Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-24 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до відповідачки [PERSON] з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 04.09.2019 року о 22 год. 50 хв. в м. Києві по вул. Братиславська (другий з`їзд в бік Броварського проспекту) сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілями Hyndai Elantra державний номерний знак [NUMBER] , яким на момент ДТП керував позивач [PERSON] , та автомобілем Volkswagen Transporter державний номерний знак [NUMBER] , яким під час ДТП керувала відповідачка [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER] власником автомобіля Hyndai Elantra, державний номерний знак [NUMBER] на час ДТП була [PERSON] . В результаті ДТП автомобілю Hyndai Elantra були спричинені суттєві пошкодження, подальша експлуатація транспортного засобу видалася неможливою. Згідно звіту про оцінку пошкоджень №45/09/19 вартість відновлювального ремонту становить 354 165,13 грн. ринкова вартість транспортного засобу на момент пошкодження становить 176 408,27 грн. Згідно звіту про оцінку №45/09/19 залишкова вартість автомобіля після ДТП становить 24 029,01 грн. Оскільки вартість відновлення перевищує ринкову вартість автомобіля позивачі вважають, що збитком є різниця між ринковою вартістю та залишковою вартістю пошкодженого транспортного засобу, що становить 152 379,26 грн. Також позивачами були понесені витрати для відновлення свого порушеного права. Позивачем [PERSON] було сплачено за евакуацію пошкодженого автомобіля після ДТП - 950.00 грн.; оплата призначеної постановою судді Деснянського районного суду міста Києва Скрипки О.І. експертизи №31555/19-52, 08.11.2019 року в справі про адміністративне правопорушення відносно відповідачки за ст. 124 КУпАП - 9 420,00 грн.; витрати на правову допомогу в справі про адміністративне правопорушення відносно відповідачки - 10000 грн. Позивачем [PERSON] було сплачено за здійснення оцінки вартості збитку та оцінки ринкової вартості автомобіля після ДТП в розмірі 4 000,00 грн. Крім того, позивачі зазначають, що позивач [PERSON] зазнав моральної шкоди через фізичну біль та страждання, у зв`язку із ушкодженням здоров`я, які йому було спричинено внаслідок ДТП. Факт отриманих тілесних ушкоджень підтверджується довідкою №2339 від 05.09.2019 року, згідно якої діагностовано закриту травму грудної клітки, забій грудної клітки. Також через ДТП фізичні травми докучали ще довгий час після події. Розладився здоровий сон, у вісні турбувало відчуття безпорадності та неможливості вплинути на обстановку яка повторювала обставини ДТП і відчуття страху, через який прокидався серед ночі. Змінився стиль життя позивача, він був вимушений користуватись громадським транспортом, через погіршення погодних умов періодично став хворіти на застуду. Відносини в сім`ї стали розладженими, оскільки дома він став проводити менше часу, менше уваги міг приділяти своїм близьким. Одразу після пригоди, водій автомобіля Volkswagen Transporter залишив місце ДТП, потім повернувшись із своєю родиною вони вели себе зухвало, заявляли, що [PERSON] , ніби, під дією наркотичних засобів, вимагали в поліції перевірити водія [PERSON] на предмет сп`яніння, цим намагалися принизити позивача. Відповідачка категорично відмовилась визнавати свою провину, навіть зазначаючи в своїх поясненнях, що порушила ПДР. В процесі розгляду справи про адміністративні правопорушення відповідачкою було надане експертне дослідження, висновок якого спотворював дійсні обставини ДТП. Позивач [PERSON] зазнала моральної шкоди через те, що вона зазнала душевних страждань, через протиправну поведінку відносно свого чоловіка та у зв`язку із знищенням її майна. Внаслідок втрати авто, шлях до місця роботи позивачів займав значно більше часу, та в час негоди доставляв незручності. Через відсутність автомобіля та незручне транспортне сполучення стало неможливим у вихідні навідатись до батьків, які проживають близько 400 км. від місця проживання позивачів. На підставі викладеного позивачі просять суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 157 329, 26 грн. моральну шкоду в розмірі 100 000, 00 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 19 423,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 100 000, 00 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. 26.10.2020 року представником позивача надано в судовому засіданні Уточнену позовну заяву, відповідно до якої зазначено, що відповідно до постанови Деснянського районного суду м. Києва від 19.06.2020 року винною у даній ДТП визнано [PERSON] . Відповідальність водія Volkswagen Transporter було застраховано на суму до 100 000, 00 грн. в ПрАТ АСК «Омега» відповідно до полісу №АМ/8114415, який був дійсний на момент ДТП. ПрАТ АСК «Омега» отримала від позивачки заяву про страхове відшкодування на суму 100 000, 00 грн., однак до цього часу не виконала своє зобов`язання. На підставі викладеного позивачі просять суд стягнути з ПрАТ АСК «Омега» на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 100 000, 00 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 57 329, 26 грн., моральну шкоду в розмірі 100 000, 00 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 19 423,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 100 000, 00 грн.; стягнути з відповідачів на користь [PERSON] судові витрати. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26.10.2020 року до участі у справі притягнуто співвідповідача ПрАТ АСК «Омега». 18.02.2021 року від представника відповідача ПрАТ АСК «Омега» до суду надійшов Відзив на позов. Заперечуючи проти задоволення позову, представник вказує, що 04.09.2019 року в м. Києві по вул. Братиславській сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen Transporter» р/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Hyundai Elantra» р/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 19.06.2020 року [PERSON] визнано винною у вчиненні вищевказаної ДТП. Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП застрахована в ПрАТ АСК «Омега» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/8114415 від 20.11.2018 року. Згідно п. 4 полісу № АМ/8114415, страхова сума за шкоду, заподіяну майну потерпілим становить 100 000, 00 грн. 04.11.2020 року ПрАТ АСК «Омега» здійснила страхову виплату в розмірі 100 000, 00 грн. на рахунок [PERSON] , що підтверджується платіжним дорученням № 2776 від 04.11.2020 року. Таким чином, зобов`язаний з виплати страхового відшкодування були відповідачем ПрАТ АСК «Омега» в повному обсязі та належним чином. Враховуючи викладене, вимога позивачів про стягнення з ПрАТ АСК «Омега» матеріальної шкоди в розмірі 100 000, 00 грн. є безпідставною. На підставі викладеного представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог до ПрАТ АСК «Омега». 23.07.2021 року від позивачів до суду надійшла Заява про збільшення позовних вимог до [PERSON] та зменшення позовних вимог до ПрАТ АСК «Омега». Відповідно до якої позивачі просять суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 67 329, 26 грн., моральну шкоду в розмірі 100 000, 00 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 19 423,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 100 000, 00 грн.; стягнути з відповідачів на користь [PERSON] судові витрати. 04.03.2021 року від позивачів до суду надійшла Відповідь на відзив, відповідно до якої зазначено, що позивачі підтверджують, що отримали виплату від ПрАТ АСК «Омега» у розмірі 100000, 00 грн., тому просять стягнути з ПрАТ АСК «Омега» судовий збір у розмірі 1000, 00 грн. Ухвалою Деснянського районного суд м. Києва від 07.07.2021 року відмовлено в прийнятті зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заподіяної моральної шкоди. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 09.11.2021 року прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом [PERSON] , [PERSON] до ПрАТ АСК «Омега» про відшкодування шкоди. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.02.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження по справі. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.02.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачки про призначення по справі судової психологічної експертизи. Відповідачка [PERSON] та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить проводити розгляд справи в його відсутність. У судове засідання позивачка [PERSON] та її представник не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у своїй заяві позивачка просить проводити розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача - ПрАТ АСК «Омега» - в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу в його відсутність. Вислухавши пояснення відповідачки, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають частковому задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 04.09.2019 року о 22 год. 50 хв. в м. Києві по вул. Братиславська (другий з`їзд в бік Броварського проспекту) сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілями Hyndai Elantra державний номерний знак [NUMBER] , яким на момент ДТП керував позивач [PERSON] , та автомобілем Volkswagen Transporter державний номерний знак [NUMBER] , яким під час ДТП керувала відповідачка [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER] власником автомобіля Hyndai Elantra, державний номерний знак [NUMBER] на час ДТП була [PERSON] . В результаті ДТП автомобіль Hyndai Elantra отримав механічні пошкодження, а власнику автомобіля заподіяна матеріальна шкода, вартість відновлювального ремонту становить 354 165,13 грн., ринкова вартість транспортного засобу на момент пошкодження становить 176 408,27 грн., 19, залишкова вартість автомобіля після ДТП становить 24 029,01 грн., що підтверджується Звітом про оцінку пошкоджень №45/09/19. Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON] що підтверджується постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 19.06.2020 року (а.с. 9). Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, суд вважає вину [PERSON] у даній ДТП доведеною. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «АСК «Омега» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформленого полісом серія АМ № 8114415. ПрАТ «АСК «Омега» здійснило на користь позивача виплату страхового відшкодування в розмірі 100000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2776 від 04.11.2020 року. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникання цивільних прав та обов`язків є завдання матеріальної та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1,2 ст. 1187 цього Кодексу джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана в результаті взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до п. 14 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у разі пошкодження внаслідок дій винної особи окремих деталей, вузлів, агрегатів транспортного засобу розмір реальних збитків необхідно визначати виходячи з вартості запасних частин і відновлювального ремонту. За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Так, відповідно до п.22.1 ст.21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. На підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно з ч. 1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як встановлено при розгляді справи, розмір матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля Hyndai Elantra, становить 152379, 26 грн., сума виплаченого страхового відшкодування становить 100000, 00 грн. Таким чином, залишок розміру невідшкодованої шкоди становить 52379, 26 грн. Враховуючи той факт, що розмір матеріальної шкоди відшкодовано позивачу не у повному обсязі, залишок шкоди повинен бути сплачений відповідачкою, як винною у скоєній ДТП, а тому сума 52379, 26 грн. підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки [PERSON] . Судом не приймаються до уваги твердження відповідачки про недоведеність її вини у даній дорожньо-транспортній пригоді, оскільки дані твердження не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та були спростовані належними доказами у справі. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то судом встановлено наступне. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Згідно із вимогами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 5 постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995р. № 4, розглядаючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, за яких обставин і якими діями вони завдані, яким є ступень вини заподіювана, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов`язані з ними втрати та з чого при цьому виходить. Згідно роз`яснень, даних у пункті 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України із змінами, внесеними постановою № 5 від 25 травня 2001 року, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості. Відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом ВС України, моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків. Позивачка [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог вказує про те, що вона зазнала моральних страждань внаслідок дорожньо-транспортної пригоди через протиправну поведінку відносно її чоловіка та у зв`язку із знищенням її майна. Після повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду вона хвилювалась за чоловіка, за його здоров`я, а також за автомобіль, який був надійним помічником у побутових справах та був першим автомобілем позивачки. Знищення автомобіля завдало їй нищівного удару. Розмір моральної шкоди позивачка оцінює у 100000, 00 грн. Обгрунтовуючи розмір моральної шкоди у 100000, 00 грн., позивач [PERSON] вказує про те, що він зазнав моральних страждань через фізичну біль та страждання у зв`язку із ушкодженням здоров`я, які йому було спричинено внаслідок ДТП, що підтверджується відповідними медичними документами. Також внаслідок ДТП розладився його сон, турбувало почуття безпорадності та неможливості вплинути на обстановку, що повторювала обставини ДТП, змінився стиль життя позивача, він вимушений був користуватися громадським транспортом, через погіршення погодних умов часто хворів, відносини в сім`ї зіпсувалися. Через дану пригоду він вимушений був нести додаткові витрати часу, коштів і зусиль на оформлення документів, відшкодування шкоди. Враховуючи обставини, при яких позивачці [PERSON] була спричинена моральна шкода, глибину, тяжкість її моральних страждань, а також, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає можливим стягнення з відповідача на користь позивачки у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди суму у розмірі 5000, 00 грн. Саме такий розмір моральної шкоди суд вважає достатньою компенсацією за отримання позивачкою страждання внаслідок протиправних дій відповідача. Враховуючи обставини, при яких позивачу [PERSON] була спричинена моральна шкода, глибину, тяжкість його моральних страждань, а також, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає можливим стягнення з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди суму у розмірі 6000, 00 грн. Саме такий розмір моральної шкоди суд вважає достатньою компенсацією за отримання позивачем страждання внаслідок протиправних дій відповідача. Також суд вважає підставними та обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] про відшкодування витрат на проведення оцінки збитків у розмірі 4000, 00 грн., які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки. Що стосується вимог позивачки [PERSON] про стягнення витрат на проведення психологічної експертизи та витрат на евакуацію автомобіля, то суд вважає, що дані витрати не підлягають стягненню з відповідачки. Що стосується вимог позивача [PERSON] про стягнення витрат на оплату експертизи у справі про адміністративне правопорушення та витрат на правничу допомогу у справі про адміністративне правопорушення, то слід зазначити, що вказані витрати позивачу слід було заявити у вказаній справі. При цьому суд зазначає, що дані витрати не відносяться до судових витрат у даній справі, а тому і стягненню не підлягають. Також слід зазначити, що Європейський суд з прав людини та Верховний Суд наголошують на тому, що визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критеріїв реальності витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також розумності їх розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ (рішення у справі «East/West Alliance Limited проти України»), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 р. у справі № 922/445/19). При цьому правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - ухваленню законного та обґрунтованого рішення, а також створенню особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб. У разі ж, коли сторона у справі вчиняє якусь процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення сторонніх цілей (введення суду в оману, затягування розгляду, створення перешкод опоненту), вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним (позиція, висловлена Верховним Судом у постановах від 12.08.2019 р. у справі № 905/945/18, від 16.10.2019 р. у справі № 906/936/18 та від 06.05.2021 р. у справі № 910/6116/20, від 24.01.2022 р. у справі № 911/2737/17). Отже, охоронюваний законодавством баланс між сторонами спору має на меті забезпечити збереження майнових прав та інтересів сторони, яка потерпає від фінансових збитків, при цьому забезпечуючи право на стягнення судових витрат з позивача в передбачених законом випадках та у разі настання певних умов. З урахуванням викладеного вище суд вважає витрати позивачів на евакуацію автомобіля, на проведення психологічного дослідження та інші заявлені витрати, в частині яких суд позовні вимоги не задовольняє, такими, що були понесені задля досягнення сторонніх цілей, а тому обґрунтовано стягненню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачами наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у розмірі, що зазначений судом вище, а тому позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь позивачки [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1364, 59 грн., а також з відповідача Страхової компанії «Омега» на користь позивачки [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1000, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial