Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

В січні 2022 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь грошові кошти, передані в якості забезпечення виконання договору купівлі-продажу квартири, у розмірі 1\~500 дол. США. Також позивач зазначала, що вважає себе морально потерпілою внаслідок дій відповідача, тому просить також стягнути на її користь компенсацію моральної шкоди в розмірі 5\~000, 00 грн., та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08.09.2021 між сторонами був укладений у простій письмовій формі в присутності представника агентства нерухомості «ЛОТОС» договір про наміри № 94-А, який по суті є попереднім договором купівлі-продажу. Предметом договору була квартира [ADDRESS] . Відповідно до Розділу 2 Договору сторони зобов`язались у строк до 30.09.2021 укласти та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу (основний договір) вказаної квартири. Згідно цього ж Розділу Договору покупець передав, а продавець прийняв завдаток у сумі, екв. 1\~000 дол. США - в рахунок належних платежів за договором купівлі-продажу об`єкту. Зі змісту Договору встановлено, що сторони домовились, що істотними умовами основного договору купівлі-продажу будуть такі: продаж квартири буде вчинено за ціною 12 500 дол. США, що будуть надані з урахуванням переданої покупцем суми в розмірі 1\~000 дол. США. 15.09.2021 між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду до Договору про наміри № 94-А від 08.09.2021, згідно якої в рахунок вартості квартири додатково [PERSON] було передано [PERSON] 500 дол. США. В майбутньому відповідач вирішила не укладати з позивачем договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . 30.09.2021 [PERSON] надала розписку, згідно якої зобов`язалась добровільно повернути [PERSON] отримані в якості завдатку кошти в розмірі 1\~500 дол. США в строк до 10.10.2021. Проте до теперішнього часу кошти не повернуті, виконати свої грошові зобов`язання відповідач відмовляється. В зв`язку з викладеним позивач змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 21.01.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористалась. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою її реєстрації та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади. У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно вимог статті 247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини 5\~статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 08.09.2021 між сторонами був укладений у простій письмовій формі в присутності представника агентства нерухомості «ЛОТОС» Андрійчук Т.П. Договір про намір № 94-А купівлі-продажу приміщення, який по суті є попереднім договором купівлі-продажу. Предметом договору є квартира [ADDRESS] . Відповідно до Розділу 2 Договору сторони зобов`язались у строк не пізніше 30.09.2021 укласти та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу (основний договір) вказаної квартири, а також здійснити повний розрахунок. Згідно цього ж Розділу Договору покупець передав, а продавець прийняв завдаток у розмірі 1\~000 дол. США - в рахунок належних платежів за договором купівлі-продажу квартири. Сторони домовилися, що продаж квартири буде вчинено за ціною 12 500 дол. США, що будуть сплачені з урахування попередньо переданої суми 1\~000 дол. США. 15.09.2021 між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду до Договору про наміри № 94-А від 08.09.2021, згідно якої в рахунок вартості квартири додатково [PERSON] було передано [PERSON] 500 дол. США. У встановлений строк відповідач не уклав з позивачем договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , та відмовилась від укладання такого договору в подальшому. 30.09.2021 [PERSON] склала розписку, згідно якої зобов`язалась добровільно повернути [PERSON] отримані від неї в якості завдатку кошти в розмірі 1\~500 дол. США в строк до 10.10.202. Проте до теперішнього часу кошти не повернуті, виконати свої грошові зобов`язання відповідач відмовляється. Згідно ч. 1\~ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона(боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 657 ЦК України\~встановлено, що договір купівлі-продажу, зокрема, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно зі\~ст.\~635\~ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Згідно із ч. 2\~ст. 635 ЦК України\~сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. У відповідності до ст.\~615\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно зі ст.\~570\~ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникнути на підставі договору. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 13.02.2013 за наслідками розгляду справи № 6-176цс12. Проаналізувавши зазначені обставини, суд дійшов висновку, що сторони домовилися укласти договір купівлі-продажу квартири, у зв`язку з цим позивач передала відповідачу кошти в загальному розмірі 1 500 доларів США. Однак сторони не уклали та не оформили договір купівлі - продажу квартири за формою, передбаченою\~ст. 657 ЦК України, відповідач не є власником квартири (лише є представником власників квартири на підставі довіреності, копія якої суду не надавалась), відповідач не повернув отриманого. За таких обставин передані позивачем відповідачу кошти вважаються авансом та підлягають поверненню в тому ж розмірі, в якому вони надавались. Отже, виходячи з аналізу вищевикладеного та враховуючи доведення позивачем належними, допустимим та достовірними доказами в розумінні статей 77-79\~ЦПК України обставин передання нею коштів авансу [PERSON] за договором про намір купівлі-продажу квартири від 08.09.2021, які останньою у добровільному порядку не повернуті, позов [PERSON] в частині повернення вказаних коштів (авансу) підлягає задоволенню. Втім, проаналізувавши встановлені судом обставини справи, суд вважає, що визначити суму, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в якості авансового платежу необхідно, враховуючи наступне. Так, згідно зі\~статтею 99 Конституції України\~грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга\~статті 192 Цивільного кодексу України. Відповідно до положень\~ст. 524 ЦК України\~зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Але при цьому, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов згідно\~ст. 525 ЦК України\~не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то згідно ч.2\~ст. 533 ЦК України\~сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга\~статті 533 ЦК України\~допускає, що сторони можуть визначити в зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, судове рішення не може змінювати грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, а отже, сума, що підлягає стягненню за таким невиконаним зобов`язанням, обчислюється в іноземній валюті, яка конвертується в національну валюту на день здійснення платежу. Відповідно до пункту 30.1\~статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. Це означає, що боржник, виконуючи зобов`язання у національній валюті, повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу (тобто день зарахування коштів на рахунок кредитора чи передачі йому коштів готівкою). Як вбачається з тексту договору від 08.09.2021 року, укладеного між сторонами, сторони в ньому зазначили, що вони дійшли згоди про те, що ціна квартири становить 12\~500 доларів США. Також сторонами в договорі було зазначено, що продавець в момент підписання цього договору отримав від покупця суму у розмірі, еквівалентному 1\~500\~доларів США, у якості завдатку за виконання прийнятих на себе зобов`язань по даному договору. В подальшому згідно додаткової угоди до Договору про наміри відповідач отримала додатково 500 дол. США. Із системного аналізу тексту зазначеного договору випливає, що сторони в грошовому зобов`язанні, яке викладене в даному договорі, передбачили грошовий еквівалент в іноземній валюті, а значить згідно ч. 2\~ст. 533 ЦК України\~сума, що підлягає сплаті у гривнях, на виконання даного зобов`язання повинна визначатися за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. При цьому при визначенні курсу гривні до долару США необхідно виходити з офіційного курсу валют НБУ. Визначення грошового еквіваленту за комерційним курсом діючим законодавством не передбачено. Оскільки належних та допустимих доказів повернення позивачу отриманих відповідачем коштів суду надано не було, то відповідно до положень\~статті 533 ЦК України, днем платежу слід визнавати день ухвалення судового рішення. Станом на 18.07.2022 (день ухвалення рішення судом) офіційний курс НБУ гривні по відношенні до долара США становить: 2925,49 грн. за 100 доларів США. Таким чином сума, яка підлягала стягненню з відповідача на користь позивача становить 43\~882,35 грн. (1 500 х 29,2549 = 43\~882,35). Щодо вимог про компенсацію моральної шкоди, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню - виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст.\~1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. А тому, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Приписами статей\~12,\~81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч. 1, 2\~ статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. З матеріалів справи встановлено, що відповідач отримала від позивача [PERSON] грошові кошти в якості авансу в сумі 1\~500 дол. США, які не були повернуті без належних правових підстав. Відповідно до п. 9 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного суду України, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У відповідності до ст. 23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Позивач у своєму позові зазначає, що вважає себе морально потерпілою внаслідок дій [PERSON] , проте абсолютно не зазначає, в чому саме полягали її моральні страждання, у чому вони виражались (отримання стресу, зміна звичного ритму життя, зниження престижу, зусилля, потрібні для відновлення попереднього стану, нервове напруження, погіршення стану здоров`я тощо), як довго вони тривали. Жодних посилань, пояснень та підтверджень щодо характеру моральної шкоди, якої вона зазнала, [PERSON] не надала. Враховуючи викладене та

Outcome: partial