Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

15 січня 2021 року [PERSON] , через представника захисника Хомік О.В., звернулась до суду з позовом, яким просила позбавити [PERSON] батьківських прав щодо доньки [PERSON] , [INFO] . Вимоги обґрунтовано тим, що сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] . [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, життям доньки не цікавиться, матеріально не забезпечує, з дитиною спільно час не проводить та зв`язку не має. У зв`язку з цим, на підставі ст. 8, 11 - 13 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 141, 150, 164, 180 СК України [PERSON] просила позбавити [PERSON] батьківських прав щодо доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 05 березня 2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено процесуальні права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. 06 травня 2021 року [PERSON] , через представника захисника Філонову В.Ю., подав до суду зустрічний позов до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог - Служба у справах дітей та сім`ї Подільської у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, яка ухвалою суду від 15 червня 2021 року прийнята до розгляду та об`єднана в одне провадження разом з первісним позовом. Зустрічним позовом [PERSON] просив суд зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод йому, як батьку, спілкуватись з донькою - [PERSON] без присутності матері шляхом повідомлення [PERSON] про зміну місця проживання та реєстрації дитини. 29 листопада 2021 року на адресу суду надійшов Висновок орган опіки та піклування виконавчого комітету Золочівської сільської ради від 25 листопада 2021 року, яким визнано недоцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо доньки [PERSON] , [INFO] . 07 вересня 2021 року та 22 жовтня 2021 року на адресу суду надійшов Висновок органу опіки та піклування Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 20 липня 2021 року, яким визнано недоцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо доньки [PERSON] , [INFO] та недоцільність усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Ухвалою суду від 08 вересня 2021 року у справі закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні від 24 січня 2022 року допитано свідків зі сторони [PERSON] , а саме : [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Від допиту раніше заявленого свідка [PERSON] , захисник Хомік О.В. відмовилась. Свідок [PERSON] показала суду, що добре знає [PERSON] з 2017 року, оскільки їх доньки разом ходили до одного садочку і вони бачились, спілкувались щодня. Завжди з дитиною була мама, батька дитини свідок не бачила ні разу. Чому між батьками дитини склались такі стосунки, [PERSON] невідомо. Крім того, [PERSON] сама водила доньку також на різні гуртки (англійська мова, в клуб Спорт Лайф, гімнастика, музична школа). Діти свідка та [PERSON] разом ходили до музичної школи. Позивач змінила місце проживання, але її нова квартира була в будинку, який знаходиться в 100 метрах від попереднього місця проживання, а тому садочок, школа та гуртки, які відвідувала [PERSON] , лишились тими самими. Свідку взагалі нічого невідомо про батька дитини та вона жодного разу не бачила його поруч з [PERSON] та [PERSON] , проте зазначила, що дитина знає хто саме її батько і відзивалась про нього позитивно. Донька [PERSON] говорила мамі, що [PERSON] сумує за батьком та хоче з ним спілкуватись, проте вже не чекає на нього. Свідок [PERSON] повідомила суду, що [PERSON] знає особисто багато років, ще до народження доньки [PERSON] . З самою дитиною [PERSON] познайомилась, коли їй виповнилось 4-5 років. [PERSON] та [PERSON] часто ходили одна до одної додому разом з дітьми, проводили час разом. Свідок зазначила, що [PERSON] дуже любила [PERSON] , позитивно відзивалась про нього і дуже переживала за нього, коли [PERSON] потрапив у в`язницю. [PERSON] вийшовши з в`язниці не намагався зв`язатись з [PERSON] та побачитись з дитиною. Коли позивач разом з дитиною зустріла якось [PERSON] на вулиці після відбування покарання, він побачив їх, проте навіть не підійшов до них. Це дуже засмутило [PERSON] .. [PERSON] від мами завжди чула тільки добре про батька, ставилась до нього позитивно і дуже чекала на нього. [PERSON] не заперечувала їх спілкуванню і була готова всіляко сприяти зустрічам [PERSON] з донькою, проте він не проявляв ініціативи і бажання. Дитина не бачила батька жодного разу. З дитиною свідок завжди бачила лише [PERSON] . Батька дитини жодного разу не бачила та зі слів позивачки знає, що [PERSON] не цікавиться донькою, не телефонує їм, не шукає зустрічі з [PERSON] . [PERSON] , через спільних з [PERSON] знайомих, намагалась з ним зв`язатись, проте спроби були невдалими. Дитина ображена на батька через небажання спілкуватись з нею. [PERSON] взагалі не цікавиться [PERSON] чи спільною дитиною. Всі витрати по утриманню дитини несе виключно [PERSON] , вона живе цією дитиною. Наразі мама з дитиною проживають в США, оскільки [PERSON] поїхала туди по роботі. Свідок [PERSON] повідомила суду, що знає [PERSON] десь з кінця 2015 року. Вони спочатку були просто сусідами, а згодом свідок працювала як няня [PERSON] . Спочатку [PERSON] проводила весь день протягом 6 днів на тиждень з дитиною, а коли [PERSON] пішла до школи, то заводила / забирала її звідти, відводила на гуртки. [PERSON] в цей час працювала. За весь цей час свідок жодного разу не бачила у квартирі осіб чоловічої статі, інколи до квартири приїздила мама [PERSON] . З батьком дитини свідок не знайома і жодного разу його ні в квартирі, ні поруч з [PERSON] чи дитиною не бачила. За наслідком спостерігання та розмов з [PERSON] , свідок дійшла висновку, що дитина дуже сумує за батьком. [PERSON] дуже шкодувала, що дитина не спілкується з батьком і він відсутній у житті доньки, вона всіляко була «за» їх спілкування. Позивачка дуже любить свою доньку, гарно піклується про неї, забезпечує всім тільки найкращим. Належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання сторони до суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Разом з тим, треті особи та представник позивача за первісним позовом подали заяви, якими розгляд справи просили здійснити у їх відсутність. Захисник [PERSON] - адвокат Хомік О.В. первісний позов підтримала та просила його задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову просила відмовити в повному обсязі. У попередніх судових засіданнях представник [PERSON] захисник Хомік О.В. надала пояснення, якими позовні вимоги первісного позову підтримала та просила задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Зазначала, що батько дитини знав про їх місце проживання, проте не вчиняв дій, спрямованих на налагодження спілкування з [PERSON] , не звертався до органів опіки з метою визначення порядку і способу його участі у житті доньки. Не розшукував також [PERSON] разом з донькою через правоохоронні органи. Фінансово в жодний спосіб позивачу по утриманню [PERSON] не допомагає, аліменти чи додаткові витрати на дитину не сплачує навіть при наявності судових рішень. Крім того зазначала, що за наслідком спілкування з дитиною, дитячий психолог категорично не радила її спілкування з батьком, оскільки для [PERSON] це негативно відобразиться на психічному розвитку. Представник [PERSON] , адвокат Філонова В.Ю., заперечувала проти задоволення первісного позову та наполягала на задоволенні зустрічного позову, оскільки [PERSON] всіляко перешкоджає спілкуванню [PERSON] з дитиною. Крім того повідомила, що батько дитини також звертався до психолога, який не рекомендував спілкування з донькою без присутності [PERSON] , щоб не травмувати психіку [PERSON] шукав [PERSON] , приїздив до її помешкання по [ADDRESS] та від сусідів дізнався, що вона і донька проживають разом з чоловіком. З 2014 по 2019 роки [PERSON] був під вартою у СІЗО, у зв`язку з чим фізично не міг з ними спілкуватись та через відсутність засобів зв`язку. Тільки з червня 2019 року [PERSON] змінено запобіжний захід на особисте зобов`язання. Він останній раз бачив дитину до його затримання, коли [PERSON] було 11 місяців. Батько любить всіх своїх дітей, в тому числі і [PERSON] . [PERSON] звертався до органу опіки щодо обстеження умов проживання дитини, а у 2017 році до органу опіки в м. Дніпрі щодо усунення перешкод у спілкуванні. До правоохоронних органів, з метою розшуку [PERSON] та доньки, він не звертався. Письмово з заявами до органу опіки та піклування Подільського району у м. Києві, по місцю проживання [PERSON] та доньки, щодо встановлення порядку спілкування з дитиною або усунення перешкод у спілкуванні з донькою [PERSON] не звертався. Представник наголошувала, що [PERSON] до та після народження доньки фінансово допомагав [PERSON] , вони спільно подавали заяву до РАЦС з метою отримання свідоцтва про народження [PERSON] . Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, заслухавши попередньо надані в судових засіданнях сторонами пояснення, допитавши заявлених свідків, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, прийшов висновку, що а ні первісний, а ні зустрічний позови не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. За змістом ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1-3 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року (серія А, №303А, п.2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Наведене підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 12 листопада 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві. 23 жовтня 2021 року Подільською районною в м. Києві Державною адміністрацією видано розпорядження № 739, яким [PERSON] надано дозвіл змінити прізвище малолітньої доньки [PERSON] з « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] », у зв`язку з чим 31 грудня 2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Зважаючи на вказане, суд звертає увагу на той факт, що [PERSON] та її представник не уточнили прохальну частину первісного позову після зміни прізвища дитини. Батьки дитини - [PERSON] та [PERSON] , не перебували і не перебувають між собою у шлюбі. В той же час [PERSON] з 04 липня 2007 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] від якого подружжя [INFO] народило спільного сина [PERSON] . Наведене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого повторно 25 квітня 2018 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї та свідоцтвом про народження сина серії [NUMBER] виданого 06 вересня 2019 року Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Матеріальним забезпеченням доньки [PERSON] та її духовним розвитком займається [PERSON] .. Наведене підтверджується гарантійним листом з Фітнес клубу Sport life від 08 липня 2020 року (дитина відвідувала спортивні тренування, садочок та займалась гімнастикою); медичною документацією щодо проведення ортодонтичного лікування [PERSON] ; листами та характеристикою на дитину від 11 листопада 2020 року, 15 і 17 вересня 2021 року з Гімназії № 107; листами від 03 листопада 2020 року та від 13 вересня 2021 року з Київської дитячої музичної школи № 1 Якова Степового; договором оренди [PERSON] житла для мешкання разом з донькою; довідкою Дитячо - юнацької спортивної школи дерюгіних від 26 травня 2021 року за № 078/01-64. Доказів протилежного до суду сторонами у справі не надано. Згідно Інформаційної довідки про психологічно - діагностичні консультації з [PERSON] від 15 грудня 2020 року за № 94 психологом здійснено наступні зауваження : «…поведінка батька дитини спричинила [PERSON] потужний стрес і стала травмуючою подією в її життя, що простежується на несвідомому рівні. В подальшому несвідомі переживання і психічні процеси Алєксандри можуть викликати непередбачувані наслідки для її психічного і соматичного здоровя… Рекомендовано дитині пройти курс психологічної реабілітації для усунення наслідків дистресу, спричиненого сімейною ситуацією протягом одного року; [PERSON] рекомендовано жити з мамою, а батькам дитини пройти курс батьківського психологічного консальтування…». З 2014 по 2019 роки [PERSON] перебував під вартою у СІЗО, у зв`язку з чим не міг спілкуватись зі [PERSON] та донькою [PERSON] . У червні 2019 року відносно [PERSON] змінено запобіжний захід на особисте зобов`язання. Дана обставина не підтверджена належними доказами у справі, проте визнаєтья і не заперечується [PERSON] та її захисником, а також підтверджується показами свідка [PERSON] , а тому, на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню. В період з січня 2019 року по квітень 2020 року [PERSON] працював на основному місці роботи на посаді юриста у ТОВ «Акваленд». З вересня 2020 року працює на основному місті роботи на посаді юриста у ТОВ «ВіДіПі Холдинг». 03 грудня 2020 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області ухвалив судове рішення, яким позов [PERSON] задовольнив частково та стягнув з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) батька, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 22 березня 2019 року до досягнення дитиною повноліття. У зв`язку з цим, на виконання даного судового рішення, на підставі постанови державного виконавця Бориспільського ВДВС від 11 лютого 2021 року відкрито виконавче провадження № 64393728. Згідно довідки Бориспільського міськрайонного відділу ВДВС Центрального міжрегіона-льного управління міністерства юстиції (м. Київ) від 25 березня 2021 року за № 19603 у [PERSON] за період з 22 березня 2019 року по 31 січня 2021 року наявна заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 23456 грн. 42 коп. За рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2021 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнено додаткові витрати на лікування і розвиток доньки [PERSON] в розмірі 6285 грн. 00 коп., у зв`язку з чим відкрито виконавче провадження № 66893944. Постановою державного виконавця Бориспільського ВДВС від 01 жовтня 2021 року закрито виконавче провадження на підставі виконання [PERSON] вказаного судового рішення та сплати боргу в розмірі 6285 грн. 00 коп. Згідно ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. За змістом Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Золочівської сільської ради від 25 листопада 2021 року даний орган не вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дочки [PERSON] . Разом з тим, суд звертає увагу на той факт, що даний висновок не є повним, оскільки на вирішення органу опіки та піклування не винесено та, відповідно, не прийнято рішення щодо вимог за зустрічним позовом [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з донькою. Відповідно Висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 20 липня 2021 року вирішено вважати недоцільним позбавити батьківських прав [PERSON] щодо доньки [PERSON] та недоцільним усувати перешкоди у його спілкуванні з дитиною. Згідно ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За змістом ч. 1 ст. 12 вказаного Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 7 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ч. 1- 4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 вказаної статті суд приходить висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. За змістом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України » від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У п. 54 також зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Судом встановлено, що [PERSON] проти задоволення позову [PERSON] про позбавлення його батьківських прав щодо доньки [PERSON] . Частині 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови : по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Відповідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодав-чими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року за № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зважаючи на вказане вище, суд приходить висновку про відсутність правових підстав для застосування такого виняткового заходу, як позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо доньки [PERSON] , оскільки [PERSON] не доведено та судом не встановлено наявності такого обов`язкового елементу як винності в умисному ухиленні батька від виконання його батьківських обов`язків. Також судом встановлено факт тримання відповідача під вартою у кримінальному провадженні в період з 2014 по 2019 рік, на момент розгляду справи відносно нього обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання із покладенням певних обов`язків. Ці обставини свідчать про існування об`єктивних перешкод для реалізації відповідачем його батьківських обов`язків, що спричинило неналежне піклування про дитину з підстав, що не залежать від [PERSON] .. В свою чергу, відповідач, не будучи обізнаним про додаткові потреби дитини на духовний, фізичний розвиток, лікування сплатив їх при наявності судового рішення, пред`явленого до виконання. Наведене свідчить про наявність намірів у [PERSON] виконувати батьківські обов`язки щодо дочки [PERSON] та надавати їй матеріальну допомогу. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі за № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі за № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі за № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі за № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі за № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі за № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі за № 331/5427/17. Незацікавленість батька, який сплачує аліменти, додаткові витрати чи непідтримання ним захоплення дитиною, необізнаність про стан здоров`я дитини, тощо не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, а свідчить про відсутність емоційного зв`язку між членами родини, що може бути результатом відсутності сталого спілкування чи різних світоглядів. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 753/9433/17. Доводи [PERSON] про те, що з 2019 року та на час розгляду справи [PERSON] вже не перебуває під вартою та мав змогу піклуватись про доньку, приймати участь у її вихованні та духовному розвитку, допомагати матеріально, оскільки з чисельних цивільних справ, які розглядались Бориспільським судом Київської області з 2020 року, знав про місце проживання дитини, суд оцінює критично, вважаючи що наведене не може бути безумовною підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав та обов`язків щодо доньки [PERSON] . Більш того, судом не встановлено обставин та не досліджено доказів того, що [PERSON] не бажає спілкуватися з дочкою та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунуся від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, яка залишилася проживати з матір`ю. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається мати, не свідчить безумовно про те, що батько дитини не бажає приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. Відтак, суд приходить висновку, що позов [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав та обов`язків щодо доньки [PERSON] , [INFO] , не підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, суд звертає увагу на наступне. Обгрунтовуючи свої вимоги [PERSON] зазначив, що він любить свою доньку та бажає підтримувати з нею спілкування, опікуватись її інтересами. Проте матір дитини чинить йому перешкоди у спілкуванні з [PERSON] , оскільки не повідомляє про її місце проживання та / або реєстрації. У зв`язку з цим він не може реалізувати свої батьківські права. Судом встановлено, що [PERSON] та її мама [PERSON] зареєстровані за адресою : [ADDRESS] . Наведене підтверджується довідкою № 1584 про реєстрацію місця проживання особи від 04 квітня 2019 року та довідкою № 466 про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку осіб. Реєстрація дитини за вищевказаною адресою відбулась на підставі нотаріально посвідченої згоди [PERSON] , що була посвідчена 16 серпня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гаранюк О.З.. Проте, суд вважає, що [PERSON] було достеменно відомо ще з 2020 року про фактичне місце проживання, а не місце реєстрації, [PERSON] разом з дитиною, оскільки на розгляді Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебували цивільні справи про стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини з мамою та додаткових витрат на утримання доньки [PERSON] , де рішення у справах ухвалювались за участі його захисника Філонової В.Ю.. Так, при розгляді цивільної справи № 758/4724/19, провадження № 2/359/1759/2020 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину та визначення місця проживання дитини з матір`ю, позивачем на ім`я головуючого судді у справі подавалась заява, за змістом якої [PERSON] доводила до відома суду про зміну місця її проживання разом з дитиною з адреси : [ADDRESS] на адресу : [ADDRESS] . Висновки суду також підтверджуються листом [PERSON] від 27 лютого 2021 року направленого до Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районного в м. Києві державної адміністрації, з вимогами встановити фактичне місце проживання та умови проживання дитини та здійснити обстеження помешкання, про що скласти відповідний акт, встановити з ким проживає донька [PERSON] за адресами : [ADDRESS] та [ADDRESS] . Про наслідки розгляду даного звернення суду невідомо, оскільки [PERSON] відповідних доказів до суду не подано. Суд також звертає увагу на ту обставину, що вказане звернення відповідач здійснив до служби вже після звернення [PERSON] до нього з позовом про позбавлення батьківських прав. Відповідно ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. У силу вимог ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно ч. 1- 3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За змістом ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (ч.ч. 1, 2 ст. 159 СК України). Згідно листа Служби у справах дітей та сімї Подільської районної в м. Києві державної адміністрації № 10658-743 від 05 травня 2021 року в системі електронного документообігу АСКОД за період з 2018 по 2021 роки відсутні звернення [PERSON] до служби щодо чинення йому перешкод у спілкуванні з донькою [PERSON] та надано захиснику Сміли Ю.О. копії актів обстеження умов проживання дитини у 2019 та 2020 роках за адресою : [ADDRESS] та у 2021 році за адресою : [ADDRESS] . За змістом листа Служби у справах дітей та сімї Бориспільської районної державної адміністрації Київської області за № 01-14-14 від 26 березня 2021 року встановлено, що [PERSON] з приводу усунення перешкод у спілкуванні або визначення днів зустрічей з дитиною [PERSON] до служби не звертався, будь - яких письмових заяв від нього не надходило. Аналогічного змісту лист на запит захисника Сміли Ю.О. надано також і Управлінням служби у справах дітей Дніпровської міської ради Адміністрації Новокодацького району за № 16/02-107 від 22 червня 2021 року. З наведеного вище, суд приходить переконання про те, що [PERSON] було достеменно відоме як місце реєстрації доньки, так і її фактичні місця проживання, місця знаходження гуртків та гімназії, які відвідує дитина, проте він не вчиняв дій, спрямованих на налагодження спілкування з [PERSON] та донькою [PERSON] .. Доказів протилежного до суду не надано. Відсутні також докази звернення [PERSON] до [PERSON] з метою досягнення домовленостей щодо участі у вихованні, розвитку доньки [PERSON] та чинення нею перешкод у спілкування батька з дитино. Враховуючи наведене, суд не вбачає законних підстав для задоволення позову [PERSON] щодо усунення перешкод у спілкуванні з донькою [PERSON] . Відповідно ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що судом відмовлено у задоволенні первісного і зустрічного позовів, підстави для стягнення понесених сторонами витрат по сплаті судового збору, суд не вбачає і лишає їх за [PERSON] та [PERSON] , як позивачами. Враховуючи наведене вище та

Outcome: dismissed