Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

У червні 2022 року до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Клопотова С.Д. про зобов`язання вчинити\~певну дію звернувся [PERSON] . Свої вимоги\~обґрунтував тим,\~що є\~єдиним сином\~ [PERSON] ,\~який постійно\~мешкав та\~був зареєстрований\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~Після смерті\~батька \~ [PERSON] \~ [INFO] ,\~у встановлений\~законом строк,\~звернувся до\~приватного нотаріуса\~Харківського міського\~нотаріального округу\~Харківської області\~Клопотова С.Д.\~із заявою про прийняття спадщини. 11\~грудня 2021\~року\~ним відкрито\~спадкову справу\~до майна померлого. Після спливу 6 (шести місяців), не отримавши свідоцтва про право на спадщину, 20 травня 2022 року звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Клопотова\~С.Д. із зверненням видати свідоцтво про право на спадщину, однак останній відмовив, надавши лист із роз`ясненням. У листі нотаріус посилається на постанову Кабінету Міністрів України №\~164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану та\~наказ Міністерства юстиції України від 11\~березня 2022 року № 1118/5 «Про затвердження Змін до деяких нормативно-правових актів у сфері нотаріату», яким зокрема внесено зміни до\~Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерство юстиції України від 22\~лютого 2012 року № 296/5,\~яким введено\~заборону на\~видачу свідоцтва\~про право\~на спадщину. Позивач вважає дії приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Клопотова С.Д. такими, що суперечать вимогам Конституції та ЦК України, а тому просив суд зобов`язати приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Клопотова С.Д. видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємцю [PERSON] , [INFO] від його покійного батька [PERSON] , [INFO] , а саме на усе належне йому майно, у тому числі: 1.вклад за договором строкового банківського вкладу №26303001508718 від 05\~січня\~2021 року у АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ПРОМИСЛОВИЙ БАНК»; 2.вклад за договором строкового банківського вкладу №90.00.018512 від 20\~листопада 2020 у АТ\~«АКБ «КОНКОРД»; 3.вклад за договором строкового банківського вкладу №DR/F/0300-4289 від 18 вересня 2020 року у АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «УКРАЇНСЬКИЙ БУДІВЕЛЬНО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК»; 4.вклад за договором банківського вкладу для фізичних осіб «Стабільний» №\~ДВ-603/700238 від 22 червня 2021 року у АТ «ТАСКОМБАНК»; 5.вклад за договором № N90.30.0000001488 від 30 жовтня 2020 року у Акціонерному Товаристві «Акцент-Банк»; 6.вклад за Угодою №TDRM000566489 від 17 вересня 2020 року у АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «АЛЬФА-БАНК»; 7.вклад за договором банківського вкладу №156896 від 25 липня 2018 року у публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «ГЛОБУС»; 8.вклад за договором строкового банківського вкладу фізичної особи, укладений за допомогою СДО ІБ №DI-0507/181243 від 30 листопада 2020 року у АТ «Ідея Банк»; 9.вклад за договором банківського строкового вкладу №\~36620-365К/2020 від 10 грудня 2020 року у АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «МЕГАБАНК»; 10.вклад за договором №26204001029362 банківського рахунку фізичної особи-резидента від 21 вересня 2020 року у АТ «МОТОР-БАНК»; 11.вклад за договором банківського вкладу «Комфорт» № 020854_102 від 22 жовтня 2020\~року у АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «БАНК «УКРАЇНСЬКИЙ КАПІТАЛ»; 12.вклад, розміщений на банківському рахунку № [NUMBER] від 07 грудня 2020 року у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК»; 13.вклад за договором банківського вкладу (депозиту) онлайн №358-26303000132280 від 20 січня 2021 року у АТ «Банк Форвард»; 14.вклад за договором №54737-Д/2 від 21 травня 2021 року у АТ «БАНК АЛЬЯНС»; 15.вклад за договором банківського вкладу №12221/4715333/700 від 01 липня 2021\~року у АТ «Комерційний Індустріальний Банк»; 16.вклад за договором банківського вкладу «Скарбниця» № 26064-ФО від 16 липня 2021 року у АТ «БАНК СІЧ»; 17.вклад за договором № 30.1017.0721.ФО_Д від 05 липня 2021 року про надання банківської послуги (вкладні (депозитні) рахунки), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» у АТ «РВС БАНК»; 18.будинок, розташований за адресою: м. Харків, провулок Климовського, будинок 2-Е; 19.автомобіль Toyota Land Cruiser Prado, 2008 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , [NUMBER] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, завчасно надавши заяву у якій просить суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Представник позивача адвокат Левун О.Ф. не з`явився, завчасно надавши заяву у якій просить суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. На адресу суду надійшли листи від 01 липня 2022 року від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Клопотова С.Д., якими він підтверджує отримання від позивача позову та додатків до нього, а також просить суд розглядати справу без його участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 20 травня 2022 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Клопотова С.Д. із зверненням видати свідоцтво про право на спадщину, однак останній відмовив, надавши лист із роз`ясненням. Нотаріус посилався на підзаконний нормативно-правововий\~акт -\~постанову Кабінету\~Міністрів України\~№\~164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» відповідно до якого на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупинено. Також відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину аргументував тим, що 19 березня 2022 року набрав чинності\~наказ Міністерства юстиції України від 11\~березня 2022 року № 1118/5 «Про затвердження Змін до деяких нормативно-правових актів у сфері нотаріату», яким зокрема внесено зміни до\~Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерство юстиції України від 22\~лютого 2012 року № 296/5,\~яким введено\~заборону на\~видачу свідоцтва\~про право\~на спадщину. Стаття 41 Конституції України\~зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Як передбачено\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року). Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Дана позиція узгоджується з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року м. Київ, справа № 681/203/17-ц провадження № 61-26164св18. Прецендента практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах: «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, що зачіпають майнові інтереси. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п. 24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі «Ейрі»; п. 32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний у практиці Європейського суду з прав людини, отримане (хоча і не оформлене належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу. Згідно ст.\~1261\~ЦК України\~у першу чергу право на спадкування, за законом, мають діти спадкодавця. [PERSON] є єдиною дитиною спадкодавця. Позивачем надано документи, якими підтверджено перевірку нотаріусом наявність заповітів на інших осіб та зазначено, що вони відсутні. Відповідно до ч 1, 2 ст. 1220 ЦК України Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, а часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Законодавець визначає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцям із часу її відкриття. Юридичним оформленням права на спадщину є видача нотаріусом за місцем відкриття спадщини спадкоємцям, які прийняли спадщину, свідоцтва про права на спадщину. При видачі такого свідоцтва нотаріус зобов`язаний встановити факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за заповітом або за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається це свідоцтво, та перевірити факт належності такого майна спадкодавцю, наявність претензій кредиторів. На підтвердження цих обставин спадкоємцями повинні бути подані нотаріусу відповідні документи. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину Стаття 1298 ЦК України визначає строк видачі свідоцтва про право на спадщину, відповідно до якої свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII "Про нотаріат", який регулює виниклі по справі правовідносини у редакції, що діяла на момент їх виникнення у зв`язку із відкриттям спадщини і звернення позивача до нотаріуса із заявою про відкриття спадщини (далі по тексту -Закон № 3425-XII). Частиною 2 ст. 1 Закону № 3425-XII передбачено: вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Згідно зі ст. 46 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Положеннями п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Обов`язок нотаріуса вчиняти нотаріальні дії передбачений ч. 3 ст. 49 Закону №\~3425-XII, на чому ми наголошуємо, де встановлено заборону безпідставної відмови в її вчиненні. Положеннями п. 4.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012р. в редакції на момент постановлення нотаріусом оскаржуваної відмови від 05.02.2018р. (далі Порядок № 296/5): при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. За змістом положень в п. 4.15 цього Порядку № 296/5: видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Згідно із п. 4.18 Порядку № 296/5: якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Як випливає з п. 9 ч. 1 ст. 49 Закону № 3425-XII, підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії можуть встановлюватися тільки цим Законом. Відповідно до ст. 4 ЦК України якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону. За змістом\~статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. ст.\~77,\~81 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд враховує, що наслідки від порушення прав позивача будуть непропорційними, оскільки позивач втратить право на спадкування майна, яке залишилося після смерті спадкодавця, і втрата спадкового майна буде для нього занадто надмірним тягарем, і при цьому буде порушено баланс між інтересами держави та фізичної особи. За таких обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved