Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-21 00:00:00

17 грудня 2020 року Кредитна спілка «Дніпропетровський обласний кредитний центр» звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25 червня 2010 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № 290Г, за яким останній отримав грошові кошти в розмірі 79020,00 гривень. Згідно п.1.1 Договору вищевказана сума була надана позивачем відповідачу на умовах, встановлених Договором, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти у розмірі 36% річних. 25 грудня 2010 року відповідач мав сплатити позивачу тіло кредиту у розмірі 79020,00 грн. та проценти у розмірі 14262,57 грн., а загалом 93282,57 грн. Договором передбачено, що прострочення сплати кредиту та процентів згідно п.4.2 Договору не зупиняє нарахування процентів. Однак всупереч договірним зобов`язанням відповідач неналежно виконував умови договору, лише добровільно здійснив один платіж на суму 3000,00 гривень та продовжує ухилятись від виконання взятих на себе зобов`язань. Станом на 25 червня 2020 року загальна сума заборгованості становить 644964,00 гривень з яких: 79020,00 гривень - тіло кредиту та 565944,00 гривень борг по процентах. З огляду на фінансовий стан позивача, пов`язаних з пандемією та економічною кризою, Кредитна спілка «Дніпропетровський обласний кредитний центр» просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 210200,00 гривень та судові витрати. Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетрорвської області від 01 лютого 2021 року відкрито провадження та визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (т.1 а.с. 20-21). 17 лютого 2021 року відповідач [PERSON] надав відзив на позов, в якому просив відмовити Кредитній спілці «Дніпропетровський обласний кредитний центр» в позові повністю, оскільки він ніколи не отримував та не міг отримати грошові кошти за Договором №290Г від 25 червня 2010 року та не підписував видатковий касовий ордер від 25 червня 2010 року (т.1 а.с.46-49). Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2021 року відкладено судове засідання та задоволено клопотання відповідача про витребування доказів (т.1 а.с.68-69). Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2021 року здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, визнано явку представника позивача обов`язковою (т.1 а.с.93-94). Ухвалою судді Межівського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2021 року задоволено заяву представника відповідача та постановлено провести судове засідання в режимі відеоконференції за допомогою сервісу «EASYCON» (т.1 а.с.110-111). 25 березня 2021 року позивачем надано відповідь на відзив (т.1 а.с.130-131). Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2021 року позовну заяву залишено без розгляду (т.1 а.с.143-145). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 липня 2021 року ухвалу Межівського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2021 року залишено без змін (т.1 а.с.182-185). Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 травня 2022 року ухвалу Межівського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 липня 2021 року скасовано, справу передано до суду першої інстанції для продовження її розгляду (т.1 а.с.216-220). Ухвалою судді Межівського районного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2022 року справу прийнято до свого провадження, призначено підготовче засідання (т.1 а.с.224-225). 08 червня 2022 року позивачем надано уточнений розрахунок позовних вимог, згідно якого заборгованість [PERSON] становить 286\~926,42 грн., але Кредитна спілка «Дніпропетровський обласний кредитний центр», перебуваючи у вкрай важкому фінансовому стані через пандемію COVID-19 та економічну кризу в країні і вже давно не маючи джерел доходу, користуючись своїми правами, заявляє позовні вимоги у розмірі 210\~200,00 грн. Ціну позову залишають незмінною (т.2 а.с.1). Ухвалами судді Межівського районного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2022 року, від 10 червня 2022 року задоволено заяви представника відповідача та постановлено провести судове засідання в режимі відеоконференції за допомогою сервісу «EASYCON» (т.1 а.с.236-237, т.2 а.с.27-28). Ухвалою судді Межівського районного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2022 року задоволено заяву представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами приміщення суду (т.2 а.с.44-45). Ухвалами Межівського районного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2022 року відмолено в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення без руху заяви позивача про зміну предмету позові від 06 червня 2022 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (т.2 а.с.59-60, 61-62). Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтвердив обставини, викладені у позовній заяві та просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Деркунський К.Л. проти позову заперечував, підтримавши наданий письмовий відзив. Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно заяви [PERSON] на одержання кредиту, датованої 25 червня 2010 року, останній звернувся до позивача з проханням надати кредитні засоби на строк 6 місяців у сумі 79020,00 гривень (т.1 а.с.4). 25 червня 2010 року між сторонами Кредитною спілкою «Дніпропетровський обласний кредитний центр» та [PERSON] укладено кредитний договір №290Г, за яким останній отримав грошові кошти в сумі 79020,00 грн. строком на 6 місяців (т.1 а.с.5). Позивач свої зобов`язання, передбачені п. 1 Кредитного договору №290Г виконав у повному обсязі та надав грошові кошти відповідачу, що підтверджується видатковим касовим ордером №035 від 25 червня 2010 року (т.1 а.с.6), втім [PERSON] в порушення умов кредитного договору свої зобов`язання належним чином не виконує. Заборгованість на теперішній час не погашена. Згідно довідки Кредитної спілки «Дніпропетровський обласний кредитний центр» станом на 25 червня 2020 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором №290Г від 25 червня 2010 року становить 644\~964,00 грн., з яких: 79020,00 грн. - борг по тілу кредиту та 565\~944,00 грн. - борг по процентах (т.1 а.с.8). Як вбачається з прибуткового касового ордеру №009 від 16.09.2012 року, відповідачем було сплачено грошові кошти в сумі 3000,00 грн., підставою внесення даних коштів до каси кредитної спілки є платіж по кредиту згідно кредитного договору №290Г від 25.06.2010 року (т.1 а.с.7). Вказаний платіж також відображений у довідці про заборгованість по договору №290Г від 25 червня 2010 року та розрахунку заборгованості. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Положенням ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється. Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч.2 ст. 1050 ЦК України - якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України . Згідно висновку про правильне застосування норм права, викладеному у п. 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 , на підставі ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абз.2 ч.1 ст. 1048 України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Згідно висновку про правильне застосування норм права, викладеному у п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно довідки про наявність заборгованості позивачем проведено нарахування відсотків у строк з 26.06.2010 року по 25.06.2011 року та з 26.06.2010 року по 25.06.2020 року, тобто поза межами строку кредитування, визначеного кредитним договором №290Г. Суд звертає увагу на те, що за кредитним договором №290Г сторонами погоджено строки та розміри погашення кредиту та виплати процентів з 25 червня 2010 року по 25 грудня 2010 року, який є кінцевим терміном нарахування процентів. Проте, нарахування позивачем процентів за користування позикою з 26.06.2010 року по 25.06.2011 року та з 26.06.2010 року по 25.06.2020 року (згідно позовних вимог), як зазначено у довідці щодо наявної заборгованості по кредиту за кредитним договором №290Г, є неправомірним. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення відсотків поза межами дії кредитного договору є безпідставними та задоволенню не підлягають. Суд також звертає увагу, що Порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою визначає Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене Постановою Правління Національного банку України № 637 від 15.12.2004 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 року за №40/10320. Так, за визначенням пункту 1.2 даного Положення оприбуткування готівки це проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій. Згідно з пунктом 2.6 Положення уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та у повній мірі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. При цьому суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах. Розділом 3 Положення встановлено, що касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів. Приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами, підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства. Про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником. Прибуткові касові ордери і квитанції до них, а також видаткові касові ордери і видаткові відомості мають заповнюватися бухгалтером чорнилом темного кольору чорнильною або кульковою ручкою, за допомогою друкарських машинок, комп`ютерних засобів чи іншими способами, які забезпечили б належне збереження цих записів протягом установленого для зберігання документів терміну. У касових ордерах зазначається підстава для їх складання і перелічуються додані до них документи. Видача касових ордерів і видаткових відомостей на руки особам, що вносять або одержують готівку, забороняється. Приймання і видача готівки за касовими ордерами може проводитися тільки в день їх складання. Виправлення в касових ордерах та видаткових відомостях забороняються. Пунктами 4.2 та 4.3 Положення, в свою чергу, визначено, що усі надходження і видачу готівки в національній валюті підприємства відображають у касовій книзі. Кожне підприємство (юридична особа), що має касу, веде одну касову книгу для обліку операцій з готівкою в національній валюті (без урахування кас відокремлених підрозділів). Записи в касовій книзі проводяться касиром за операціями одержання або видачі готівки за кожним касовим ордером і видатковою відомістю в день її надходження або видачі. Записи в касовій книзі проводяться касиром за операціями одержання або видачі готівки за кожним касовим ордером і видатковою відомістю в день її надходження або видачі. Так, позивачем до позову надано прибутковий касовий ордер №009 від 16.09.2011 року, з якого вбачається, що його форма та зміст повністю відповідає вимогам Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене Постановою Правління Національного банку України № 637 від 15.12.2004, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 року за № 40/10320. В ньому, зокрема, зазначено, що грошові кошти в сумі 3000 грн. прийнято від [PERSON] , підставою внесення коштів до каси кредитної спілки є платіж по кредиту згідно кредитного договору №290Г від 25.06.2010 року. Твердження відповідача про те, що 16.09.2011 року він фактично не міг внести кошти в касу позивача, оскільки перебував у відрядженні в місті Харків, суд не бере до уваги, оскільки перебуваючи у відрядженні для проведення переговорів з метою підписання договору, у [PERSON] не було будь-яких перешкод для того, щоб прибути до міста Дніпро та внести кошти в касу кредитної спілки особисто та/або поручителем. Статтею 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий сторонами, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів, як зазначено в п.27 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, при цьому жодна із сторін не була поставлена судом у менш сприятливе становище, порівняно з іншою стороною, на чому наголошується у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі Надточій проти України, в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі Мала проти України наголошується на принципі рівності сторін як одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме з [PERSON] на користь Кредитної спілки «Дніпропетровський обласний кредитний центр» слід стягнути заборгованість за кредитним договором №290Г від 25 червня 2010 року, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 79020 грн. 00 коп. та заборгованості за відсотками за період з 25.06.2010 по 25.12.2010 в розмірі 14262 грн. 57 коп., а всього в розмірі 93 282 грн. 57 коп. На підставі ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1387 грн. 32 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial