиру, яка знаходяться за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25 серпня 2021 року. Згідно довідки Виконавчого комітету Омельницької сільської ради Кременчуцького району Полтавської області №414 від 21 вересня 2021 року відповідно облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2021-2025 роки номеру об`єкта погосподарського обліку 0660-1 громадянин [PERSON] , [INFO] , дійсно проживав до дня смерті одиноко (помер [INFO] ) у [ADDRESS] . Разом з ним були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . При цьому вказано, що зазначені особи не є родичами та членами сім`ї. Згідно довідки Виконавчого комітету Омельницької сільської ради Кременчуцького району Полтавської області №413 від 21 вересня 2021 року відповідно запису в погосподарській книзі Рокитненського старостинського округу виконавчого комітету Омельницької сільської ради Кременчуцького району Полтавської області за 2021-2025 роки за номером об`єкта погосподарського обліку 0660-1 та відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом серії НРВ №395342 від 25 серпня 2021 року за громадянкою [PERSON] значиться квартира [ADDRESS] . Станом на 21 вересня 2021 року в зазначеній квартирі зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до акта Виконавчого комітету Омельницької сільської ради Кременчуцького району б/н від 21 вересня 2021 року, складеного комісією у складі старости с. Рокитне [PERSON] , начальника відділення із соціальної роботи сім`ї, дітей і молоді, фахівця із соціальної роботи [PERSON] , депутата сільської ради виборчого округу №7 Буглак М. Д., громадяни [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] дійсно зареєстровані у [ADDRESS] , але фактично не проживають і ніколи по даній адресі не проживали. Таким чином, відповідач разом із дітьми зареєстрована у квартирі за адресою: [ADDRESS] , однак фактично не проживають за місцем своєї реєстрації, не сплачують комунальні послуги, їх особистих речей у квартирі немає, житлом не цікавиться. При цьому, слід зазначити, що сім`я [PERSON] не була членом сім`ї [PERSON] , з позивачем не проживали та не вели спільного господарства. Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 321 Цивільного кодексу України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Положеннями статті 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Так, частиною 1 статті 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового кодексу\~Української РСРвстановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. У відповідності до частин 1, 4 статті 156 Житлового кодексу\~Української РСРта статті 405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині 2 статті 64 Житлового кодексу Української РСР, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Отже, за змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Верховний Суд у постанові від 09 грудня 2020 року у справі №209/2642/18 зазначив, що при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Відповідно до положень частини 1, 5 статті 403, частини 2 статті 406 Цивільного кодексу України, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут не позбавляє власника майна щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпорядження цим майном. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Так, Верховний Суд України у постанові від 15 травня 2017 року у справі №734/387/15-ц зауважив, що «право користування житловим приміщенням може виникати та існувати лише в членів сім`ї власника будинку»; «право відповідачки на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини 2 статті 406 Цивільного кодексу України». Отже, предмет спору становить вимога позивача про позбавлення права користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] , вказуючи на те, що відповідач з дітьми, не будучи членом сім`ї позивача, не маючи договірних відносин із позивачем як власником квартири щодо права користування такою, зареєстрована за адресою спірної квартири, не виявляє будь-якого інтересу, не несе тягар утримання житла та порушує право позивача, як власника спірного нерухомого майна на реалізацію права користування та розпорядження належним на праві власності майном. Відповідно до\~частини 4\~статті 19\~Сімейного Кодексу\~України,\~зокрема,\~при розгляді\~судом спорів\~щодо зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням тощо, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з частиною 5 статті 19 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Рішенням Виконавчого комітету Омельницької сільської ради №51 від 12 квітня 2022 року затверджено висновок про недоцільність зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] і [PERSON] та визнання їх такими, що втратили право на користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Службою у справах дітей установлено, що за вказаною адресою громадяни [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані, але тривалий час не проживають, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в будинку не має. Також зазначено, що відповідно до листа Рокитненського навчально-виховного комплексу виконавчого комітету Омельницької сільської ради Кременчуцького району №65 від 28 лютого 2022 року [PERSON] та [PERSON] навчалися і вибули із закладу. Так, [PERSON] вибув з 3 класу до ЗОШ №20 м. Кременчука, а [PERSON] вибув з 8 класу до Великосоричинської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату І-ІІІ ступенів Миргородського району Полтавської області. Проте, відповідно до листа Кременчуцької гімназії №20 Кременчуцької міської ради №45 від 24 березня 2022 року, мати не зверталася про навчання дитини та не видавалася довідка про можливе навчання. Згідно із частиною 6 статті 19 Сімейного кодексу України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При вирішенні питання про зняття з місця реєстрації малолітніх дітей з квартири позивача, суд ураховує норми частини 2 статті 2 Конвенції «Про права дитини від 20 листопада 1989 року» (далі ? Конвенція) відповідно до якої Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім`ї. Згідно статті 27 Конвенції Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства» охорона дитинства ? система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти ? члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Таким чином, саме батьки дитини несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини та дотримання прав дитини, в тому числі на належне житло, а права дитини на житло залежить від правомірності користування цим житлом її батьками, з якими дитина має право проживати. Суд ураховує пояснення свідка [PERSON] , надані 06 червня 2022 року в судовому засіданні, про те, що з 2014 року остання орендує квартиру для власного проживання у [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а власник проживав за іншою адресою. Щодо прописки відповідача разом з дітьми за вказаною адресою не знала, дізналася від позивача [PERSON] . Також свідок стверджує, що ніколи сім`ю [PERSON] не бачила, і вони не проживали у зазначеній квартирі. Згідно із положеннями статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі №695/2427/16ц. З урахуванням викладеного, суд не приймає до уваги висновок органу опіки та піклування Омельницької сільської ради, яким визнано недоцільним зняття з реєстрації місця проживання дітей [PERSON] і [PERSON] та визнання їх такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , як необґрунтований та безпідставний. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частини другої статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, ураховуючи, що відповідач разом зі своїми дітьми ніколи не проживали у спірній квартирі, не являються членами сім`ї позивача, обов`язків щодо утримання житла не виконують, суд дійшов висновку, що права малолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] не порушуються, а тому позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 грн.

Outcome: approved