Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Буковинський Т.Й. звернувся в суд із позовом, у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича від 27.02.2022, зареєстрований в реєстрі за №8894. Свої вимоги мотивує тим, що 27.01.2022 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович вчинив виконавчий напис №8894 про звернення стягнення із [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість, яка виникла за кредитним договором №1001455841901 від 18.11.2019 року, укладений із АТ «Перший український міжнародний банк» в сумі 37 191, 10 грн, та на підставі якого 21.02.2022 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білий А.М. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №68732745 та постанову про арешт коштів боржника. Позивач не погоджується із винесеним виконавчим написом від 22.01.2022 №8894, і вважає, що такий вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. із порушенням законодавства, у зв`язку з чим є всі підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Позивач наголошує, що відповідачем не дотримано умов, за яких нотаріус може вчинити виконавчий напис, а саме: подані стягувачем документи мають підтверджувати (доводити) безспірність заборгованості боржника; не перевірено безспірності заявленої відповідачем суми заборгованості, договір, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, має бути посвідчений нотаріально. Зазначає, що до винесення виконавчого напису позивач звернувся із позовом до суду про захист прав споживачів, застосування наслідків недійсності нікчемного правочину по окремих положеннях кредитного договору та здійснення перерахунку заборгованості, що свідчить про те що на час вчинення виконавчого напису існував спір щодо наявної заборгованості по кредитному договорі. Також однією з умов вчинення виконавчого напису є засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику, проте позивач як боржник не отримував такої вимоги. Враховуючи наведене, просить позов задоволити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 08.04.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У встановлений судом строк відповідач відзиву на позов не подав. Треті особи не скористалися своїм правом на подання пояснень на позовну заяву та відзив на позовну заяву. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України та ч.5 ст.279\~ЦПК України суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до положень ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту\~ст.ст.\~76-80\~ЦПК України\~доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Статтями 12, 81\~ЦПК України визначено,\~що цивільне\~судочинство здійснюється\~на засадах\~змагальності сторін,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~передбачених цим\~Кодексом.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі\~ст.89\~ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 18.11.2019 року [PERSON] підписав заяву №1001455841901 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» відповідно до якого позивач отримав споживчий кредит у розмірі 31 000,00 грн., строком на 24 (двадцять чотири) місяців із процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 0,01% річних /а.с. 12/. 24.01.2022 року позивач [PERSON] звернувся із позовною заявою до суду із вимогою до АТ «Перший Український Міжнародний Банк» про захсит прав споживачів, застосування наслідків недійсності нікчемного правочину по окремих положеннях кредитного договору №1001455841901 від 18.11.2019 року /а.с. 16-16а/ 27.01.2022 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №8894, яким за Кредитним договором №1001455841901 від 18.11.2019 року, укладеним з Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» звернуто стягнення з [PERSON] , [INFO] , заборгованості у розмірі 37 191, 10 грн., що складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 16 160, 70 грн., простроченої заборгованості за комісією у розмірі 21 029, 78 грн., прострочена заборгованість за процентами у розмірі 0, 62грн. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 05.12.2020 року по 05.12.2021 року. Загальна сума що підлягає стягненню 37 441, 10 грн. /а.с. 11/. Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білий А.М. постановою від 21.02.2022 року на підставі оспорюваного виконавчого напису відкрив виконавче провадження ВП № 78732745 /а.с.17/ та постановою від 21.02.2022 року наклав арешт на грошові кошти позивача /а.с. 18/. Відповідно до статті 18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною 1 статті 39\~Закону України\~«Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Стаття 88 цього Закону, визначає, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно з підпунктами 1.1., 1.2. пункту 1, підпунктами 3.1., 3.5. пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, встановлено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Тобто, законодавець зобов`язує вчинити певні дій та надати підтвердження їх здійснення нотаріусу, з чого він може пересвідчитись, що є безспірність заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, визнано незаконною та нечинною\~постанову Кабінету міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями». Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24 листопада 2017 року № 92. Постановою Великої Палати Верховного Суду № 11-174ас18 від 20.06.2018 року у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року відмовлено. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Відтак,\~вчинення виконавчого\~напису на\~кредитному договорі,\~який нотаріально\~не посвідчений,\~є порушенням\~вимог ст.\~87\~Закону України\~«Про нотаріат»,\~Постанови КМУ\~№ 1172\~від 29.06.1999,\~а тому\~такий виконавчий\~напис виконанню\~не підлягає. Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 21.01.2022 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Договір №1001455841901 від 18.11.2019 року, укладений між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] не був нотаріально посвідчений, а тому поданий стягувачем для вчинення виконавчого напису договір не відповідав вимогам Переліку. Зазначена позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17 та постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі № 172/1652/18. Слід зазначити, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно із Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Проте, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50, 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не потрібно обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19). З пояснень позивача, викладених у позові, та які не спростовані відповідачем також встановлено, що позивач не отримував від банку письмової вимоги про усунення порушення, також нотаріус не повідомив про те, що до нього звернулися із заявою про вчинення виконавчого напису, а тому не мав можливості подати свої заперечення стосовно розміру заборгованості, окрім того, між позивачем та відповідачем існує спір про розмір заборгованості, що підтверджується копією поданої позовної заяви. Таким чином, матеріалами справи підтверджуються доводи позивача, що виконавчий напис було вчинено щодо стягнення заборгованості, яку не можна вважати безспірною. На підставі викладеного та враховуючи те, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням діючого законодавства, суд дійшов висновку, що дана позовна вимога підставна та підлягає задоволенню. Щодо стягнення з відповідача та користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст.\~137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст.137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.ст.12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між позивачем та адвокатським бюро «Тараса Буковинського» укладено договір про надання правової допомоги №5-01/03/2022 від 01.03.2022 року, відповідно до умов якого винагорода адвоката за надання послуг згідно цього договору визначена сторонами шляхом встановлення фіксованої суми гонорару у розмірі 10000 грн. за усі послуги з представництва клієнта в суді першої інстанції та пов?язані з такими. Згідно з п.4.2. вказаного договору сторони домовилися, що гонорар у сумі 10 000 грн. за усі послуги з представництва клієнта в суді першої інстанції сплачується клієнтом двома рівними частинами у розмірі 5\~000 грн до 01.04.2022 року та 01.05.2022 року. На підтвердження розміру судових витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Буковинським Т.Й., окрім копії договору про надання правової допомоги, додано остаточний розрахунок сум судових витрат, однак пов`язаний з розглядом справи у Галицькому районному суді м. Львова. Також до справи долучено підтвердження про оплату позивачем лише 5000 грн. судових витрат по даній справі. З урахуванням вищенаведеного, клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає до часткового задоволення у розмірі 5000 грн. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 992,40 грн. судового збору.

Outcome: approved