Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-06 00:00:00

06.08.2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою. Позов обґрунтовується тим, що з 2006 року з дозволу попердноього власника квартири - [PERSON] позивач почав проживати у квартирі [ADDRESS] . З 27.01.2011 року позивач був зареєстрований у вказаній квартирі. З дати початку проживання у квартирі ввін сплачував комунальні послуги та погасив заборгованість, яка існувала. В 2021 році власником квартири став відповідач та з червня місця з його боку та боку третіх осіб, які перебувають з ним, почали створюватися перешкоди, а саме 01.06.2021 року відбулася зміна замків та фізичне недопущення позивача до квартири. Позивач звернувся до правоохороннх органів, в присутності представників яких відповідач надав ключ від квартири та дозволив позивачу зайти. 06.07.2021 року з боку відповідачів та третіх осіб, які перебували разом з ним, почали створюватися перешкоди, а саме відбулося фізичне недопущення до квартири, винесення речей позивача у невідомому напрямку, а також відібрання ключа від квартири. Позивач вважає, що, оскільки він зареєстрований в квартирі, йому чиняться перешкоди у користуванні нею, він не перешкоджає користуванню власністю відповідачу, відсутнє судове рішення про виселення, та те, що він є колишнім членом сім`ї попереднього власника, є інвалідом 2 групи, не має іншого місця проживання, тому є всі правові підстави для його вселення. Враховуючи викладене, просить зобов`язати відповідача усунути перешкоди йому у користуванні квартирою шляхом надання вільного доступу до квартири, не чинити перешкоди в її користуванні, надати ключі від вхідних дверей до квартири. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16.08.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. Відповідачем відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подано. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За правилами ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Так як розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, сторони у судове засідання не викликалися. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] за відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 27.01.2011 року, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 66982729 від 04.08.2021 року. Згідно з даними інформаційної довідки № 263088409 від 24.06.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на вказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 16.04.2021 року зареєстровано за [PERSON] . За доводами позивача, він користується та проживає в цій квартирі з 2006 року з дозволу попереднього власника - члена сім`ї [PERSON] , але новим власником йому чиняться перешкоди у користуванні нею, він не перешкоджає користуванню власністю відповідачу, відсутнє судове рішення про його виселення, тому є всі правові підстави для його вселення. На підтвердження обставин відносно того, що йому чиняться перешкоди у користуванні квартирою, позивач до позовної заяви додає копії заяв про вчинення кримінального правопорушення, які були зареєстровані в канцелярії Солом`янського УП 07.07.2021 року та 16.07.2021 року, копію заяви про вчинення кримінального правопорушення, яка була зареєстрована в канцелярії Солом`янського УП 16.07.2021 року. Вказані обставини відповідачем спростовані не були, тому суд приходить до висновку, що між сторонами існує конфлікт з приводу користування квартирою. Статтею ст. 41 Конституції України гарантовано право кожного, зокрема, володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю Власникові, згідно ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником майна (ст. 346 ЦК України). Право користування є складовою частиною права власності на майно та припиняється автоматично з припиненням права власності. За приписами ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). При цьому, ст. 310 ЦК України також встановлено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Пунктом 15 Пленуму Верховного Суду України № 9 вiд 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визначно, що наявнiсть чи вiдсутнiсть прописки самi по собi не можуть бути пiдставою для визнання права користування жилим примiщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сiм`ї наймача (власника) примiщення, або ж для вiдмови їй у цьому. Однією з підстав виникнення суб`єктивного права на житло, тобто набуття права користування конкретним жилим приміщенням, є вселення в нього в установленому порядку в якості члена сім`ї наймача, члена ЖБК або власника квартири чи будинку. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції, що діяла станом на 27.01.2011 року - дату реєстрації місця реєстрації позивача у спірній квартирі) громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Згідно п. 2.2. р. ІІ Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом МВС України від 22.11.2012 року № 1077, що діяв станом на 27.01.2011 року - дату реєстрації місця реєстрації позивача у спірній квартирі, для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС України, зокрема, документи, що підтверджують. право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання. Враховуючи викладені норми та обставини справи, а також наявну в матеріалах справи заяву [PERSON] від 12.05.2013 року, вбачається, що позивач був зареєстрований та проживав у спірній квартирі зі згоди попереднього власника, а, отже, на законних підставах, виконував обов`язки з утримання житлового приміщення та залишився проживати у вказаній квартирі, яка на теперішній час є його постійним місцем проживання та єдиним житлом. Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку (ст. 109 ЖК України). Доказів, які б свідчили про наявні обмеження відповідчу у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, а саме спірною квартирою, стороною відповідача не надано. Як вже було зазначено, він не позбавлений права усунути такі обмеження чи перешкоди у встановлені законодавством способи. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Слід зазначити, що правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція) гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 року). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 року), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 року). Таким чином, право позивача на користування вказаним житловим приміщенням підлягає захисту в судовому порядку, що не суперечить ч. 2 ст. 16 ЦК України. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки ґрунтуються на законі. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 908 грн., оскільки позивач був звільнений від його сплати як особа з інвалідністю I (II) групи.

Outcome: approved