Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] з позовом про визначення місця проживання дитини, в якому посилаючись на неналежне виконання відповідачем батьківських обов`язків просила визначити місце проживання їх спільного сина [PERSON] за її фактичним місцем проживання, оскільки вона утримує та доглядає дитину. [PERSON] неодноразово чинив фізичний та психологічний тиск на позивача та спільну дитину, має нестабільний характер, легко виходить з рівноваги. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити, також пояснила, що син проживає з нею, при цьому зазначила, що не буде чинити перешкоди для спілкування дитини з батьком і ніколи не чинила перешкоди. Представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечили подали зустрічну позовну заяву з урахуванням заяв про зміну предмету позову, про визнання місця проживання дитини на обґрунтування якої зазначили, що позивач за зустрічним позовом постійно підтримує стосунки з сином, проводить з ним багато часу та допомагає з навчанням та тренуванням, ніколи не ухилявся від виконання батьківських обов`язків, постійно підтримує відносини з сином, сприяє його фізичному та духовному розвитку, має достатній та постійний дохід для виховання сина та забезпечення його комфортного життя. Тому просить суд визначити місце проживання дитини [PERSON] з батьком. Третя особа служба в справах дітей та сім`ї Подільської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явилась, свого представника до суду не направила, заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи до суду не направила, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність третьої особи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Син сторін проживає разом з матір`ю [PERSON] - за місцем її фактичного проживання та знаходиться на її утриманні, в квартирі за адресою [ADDRESS] , яка відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 14 листопада 2019 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пилипенко О.Ю., реєстраційний номер №2651, та належить позивачу за первісним позовом на праві приватної власності. Позивач за первісним позовом повністю опікується інтересами і потребами дитини, піклується про нього, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини, велику увагу приділяє розвитку, додатково займається. Відповідно до Довідки № 43 від 06.05.2021 року виданої Загальноосвітнім навчальним закладом І-ІІІ ступенів Подільської районної у м. Києві державної адміністрації «Середня загальноосвітня школа № 242 Подільського району м. Києва» [PERSON] , навчається в 6-А класі вищезазначеного навчального закладу. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини щодо визначення місця проживання дитини. При наданні правової оцінки спору суд приймає до уваги наступне. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 6 - ч. 9 ст.\~7\~СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У відповідності до положень ст.\~157\~СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ч. 1 ст.\~160\~СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За правилами ст.\~161\~СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст.\~141\~СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Відповідно до ст.\~150\~СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі ст.\~12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно до ст.\~157\~СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний приймати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, спілкування з дитиною та приймати участь у її вихованні. Відповідно до ст.\~159\~СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до ст. ст.11,15\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно п.2 ч.1 ст.161 СК України при вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Доводи відповідача по первісному позову/позивача по зустрічному позову [PERSON] , що [PERSON] є недоброю матір`ю, що вона більше зосереджена на своїх власних інтересах, і не надасть належного виховання сину є суб`єктивними. Обставин та дій з боку позивача по первісному позову/відповідача по зустрічному позову/ - [PERSON] , які б негативно впливали на фізичний та духовний розвиток дитини як на складову виховання, в судовому засіданні не встановлено. Згідно зі ст. ст. 76, 89\~ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем за зустрічним позовом предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач за зустрічним позовом як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки суд ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги зустрічного позову не підлягають задоволенню. Враховуючи викладені\~вище обставини\~справи,\~вимоги Закону\~України «Про\~охорону дитинства»,\~особисті якості\~батьків,\~можливість створення\~матір`ю дитини\~належних умов\~для виховання\~дитини,\~її більшу\~турботу і\~увагу до\~дитини,\~ виходячи\~із найвищих\~інтересів дитини,\~аналізуючи кожен\~аспект відносин\~до дитини,\~висвітлений під\~час розгляду\~справи,\~оцінивши всі\~докази у\~їх сукупності,\~суд вважає\~можливим задовольнити\~вимоги первісного позову в частині визначення місця проживання дитини, оскільки залишення дитини проживати з матір`ю відповідає її інтересам та чинному законодавству, а також забезпечить розвиток дитини. Згідно ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст.\~153\~СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Суд вважає,\~що позовні\~вимоги доведені під час розгляду справи, тому заявлені позовні вимоги первісного позову слід задовольнити повністю, а в задоволені позовних вимог зустрічного позову слід відмовити. Згідно ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача за первісним позовом. На підставі викладеного та

Outcome: approved