Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов обґрунтовано тим, що 23.08.2019 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № СL-215703, на виконання якого позивач надав [PERSON] грошові кошти в розмірі 80000 грн, а остання взяла на себе зобов`язання у строк до 22.08.2023 року повернути позику частинами та сплатити відсотки за користування нею. Позичальник своїх обов`язків за кредитним договором не виконала, тому станом на 16.08.2021 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 77632,68, що складається із: заборгованості по кредиту 74325, 97 грн, заборгованість за відсотками 1036,73 грн, понесені банком судові витрати 2270 грн. Оскільки кредитний договір укладений відповідачем в інтересах сім`ї, тому позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] та ї чоловіка [PERSON] в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у вищевказаному розмірі, судовий сбір в розмірі 2270 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7763,26 грн. В судове засідання представник позивача адвокат Павленко С.В. не з`явився, в наданому до суду клопотанні просить розглядати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, від його представника адвоката Нофенко Ю.В. до суду надійшли письмові пояснення по суті заявлених позовних вимог, в яких вона зазначає, що [PERSON] позов не визнає у повному обсязі, оскільки договір поруки між ним та АТ «Кредобанк» на забезпечення виконання обов`язків за кредитним договором № СL-215703 не укладався. В самому кредитному договорі відсутні умови стосовно того, що він укладений в інтересах сім`ї позичальника і [PERSON] взяв на себе солідарний обов`язок по поверненню боргу. Враховуючи викладене, представник [PERSON] вважає, що пред`явлені до останнього позовні вимоги є необґрунтовані, безпідставними та задоволенню не підлягають. Крім того, представник співвідповідача зазначив, що позивачем не надано доказів оплати витрат за надання правничої правової допомоги та доказів обсягу допомоги, наданої позивачу його представником, тому вимога про стягнення з відповідачів витрат на здійснення правничої допомоги у розмірі 7763,26 грн не доведена, а тому не підлягає задоволенню. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про місце, дату і час розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання, клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надійшло, правом подання відзиву відповідач не скористалась, тому з урахуванням відкритості інформації щодо справи її розгляд проведено без її участі. Дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23.08.2019 року між акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № СL-215703, за умовами якого банк надав позичальнику 80000,00 грн, строк кредитування - 48 місяців терміном до 22.08.2023 року. Згідно п.2.4 договору кредит в сумі 15754,97 надається позичальнику на поточні потреби, 22330,00 грн на погашення заборгованості по кредитному договору № SAMDN50OTC002337065, а 41915,03 грн - на погашення заборгованості по кредитному договору СL-144558. В розділі 4 договору зазначено, що позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 55 відсотків річних, а реальна процентна ставка становить 71,18 відсотків. Розділом 6 договору передбачено, що повернення позики та відсотків здійснюється щомісячними платежами по 4197 грн кожного останнього числа відповідного місяця (а.с.17-20). Факт отримання та цільового використання суми кредиту підтверджується меморіальними ордерами від 23.08.2019 року №№ 48914569, 48914575, 48914581, а також випискою руху коштів по рахунку (а.с.7-16). З досудової вимоги щодо дострокового стягнення заборгованості від 12.04.2021 року вбачається, що АТ «Кредобанк» направив цінним листом на адресу [PERSON] вимогу погасити заборгованість по тілу кредиту та по відсоткам протягом 30 днів з дня отримання вимоги. Згідно повідомлення про отримання поштового відправлення вимогу отримано адресатом 11.05.2021 року (а.с.21-24). За ст.ст.1049-1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позичкодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалась на його банківський рахунок. За статтями 526, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов Договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст.ст.611, 625 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або Законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити борг, а також відсотки. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконує. Як вбачається з виписки по руху коштів по рахунку погашення кредиту здійснювалося із порушенням встановленого договором порядку, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість. В зв`язку із цим, 12.04.2021 року на адресу відповідача було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, що підтверджується копією досудової вимоги, яку відповідачем отримано. Проте, заборгованість відповідачем [PERSON] не погашено, тому, станом на 16.08.2021 року, вона має заборгованість по кредиту в сумі 75362,68 грн, із них: заборгованість за тілом кредиту 74325,97 грн; заборгованість за відсотками 1036,71 грн. Отже, позовні вимоги в частині вимог на суму 75362,68 грн до відповідача [PERSON] ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 2270 грн, включеної позивачем до заборгованості по кредитному договору, задоволенню не підлягає, оскільки в кредитному договорі умови про включення судових витрат до основної заборгованості відсутні, а розподіл і стягнення судових витрат, понесених сторонами, здійснюється судом під час розгляду спору по суті. Пред`являючи позовні вимоги до співвідповідача [PERSON] , позивач обґрунтував їх укладенням кредитного договору № СL-215703 від 23.08.2019 року в інтересах сім`ї. Кредит вважається сімейним, якщо кредитні кошти отримані та витрачаються на спільні потреби сім`ї. Такий випадок чітко врегульований законодавством частиною четвертою статті 65 Сімейного кодексу України. У Кодексі чітко зазначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. В правовій позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 07.10.2020 року по справі № 752/7501/18, зазначено, що тлумачення частини четвертої\~статті 65 СК України\~дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. За таких обставин згідно з нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. Згідно з частинами першою-третьою статті\~12, частинами першою,\~\~п`ятою, шостою статті\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом не встановлено та матеріали справи не містять доказів, що кошти в розмірі 80000 грн одержані [PERSON] за кредитним договором № СL-215703 від 23.08.2019 року, використані в інтересах сім`ї. Отже, обставини справи щодо позовних вимог в частині співвідповідача [PERSON] не знайшли свого підтвердження, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, суд виходить з вимог ст.ст.133, 137, 141 ЦПК України, згідно яких судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Судові витрати\~на професійну\~правничу допомогу,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються на\~відповідача у\~разі задоволення\~позову.\~Для визначення\~розміру витрат\~на правничу\~допомогу з\~метою розподілу\~судових витрат\~учасник справи\~подає детальний\~опис робіт\~(наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги. Розмір\~витрат на\~оплату послуг\~адвоката має\~бути співмірним\~із складністю\~справи та\~виконаних адвокатом\~робіт (наданих\~послуг), часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг), обсягом\~наданих адвокатом\~послуг та\~виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення\~справи на\~репутацію сторони\~або публічним\~інтересом до\~справи. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог до відповідача [PERSON] , судовий збір, понесений позивачем, підлягає стягненню з [PERSON] пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме - 2203,62 грн. В якості підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7763,26 грн суду надані: витяг з договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 року, укладеного АТ «Кредо банк» з адвокатським об`єднанням «Бізнес і право», копії довіреностей № 11821 від 30.12.2020 року, № 11821 від 30.12.2020 року та свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю. Згідно вимог ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зважаючи, що договір про надання правничої допомоги укладено з адвокатським об`єднанням «Бізнес і право», а участь у справі на підставі довіреності приймав адвокат Павленко С.В., за відсутності доказів здійснення витрат позивачем на послуги вказаного представника, підстав їх виникнення та детальний опис виконаних робіт, суд враховує витрати позивача на професійну правову допомогу, такими що не пов`язані з розглядом даної справи, тому відмовляє у їх стягненні. На підставі ст.ст. 526, 611, 612, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial