Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-27 00:00:00

21.01.2022 позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з [PERSON] безпідставно набутих коштів, покликаючись на те, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26.06.2018 вирішено стягнути з нього в користь відповідачки 348173.67 грн. заборгованості за договором позики, а також 3600 грн. судового збору. На підставі вказаного рішення суду було видано виконавчий лист № 461/2672/18 і 31.08.2018 державним виконавцем Галицького відділу ДВС у м. Львові ЗМУ Міністерства юстиції було відкрито виконавче провадження № 57117265, у якому з нього було стягнуто 20000 грн., що підтверджується копіями квитанцій. Згідно довідки Галицького ВДВС у м. Львові ЗМУ Міністерства юстиції № 19418 від 15.11.2019 у процесі проведення виконавчих дій на розрахункові рахунки [PERSON] перераховано в загальному 17937.33 грн.. Вказував, що 21.01.2020 Львівським апеляційним судом рішення Галицького районного суду м. Львова скасовано і ухвалено нове, яким позов [PERSON] задоволено частково, вирішено стягнути з нього в користь відповідачки заборгованість за борговою розпискою в сумі 1850 Євро та 1200 доларів США, 155.86 Євро та 101.10 долар США 3 % річних. Постановою головного державного виконавця Галицького ВДВС у м. Львові ЗМУ Міністерства юстиції від 29.01.2020 закінчено виконавче провадження № 57117265 на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». На виконання постанови Львівського апеляційного суду Галицьким районним судом м. Львова 04.03.2020 було видано виконавчий лист про стягнення з нього в користь [PERSON] вищевказаних сум грошей. 16.03.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області було відкрито виконавче провадження № 61558572 з примусового виконання виконавчого листа у справі 461/2672/18. 18.06.2021 було винесено постанову про закінчення цього виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом. Згідно даної постанови з нього стягнуто 1301.10 долар США та 2005 Євро заборгованості, а також 130.11 доларів США та 200.58 Євро винагороди приватного виконавця. Зазначав, що таким чином склалася ситуація, коли боржником отримано зайву суму грошей при примусовому виконанні рішення суду, [PERSON] безпідставно утримує в себе 17937.33 грн. та не вчиняє жодних дій із добровільного повернення таких. З приводу повороту виконання рішення суду він звертався до Галицького районного суду м. Львова, однак подана ним заява була залишена без задоволення, оскільки, як вказав суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд ухвалив нове рішення, яким стягнув з нього на користь [PERSON] суму заборгованості, яка значно перевищує суму, сплачену ним на виконання рішення суду першої інстанції. Львівський апеляційний суд вказану ухвалу суду залишив без змін. Таким чином він не зміг захистити своє право у спосіб звернення до суду в порядку застосування процедури повороту виконання рішення, яка передбачена ст.444 ЦПК України. Просив суд стягнути з [PERSON] в його користь безпідставно набуті грошові кошти в сумі 17937.33 грн., а також понесені судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав в повному обсязі та пояснив, що обґрунтування та вимоги позову ґрунтуються на чітко усталеній практиці ВС з розгляду аналогічних справ, які зазначені у позовній заяві. Отримання коштів відповідачкою в сумі 17937.33 грн. підтверджується листом-відповіддю Галицького ВДВС, сама відповідачка також не заперечує факту отримання таких. Кошти не перераховувалися безпосередньо [PERSON] , а на рахунки Галицького ВДВС, з яких в подальшому перераховувалися на вказані відповідачкою особисті банківські рахунки. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила в повному обсязі з тих підстав, що законність отримання нею вказаних у позовних вимогах коштів підтверджена численним рішеннями судів, які жодного разу не знайшли підстав для їх повернення [PERSON] .. Представник позивача звертався до Галицького районного суду м. Львова із заявою про поворот виконання рішення суду, у задоволенні якої йому було відмовлено, оскільки скасовуючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд ухвалив нове, за яким вирішив стягнути з [PERSON] значно більшу суму заборгованості ніж та, що була ухвалена за скасованим рішенням. Вказана ухвала Галицького районного суду м. Львова була залишена без змін постановою Львівського апеляційного суду і набрала законної сили. Згідно вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак підстав вважати отримані нею кошти, про які йдеться в позові, безпідставними, немає, оскільки підстави їх перерахування в рахунок погашення боргу встановлені рішеннями судів. Представником позивача також подавалася скарга на дії приватного виконавця з приводу відмови у задоволенні клопотання про зарахування уже сплачених коштів в рахунок виконання постанови апеляційного суду, однак і в задоволенні такої також було відмовлено, оскільки, як роз`яснив виконавець, він не вправі при виконанні рішення суду змінювати його резолютивну частину. З огляду на наведене, враховуючи, що кошти, про які йдеться в позові, вона отримала законно і підставно, що підтверджується рішеннями судів, які набрали законної сили, вимоги позову є необґрунтованими і безпідставними і в їх задоволенні слід відмовити. Заслухавши пояснення учасників справи, проаналізувавши підстави позовної заяви, оглянувши та оцінивши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підставний та підлягає задоволенню з наступних міркувань. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як встановлено у ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Заборона на витребування грошей, а також цінних паперів на пред`явника, що існують у паперовій формі, ЦК України встановлена лише для добросовісних набувачів (ст.389 ЦКУ), яким в розумінні цивільного законодавства є особа, яка не знала і не могла знати про неправомірність отримання чи утримання в себе чужого майна. Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коди підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувач майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Як встановлено у постанові Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 910/13271/18, ст.1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а)набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Загальна умова частини першої ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення ст.1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18. Як вбачається із матеріалів справи, 01.08.2018 Галицьким районним судом м. Львова було видано виконавчий лист № 461/2672/2018 про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] 348173,67 грн. заборгованості за договором позики (а.с.9-10). 31.08.2018 головним державним виконавцем Галицького ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області відкрито виконавче провадження № 57117265 з виконання вищевказаного виконавчого листа Галицького районного суду м. Львова (а.с.11-12). Постановою головного державного виконавця Галицького ВДВС у м. Львові ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) від 29.01.2020 закінчено виконавче провадження № 57117265 на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із скасуванням рішення Галицького районного суду м. Львова від 26.06.2018 Львівським апеляційним судом 21.01.2020 (а.с.13-14). При цьому довідкою Галицького ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області № 9418 від 15.11.2019 встановлено, що в рамках виконавчого провадження № 57117265 на розрахункові рахунки стягувача [PERSON] перераховано в загальному 17937 грн. 33 коп. (а.с.15). Підтверджується цей факт також копіями квитанцій про оплату коштів [PERSON] в рамках виконавчого провадження № 57117265 (а.с.20-23). Постановою Львівського апеляційного суду від 21.01.2020 у справі № 461/2672/18 рішення Галицького районного суду м. Львова від 26.06.2018 скасовано і ухвалено нове, вирішено стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] заборгованість за борговою розпискою в сумі: 1850 Євро та 1200 доларів США, 3% річних в сумі 155.85 Євро та 101.10 долар США, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.29-37). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю.А. від 18.06.2021 закінчено виконавче провадження № 61558572 на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним виконанням рішення суду. Зокрема, як встановлено даною постановою, з рахунків боржника [PERSON] стягнуто, а також боржником сплачено грошові кошти за виконавчим документом на депозитний рахунок приватного виконавця в гривнях, що були конвертовані у валюту та перераховані на валютні рахунки стягувача [PERSON] в сумі 1301.10 долар США, 2005.86 Євро (а.с.16-17). Таким чином станом на 20.11.2021 жодних виконавчих проваджень із стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] грошових коштів немає, що підтверджується результатом пошуку таких в автоматизованій системі виконавчого провадження (а.с.18). Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 04.03.2020 у справі № 461/2672/18, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 03.12.2020 (а.с.43-46), заяву [PERSON] про поворот виконання рішення суду у цивільній справі № 461/2672/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без задоволення (а.с.39-42). Як встановлено судом, підстав для повороту виконання рішення суду немає, оскільки скасовуючи рішення суду першої інстанції Львівський апеляційний суд ухвалив нове рішення, яким стягнув з [PERSON] на корись [PERSON] суму заборгованості, яка значно перевищує суму, сплачену [PERSON] на виконання рішення суду першої інстанції. Таким чином, з урахуванням вимог ст.1212 ЦК України, оскільки [PERSON] зберігає у себе грошові кошти [PERSON] в сумі 17931 грн. 33 коп., правова підстава набуття таких коштів, яка існувала раніше, відпала, про що [PERSON] достовірно відомо, такі дії відповідачки та її відмова добровільно повернути вказані гроші порушує майнові права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, є усі правові підстави для стягнення з відповідачки в користь позивача вищевказаної суми грошових коштів. При цьому твердження відповідачки в тій частині, що правомірність отримання таких коштів була встановлена численним рішеннями судів, на висновки суду не впливають, оскільки правомірність перерахування таких судом під сумнів не ставиться, підставою їх повернення є те, що правова підстава їх отримання (рішення Галицького районного суду м. Львова від 26.06.2018) згодом відпала, а постанова Львівського апеляційного суду від 21.01.2020 у справі № 461/2672/18 була виконана боржником самостійно без урахування уже сплачених [PERSON] коштів за попереднім виконавчим документом. У звязку із повним задоволенням позовних вимог позивача також підлягає стягненню з відповідачки в користь позивача понесені ним судові витрати з оплати судового збору. З приводу витрат на професійну правничу допомогу суд вважає за необхідне зазначити наступне. За положеннями ч.1, п.1 ч.3 ст.\~133\~та ч.ч.1-3 ст.\~137 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч.8\~ст.141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно ч.4 ст.133 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання ч.4 ст.133 ЦПК України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року.\~\~Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно поданого адвокатом Воротиленко О.С. попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат на правничу допомогу розмір такої становить 4800 грн., що на думку суду є співмірним з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, відповідає характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, виходячи з конкретних обставин цієї справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved