Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-06 00:00:00

01.11.2021 позивач, ТОВ "Вердикт Капітал" звернулось до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором № 457722 від 24.12.2020 про надання споживчого кредиту в розмірі 62490 грн 48 коп., витрати по сплаті судового збору за подання позову до суду в розмірі 2270 грн 00 коп. та 20000 грн витрат на правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 24.12.2020 між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] був укладений Договір № 457722 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого Кредитодавець надав Позичальнику грошові кошти в розмірі 36875,00 грн, а Позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 24.12.2023 та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах визначених умовами Договору кредита. 30.06.2021 між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 30-06/2021. Згідно укладеного договору між сторонами, ТОВ «Слон Кредит» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами кредиту, у тому числі за договором № 457722 про надання споживчого кредиту від 24.12.2020, що укладений між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] . За період користування кредитними коштами, [PERSON] здійснені часткові платежі на погашення кредиту та процентів за користування кредитними коштами, однак, станом на сьогоднішній день заборгованість за кредитним договором не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, в результаті чого утворилась прострочена заборгованість. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з [PERSON] станом на 21.10.2021 становить 62490,48 грн. Зазначені вище обставини стали підставою звернення ТОВ "Вердикт Капітал" з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 457722 в загальному розмірі 62490,48 грн, витрат по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн та понесених витрат на правову допомогу в сумі 20000,00 грн. 14.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. 22.02.2022 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Представник позивача у поданому клопотанні зазначає, що не заперечує проти заочного розгляду справи, у разі виникнення обставин, які передбачають можливість ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] яка належним чином повідомлялась про час та місце судового розгляду повторно в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи, відзиву на позов не подавала. Згідно частини 1 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до частини 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідачки, повідомленої належним чином, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з частиною 4 статті 223, частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 24.12.2020 між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] укладено договір № 457722 про надання споживчого кредиту. Згідно укладеного договору № 457722 від 24.12.2020, ТОВ «Слон Кредит» надало [PERSON] грошові кошти в розмірі 36875,00 грн, а [PERSON] зобов`язалась повернути використану суму в строк до 24.12.2023, сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах визначених умовами договору кредиту (а. с. 7 - 15). Пунктом 1.5. договору № 457722 передбачено, що відсоткова ставка за договором є фіксованою, а розмір відсоткової ставки за кредитом залежить від періоду її встановлення та становить: за перший день користування кредитом (включно) - 25% в день (9125% річних); за усі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 85% річних. Пунктом 2.1 договору № 457722 передбачено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування: у розмірі 29500грн. на користь споживача, у розмірі 7375,00 грн на користь товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п. 3.5 договору, яким в свою чергу, передбачено, що сплата процентів за перший день користування кредитом, здійснюється споживачем в день отримання кредиту. З метою оплати процентів за перший день користування кредитом, споживач доручає товариству утримати суму зазначених процентів з суми кредиту, що підлягає наданню споживачу. Договір № 457722 містить паспорт споживчого кредиту, графік платежів до договору пр.о надання споживчого кредиту, якими визначено детальні терміни повернення кредиту. Паспорт споживчого кредиту та графік платежів підписано відповідальною особою ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] (а. с. 11 - 13). ТОВ «Слон Кредит» належним чином виконало свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 457722, надавши відповідачу кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, а саме, шляхом перерахування на рахунок [PERSON] 29500,00 грн. Зазначене підтверджується копією платіжного доручення № 4114 від 24.12.2020 (а. с. 19). ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал» 30.06.2021 уклали договір факторингу № 30-06/2021. Відповідно до умов вказаного договору ТОВ «Слон кредит» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами кредиту, у тому числі за договором № 457722 про надання споживчого кредиту від 24.12.2020, що укладений між ТОВ «Слон кредит» та [PERSON] (а. с. 35 - 35). На підтвердження сторонами виконання умов договору факторингу надано копію платіжного доручення № 263230010 від 30.06.2021 про сплату ціни прав вимоги на виконання грошових зобов`язань згідно договору факторингу № 30-06/2021 (а. с. 38). Відтак, позивач ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] в загальному розмірі 62490,00 грн, з яких: 36875,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 15777,03 грн заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі\~статтями 76 - 79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом ст. ст. 610, 611, 612, 623, 625 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1 статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі. Вище зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року. Розмір заборгованості відповідачем не спростовано. Як вбачається з матеріалів справи, в порушення умов кредитного договору № 457722 від 24.12.2020, [PERSON] свої зобов`язання виконує не належним чином, допустила прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, внаслідок чого за станом на 21.10.2021 за нею рахується заборгованість в загальному розмірі 62490,48 грн, з яких: 36875,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 15777,03 грн заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 9838,45 грн заборгованість за нарахованими відсотками згідно договору кредиту. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 457722 від 24.12.2020 в сумі 62490,48 грн. Згідно статті 141 ЦПК України, суд стягує з [PERSON] на користь позивача понесені ними і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Щодо заявленої вимоги про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» 20000,00 грн витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку про відмову в її задоволенні виходячи з наступного. Так, позивачем на підтвердження понесення вказаних витрат надав наступні докази: - копію договору про надання правової допомоги від 05.03.2021, укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» (а. с. 52 - 56); - прайс-лист АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» (а. с. 57); - платіжне доручення № 0261660000 від 18.06.2021 (а. с. 58); - заявку на надання юридичної допомоги № 22 від 04.06.2021 (а. с. 59); - витяг з Акту № 2 про надання юридичної допомоги від 16.06.2021 (а. с. 60). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Так, надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, не підтверджують факт понесених позивачем витрат на правову допомогу, оскільки договір факторингу № 30-06/2021 укладено між сторонами 30.06.2021, відтак зобов`язальні відносини з боржником [PERSON] та ТОВ «Вердикт Капітал» виникли саме з 30.06.2021. В розумінні положень ст. ст. 76 81 ЦПК України, заявка на надання юридичної допомоги № 22 від 04.06.2021 по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] та витяг з Акту № 2 про надання юридичної допомоги від 16.06.2021 не можуть бути належними, оскільки зобов`язальні відносини з боржником [PERSON] та ТОВ «Вердикт Капітал» виникли саме з 30.06.2021. Відтак, таких витрат позивач у зв`язку із зверненням до суду з позовною заявою до [PERSON] понести не міг, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу. Оскільки, позивачем не підтверджено понесених витрат на правничу допомогу належними доказами, тому такі стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: partial