Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-06 00:00:00

До Святошинського районного суду м. Києва звернувся [PERSON] із позовом про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 24194,3 грн., суми франшизи у розмірі 2500 грн. та моральної шкоди у розмірі 24194,3 грн., понесених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 14.04.2021 року з вини [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем було отримано страхове відшкодування заподіяної шкоди у розмірі 62047,37 грн., від ТДВ СГ « Оберіг», без виплати франшизи в сумі 2500 грн, тому зазначена сума відшкодування не відповідає реально отриманої позивачем матеріальній шкоді, а тому різницю між вартістю відновлюваного ремонту та розміром страхового відшкодування та невиплачену франшизу, слід стягнути з особи, яка винна у заподіянні шкоди. Вартість необхідного для повного відновлювання автомобілю ремонту, була визначена звітом спеціаліста-оцінювача та встановлена у розмірі 88741,67 грн., страховою компанією сплачено суму 62 047,37 грн., за мінусом суми франшизи 2500 грн., тому різниця страхового відшкодування, невиплачена страховою компанією підлягає стягненню з відповідача. Також позивач посилається на те, що з настанням факту ДТП він зазнав моральних страждань, оскільки є людиною літнього віку, автомобіль був придбаний в 2018 році і був як новий, машина необхідна їм з дружиною була, щоб відвідувати стареньку матір дружини, тому позивач оцінив моральну шкоду в розмірі невідшкодованого заподіяного матеріального збитку. Суддею Святошинського районного суду м. Києва від 11.11.2021 року позовну заяву залишено без руху, надано строк на усунення недоліків. 23.12.2021 року позивачем подано заяву з додатками на виконання вимог вищезазначеної ухвали, якою виконано вимоги ухвали суду. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28.12.2021 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. 27.06.2022 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено про визнання позовної вимоги щодо відшкодування франшизи в розмірі 2500 грн., але заперечувалось проти задоволення інших позовних вимог з підстав їх недоведеності та необґрунтованості. 05.07.2022 року позивачем подано відповідь на відзив, в якому він підтримав повністю викладене в позовній заяві та заперечував проти викладених обгрунтувань у відзиві. 06.07.2022 року представником відповідача подано вдруге клопотання про відкладення розгляду справи та клопотання про витребування доказів у справі. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Принцип добросовісності передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність може розглядатися як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Добросовісність при реалізації прав і повноважень втілюється у неприпустимості зловживання правом, яку зазвичай виводять із конституційних положень, згідно з якими здійснення прав та свобод людини не повинне порушувати права та свободи інших осіб; заборони обходу закону, тобто ухилення від застосування обов`язкового правила шляхом використання легального засобу, але з негативними намірами, при цьому обхід закону передбачає свідоме створення суб`єктами права певного фактичного складу (чи утримання від його створення) з метою забезпечити щодо себе дію одного правового припису та/чи не допустити дію іншого. Суд не вбачає підстав для відкладення судового засідання, оскільки матеріали справи містять клопотання представника відповідача від 06.07.2022 і про витребування доказів у справі. В даному клопотанні про витребування доказів у справі, представником відповідача не зазначено про його розгляд у відсутність сторони, яка його заявила, в судове засідання сторона не з`явилася та не підтримала клопотання. Доказів неможливості з`явитися до суду ані відповідач ані його представник суду не надали. Окрім того, суд звертає увагу, що позивачем до матеріалів справи додано всі докази, про витребування яких зазначалося в клопотанні. З урахуванням викладеного суд вважає, що вимоги про подальше відкладення розгляду справи з боку відповідача є спробою затягування процесу. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі і без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення учасників справи, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з постанови Святошинського районного суду м. Києва від 19.05.2021 року відповідача визнано винним у вчиненні ДТП, що сталася 14.04.2021 року у дворі біля буд.№21 по вул. Семашка в м. Києві. Згідно звіту №95.42.06.21 від 07.06.2021 року спеціаліста-оцінювача з визначення вартості матеріального збитку заподіяної власнику автомобіля SUBARU Forester [NUMBER] , вартість відновлюваного ремонту автомобіля становить 64547,37 грн., а вартість матеріального збитку, з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових, які підлягають заміні під час ремонту, становить 88741,67 грн.. Потерпілий від ДТП [PERSON] звернувся до страхової компанії із заявою про страхове відшкодування та отримав в якості страхового відшкодування 62047,37 грн., без суми франшизи в розмірі 2500 грн.., що підтверджується листом ТДВ СГ « Оберіг» від 13.01.2022 року і не заперечується позивачем. Для здійснення безпосереднього відновлюваного ремонту позивач звернувся до ТОВ «ВІДІ-СТАР», актами виконаних робіт ТОВ «ВІДІ-СТРАР» від 21.07.2021,07.09.2021, 07.09.2021 на суми 49780,86 грн., 14424,31 грн., 1564,18 грн. підтверджено розрахунок сум виконаних робіт. В підтвердження оплати за виконані роботи, позивачем надано 3 квитанції на суму 24890,43 грн, 24890,46 грн та 1564,18 грн. Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно доКонституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема,Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ). У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини пов`язані із відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю джерел підвищеної небезпеки ( автомобілів ) врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК України ) а також Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV) Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана:з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП;з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Оскільки вартість майнового збитку, завданого [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із [PERSON] , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19) підстав відступати від яких колегія суддів не вбачає. У даному випадку суд враховує в якості належного та допустимого доказу по справі, яким підтверджується розмір матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП від 14.04.2021 року власнику транспортного засобу «SUBARU Forester», д.н.з. [NUMBER] , звіт вартості матеріального збитку від 07.07.2021 року, за №95/42.06.21 , згідно висновку якого вартість відновлюваного ремонту автомобілю визначена у розмірі 62047,37 грн., а вартість матеріального збитку , заподіяному власнику в результаті аварійного пошкодження , як сума вартості відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових, які підлягають заміні під час ремонту, визначена у розмірі 88741,67 грн. Зазначена у звіті вартість матеріального збитку, враховуючи відсутність визначеної вартості франшизи, підлягає страховому відшкодуванню, а тому не може відноситься до розміру який підлягає стягненню з особи, винної у дорожньо-транспортної пригоди. Одночасно із цим зазначена у звіті різниця між відновлюваним ремонтом та сумою матеріального збитку, визначеному з урахуванням фізичного зносу, у розмірі 24194,30 грн. підлягає стягненню з відповідача [PERSON] , як особи безпосередньо винної у заподіянні шкоди. Наявність самого факту ДТП та наявні у транспортному засобі потерпілого пошкодження, які безумовно повинні бути відремонтовані , а також відсутність з боку сторони відповідача доказів спростовуючих правдивість висновків про розмір відновлюваного ремонту зазначеному у звіті , надають змогу суду прийти до висновку що критеріям доведеності, законності та справедливості, а також ефективності поновлення порушеного права ( відшкодування збитків ) будуть відповідати стягнення на користь потерпілої стороні з особи, яка безпосередньо винна у заподіянні шкоди, різницю між розміром відновлюваного ремонту, необхідного для ремонту транспортного засобу та розміром матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодування за рахунок страхового відшкодування , які визначені у вищевказаному звіті від 07.07.2021 року. Оскільки у відзиві поданому на позовну заяву відповідачем визнано позовну вимогу щодо стягнення суми невиплаченої страховою компанією франшизи в розмірі 2500 грн., дана вимога підлягає задоволенню. Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП , суд виходить з того, що сам факт заподіяння шкоди власності пов`язаним з протиправними ( необережними ) діями відповідача є таким що спричиняє власнику моральні страждання. За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Одночасно із цим, розмір моральної шкоди, зазначений у позові в сумі 24194,30 грн. , на думку суду не може вважатись обґрунтованим та таким, що відповідає обставинам заподіяння шкоди. Позивач прирівнює розмір моральної шкоди до розміру еквівалентному втраті товарної вартості автомобіля. Суд вважає, що внаслідок ДТП, яка сталася через неправомірні дії відповідача, позивачу завдано моральних страждань, але визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує вимоги розумності та справедливості. Суд звертає увагу на те, що розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу. Таким чином, аналізуючи норми чинного законодавства з огляду на встановлені обставини справи, приймаючи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, враховуючи тривалість періоду з часу вчинення неправомірних дій відповідачем, а також виходячи із засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди та вважає, що грошова сума у розмірі 10000 грн. є достатньою грошовою компенсацією за завдану відповідачем позивачу моральну шкоду. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК України ). У даному випадку з матеріалів справи вбачається судові витрати понесені позивачем - є сплату судового збору при поданні позовної заяви до суду, які підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial