Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

ТОВ «Ліко-житлосервіс» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території, втрат від інфляційних процесів та 3% річних. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] , згідно Свідоцтва про право власності від 15.08.2008р. є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , та користується наданими їй житлово-комунальними послугами. Відповідач зазначає, що належна [PERSON] квартира [ADDRESS] , є частиною житлового будинку, а тому вона спільно з іншими власниками квартир та нежитлових приміщень у житловому будинку зобов`язана брати участь у витратах на утримання будинку і споруд та прибудинкової території пропорційно загальної площі приміщення. Позивач наголошує, що [PERSON] не здійснює оплату за надані послуги, у зв`язку з чим за період з грудня 2019 року по жовтень 2020 року утворилася заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 8 134,93 грн., яка станом на день подачі позовної заяви не сплачена. У зв`язку з вищевикладеним, просить суд стягнути з відповідача заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 8 134,93 грн., інфляційні витрати в розмірі 2,96 грн., 3 % річних в розмірі 10,94 грн. та судовий збір в розмірі 2 102,00 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.01.2021 року відкрито спрощене позовне провадження по даній цивільній справі, розгляд справи вирішено проводити без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.04.2021 року постановлено перейти від розгляду цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліко-житлосервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду даної справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 08.06.2021 року представником ТОВ «Ліко-житлосервіс» адвокатом Жидченко К.П. подано заяву про збільшення позовних вимог. 22.09.2022 року представником ТОВ «Ліко-житлосервіс» адвокатом Жидченко К.П. подано заяву про заміну відповідача у справі. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.09.2021 року клопотання представника відповідача задоволено, замінено неналежного відповідача [PERSON] на належного відповідача [PERSON] . 24.01.2022 року на адресу суду надійшла заява представника позивача [PERSON] про заміну найменування позивача. 16.06.2022 року представником позивача [PERSON] до суду подано клопотання, за яким він просить не розглядати заяву від 07.06.2021р. про збільшення позовних вимог до [PERSON] . Також 16.06.2022р. надійшла заява представника позивача про збільшення розміру позовних вимог, за якою він просить прийняти заяву до розгляду, стягнути з [PERSON] на користь позивача 21 457,43 грн. заборгованість за житлово-комунальні послуги, 3% річних у розмірі 298,31 грн., інфляційні витрати в розмірі 1 973,18 грн., судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду від 16.06.2022р. змінено назву позивача з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліко-Житлосервіс» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Венеція». Також за цією ухвалою прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, яка надійшла до суду 16.06.2022р. Оскільки відповідач письмового відзиву на позов не надав, на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України справа розглянута за наявними в ній матеріалами. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач здійснює обслуговування, утримання та експлуатацію багатоповерхового житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі Акту прийому-передачі житлового будинку від 22.02.2008 року. [PERSON] згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно на підставі договору дарування з 22.12.2008р. є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Договір надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій щодо квартири [ADDRESS] з [PERSON] не укладався, оскільки з його дружиною [PERSON] укладено Договір №52-А/72 від 09.09.2008 року про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкових територій, відповідно до умов якого власник будинку забезпечує обслуговування та ремонт житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , а також утримання прибудинкової території, а співвласник бере участь у витратах на виконання названих робіт, яка на момент укладення Договору була належним власником квартири. Крім того, ні попередній власник зазначеної квартири, ні теперішній власник, не повідомили позивача про зміну власника квартири та в порушення ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» не уклали з позивачем Договір. Разом з тим, суд наголошує, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такий правовий висновок сформульований у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц. Відповідно до положень ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Так, ст. 67 ЖК України визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, а ст. 68 ЖК України на власників квартир покладається обов`язок своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користується ними, а відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не підставою для звільнення споживача від обов`язку по оплаті за ці послуги. Крім того, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач є споживачем комунальних послуг. Даним Законом передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Цей Закон також передбачає оформлення письмової угоди через посередництво квитанцій та інших розрахункових документів. Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивач здійснює утримання будинку та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] , належним чином. Претензій з боку відповідача щодо неякісного утримання будинку та прибудинкової території не надходило. Докази на підтвердження зворотного матеріали справи не містять. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач не належним чином сплачує за надані житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим, згідно з розрахунком, наданим позивачем, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду, з грудня 2019р. по квітень 2022р. за ним утворилась заборгованість, яка складає 23 728 грн. 92 коп., з яких: 21 457 грн. 43 коп. - заборгованість за житлово-комунальні послуги; 1973 грн. 18 коп. - збитки від інфляції; 298 грн. 31 коп. - 3% річних. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З огляду на те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Також, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом безспірно встановлено, що позивачем надаються комунальні послуги відповідачу як власнику квартири. Фактично, на час звернення до суду з позовом, відповідач має заборгованість перед позивачем, що підтверджується наданими суду розрахунками. Оскільки відповідач не виконує зобов`язання по оплаті отриманих житлово-комунальних послуг, суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь позивача заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 21 457,43 грн., а також інфляційні втрати в розмірі 1973,18 грн., 3 % річних в розмірі 298,31 грн. При дослідженні наданого позивачем розрахунку заборгованості з усіма його складовими, суд прийшов до висновку про те, що зазначений розрахунок зроблено правильно та в повній відповідності до інших наявних у справі доказів, та підтверджує порушення відповідачем обов`язків. Останній відповідачем у розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України не спростований. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Разом з тим, слід зазначити, що однією з засад судочинства є, зокрема, визначена ст. 12 ЦПК України змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позов ТОВ «Управляюча компанія «Венеція» про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території, втрат від інфляційних процесів та 3% річних слід задовольнити в повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача в рахунок судових витрат судовий збір у розмірі 2 102,00 грн.

Outcome: approved