Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до фізичної особи - підприємця [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача 8 455,55грн. В обгрунтування позовних вимог позивачем заявлено, що нею було оплачено відповідачу 510 Євро в якості авансу згідно договору на туристичне обслуговування від 26.11.2019, який був укладений між сторонами. За два тижні до запланованої дати початку туру позивача було повідомлено відповідачем про неможливість вильоту в обумовлені дати,\~ у зв`язку з карантином та закриттям кордонів. На пропозицію відповідача про перенесення туру на інші дати позивач не погодилась, зважаючи на неможливість перенесення її відпустки. Крім того, позивачем заявлено, що відповідачем без узгодження з нею було перенесено дати туру, в результаті чого період туру зменшився на 2 дні, а також змінив туроператора. Туристичним оператором ПрАТ «АЙТІ-ТУР» 30.11.2020 здійснено повернення позивачеві 8507,25грн. Відповідно до заяви позивача відповідач на момент зверення до суду не повернула решту коштів, які були сплачені на виконання договору на туристичне обслуговування, у зв`язку з чим звернулась до суду за захистом порушеного права. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 12.02.2021 відкрито провадження в даній справі. Відповідач 26.04.2021 подала до суду письмовий відзив на позовну заяву, згідно якого просила відмовити\~ у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. При цьому у викладенні своєї позиції вказала, що дійсно [PERSON] звернулась до відповідача з проханням підібрати відпочинковий тур для себе та дітей. При цьому, в заперечення заявлених позивачем тверджень, відповідач вказала, що [PERSON] під час передачі авансового платежу самостійно прийняла рішення стосовно змін у виборі відпочинку. Крім того, бронювання здійснювалось через посередницьку компанію ПрАТ «ТК «Айті-Тур», яка на платній основі надає туристичним агентствам платформу пошуку та бронювання турів за більш вигідними цінами та про це було повідомлено позивача. Про обізнаність позивача щодо туристичного оператора та дати вильоту, прильоту, на переконання відповідача, свідчить інформація, яка відображена в заявці №999951 від 26.11.2019 в особистому кабінеті. Відповідачем також заявлено про факт відсутності актуального договору між [PERSON] та ФОП [PERSON] . Відповідач заперечила факт отримання авансового платежу в іноземній валюті, а також те, що розмір такого платежу на день бронювання був еквівалентний 510 Євро. Все спілкування між сторонами відбувалось в телефонному режимі, оскільки позивач проживає у м.Івано-Франківську, а місце розташування туристичного агентства\~ - м.Львів. До канцелярії суду 17.05.2021 представником позивача подано зеперечення на відзив. Стороною позивача в поданому запереченні заявлено, що в момент передачі авансового платежу [PERSON] не перебувала у м.Львові, а передала через свою колегу по роботі [PERSON] , у зв`язку з чим представником позивача [PERSON] заявлено клопотання про заслуховування в якості свідка [PERSON] . Представником позивача [PERSON] 17.05.2021 подано до канцелярії суду клопотання про розгляд срави в загальному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 17.05.2021 клопотання задоволено, здійснено перехід\~ розгляду справ від спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 10.12.2021 клопотання представника позивача [PERSON] \~ адвоката Цебрія І.О. про проведення засідання 24.01.2022 в режимі відеоконференції задоволено. Суд, заслухавши пояснення, показання свідка, дослідивши позовну заяву, заяви та клопотання сторін, матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивач- [PERSON] звернулась для організації відпочинку в Туреччині для неї та її дітей до відповідача -туристичного агента, фізичної особи-підприємця [PERSON] . Стороною позову подано до суду копію договору на туристичне обслуговування від 26.11.2019 (далі Договір), який укладений у м.Львові. Згідно із заявкою Туриста на туристичне обслуговування і даним договором, Турагент за встановлену в договорі плату зобов`язується забезпечити надання Туристу й особам, що слідують з ним, комплексу туристичних послуг, а [PERSON] зобов`язується прийняти і оплатити їх. Відповідно до ст.20 Закону України «Про туризм», за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, турагент) за встановлену договором плату зобов`язується забезпечити надання за замовленням іншої сторони (туриста) комплексу туристичних послуг (туристичний продукт). До договору на туристичне обслуговування застосовується загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом та не суперечить суті зобов`язання. В заперечення правомірності заявлених стороною позивача вимог відповідачем заявлено в суді про відсутність актуального договору між [PERSON] та ФОП [PERSON] . Зі змісту ст.12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до наданої стороною позивача копії договору про туристичне обслуговування від 26.11.2019 вбачається, що від сторони турагента- ФОП [PERSON] договір підписаний [PERSON] та проставлена печатка ФОП [PERSON] , від туриста - [PERSON] . Згідно п.1.4\~ Договору турагент/туроператор виступає як посередник між туристом і транспортними, страховими компаніями, готелями та іншими підприємствами, установами. Відповідачем визнано той факт, що у зв`язку зі зверненням до неї як туристичного агента та на виконання замовлення позивача як клієнта про організацію туру до Туреччини для [PERSON] безпосередньо та її доньок [INFO] на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] здійснено бронювання готелю Titan Garden [NUMBER] (Titan Garden Hotel) на дати: [NUMBER] , що підтверджується копією «Счет-подтверждение», час формування якого 17:53 26.11.2019.\~ Аналогічна інформація також вказана у заявці № [NUMBER] , яка сформована відповідачем 26.11.2019 о 17:41. (а.с.63). Того ж дня 26.11.2019 відповідачем сформовано рахунок фактуру №999951 на суму 34 187,00грн. для оплати бронювання туру до Туреччини, готель Titan Garden 4* з 28.06.2020 по 08.07.2020 [PERSON] , де бронювальником є ПАТ «Туристична компанія «Айті-Тур», а платником- [PERSON] . Судом встановлено, що згідно до поданих стороною відповідача копій дублікатів квитанцій №0.0.1537182903.1 та №0.0.1537602585.1 від 28.11.2019 позивачем здійснено оплату ПАТ «Туристична компанія «Айті-Тур» за туристичний пакет згідно до договору №999951 від 26.11.2019 в розмірі 3 420,00грн. та 5130,00грн. відповідно. (а.с. 39-40) Як передбачено ст.1 Закону України «Про туризм» туристичний продукт - попередньо розроблений комплекс туристичних послуг, який поєднує не менше ніж дві такі послуги, що реалізується або пропонується для реалізації за визначеною ціною, до складу якого входять послуги перевезення, послуги розміщення та інші туристичні послуги, не пов`язані з перевезенням і розміщенням (послуги з організації відвідувань об`єктів культури, відпочинку та розваг, реалізації сувенірної продукції тощо). Учасниками відносин, що виникають при здійсненні туристичної діяльності, є юридичні та фізичні особи, які створюють туристичний продукт, надають туристичні послуги чи здійснюють посередницьку діяльність із надання характерних та супутніх послуг, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства (туристи, екскурсанти, відвідувачі та інші), в інтересах яких здійснюється туристична діяльність. Заява сторони відповідача щодо відсутності актуального договору між [PERSON] та ФОП [PERSON] спростована позивачем, зокрема до суду подана копія договору\~ на туристичне обслуговування від 26.11.2019, копіями заявки на бронювання, здійсненням оплати туристичному оператору від імені позивача для виконання замовлення, з яким звернувся позивач та яке\~ є предметом договору від 26.11.2019. Відповідач не навів підстав та наявності обставин, які б доводили факт відсутності укладеного між сторонами договору на туристичне обслуговування та не довів, що даний договір визнаний неукладеним або що він не\~ відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для його чинності. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Згідно положення ч.1, 3 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст.3 ЦК України. Відповідно до ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» послугою\~ вважається діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Договором є усний чи письмовий правочин укладений між споживачем і виконавцем. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (розрахунковий документ). Правовідносини у туристичній діяльності опосередковуються не лише договорами між споживачем та туристичним агентом, договорами про туристичне обслуговування між споживачем та туристичним оператором: права і обов`язки, відповідальність сторін та інші умови договору між туроператором і турагентом визначаються відповідно до загальних положень про агентський договір, якщо інше не передбачено договором, укладеним між ними, а також Законом України "Про туризм". У разі укладення договору між туроператором та турагентом на реалізацію туристичного продукту (агентський договір) до такого договору застосовуються загальні положення про агентський договір, закріплені главою 31 Господарського кодексу України. Судом встановлено, що відповідно до п.1.2 Договору від 26.11.2019 країною, в напрямку якої замовлено надання туристичних послуг туриста є Туреччина, дата туру: 26.06.2020, готель: Titan Garden Hotel. Так, Указом Президента України №87/2020 від 13.03.2020 введено в дію рішення Ради Національної безпеки і оборони України від 13.03.2020 «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричинено корона вірусом SARS-CoV-2», відповідно до якого з 17.03.2020 закрито регулярне пасажирське сполучення через державний кордон України. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №338-р «Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації» урядом запроваджено режим надзвичайної ситуації на всій території України в термін до 31.10.2020, одночасно із запровадженням карантину до 31.10.2020, тобто у період заброньованого туру. Отже , станом на червень 2020 перетин державного кордону України з туристичними цілями громадянами України був обмежений, перевезення пасажирів залізничним транспортом в усіх видах внутрішнього сполучення припинено, а тому туристичне обслуговування у передбаченому договором напрямку було неможливим, і цю обставину турагент усунути не міг, що визнається загальновідомим фактом. В кінці травня 2020 відповідачем повідомлено позивачу, що заброньована подорож не відбудеться, у зв`язку із закриттям державного кордону внаслідок пандемії COVID-19, при цьому, позивач відмовився від перебронювання туру та бажав повернення сплачених коштів. При цьому відповідачем запропоновано проведення взаємозаліку між заявками інших клієнтів та повернення в такому разі коштів за анулювання заявки позивача. Пропозиція відповідача про перебронювання туру на інші дати позивачем не було прийнято, і як пояснила позивач- у неї не було можливості перенести відпустку на інші дати. Позивач звернулась до відповідача із вимогою повернути їй всю суму сплаченого авансу. Згідно положень ст.20 Закону України «Про туризм» якщо під час виконання договору на туристичне обслуговування туроператор не в змозі надати значну частину туристичного продукту, щодо якого відповідно до договору на туристичне обслуговування сторони досягли згоди, туроператор повинен з метою продовження туристичного обслуговування вжити альтернативних заходів без покладення додаткових витрат на туриста, а в разі потреби відшкодувати йому різницю між запропонованими послугами і тими, які були надані. У разі неможливості здійснення таких заходів або відмови туриста від них туроператор зобов`язаний надати йому без додаткової оплати еквівалентний транспорт для повернення до місця відправлення або іншого місця, на яке погодився турист, а також відшкодувати вартість ненаданих туроператором туристичних послуг і виплатити компенсацію у розмірі, визначеному в договорі за домовленістю сторін. Туристичним оператором ПрАТ «ТК «Айті-Тур» 30.11.2020 здійснено повернення позивачу 8507,25грн. і ця обставина сторонами не заперечується. Туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, якщо: невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини туриста; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини третіх осіб, не пов`язаних з наданням послуг, зазначених у цьому договорі, та жодна із сторін про їх настання не знала і не могла знати заздалегідь: невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося внаслідок настання форс- мажорних обставин або є результатом подій, які туроператор (турагент) та інші суб`єкти туристичної діяльності, які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту, не могли передбачити. Підставою для звернення до суду із даним позовом було неодноразове звернення позивача до ФОП [PERSON] про повернення сплачених нею коштів за тур в повному обсязі, яке не виконане відповідачем в повному обсязі. При цьому, стороною позивача заявлено, що сплата була здійснена саме в грошовій валюті Євро в розмірі 510 Євро, а станом на день звернення з позовом -09.02.2021 офіційний курс Євро становив 33,2604грн., у зв`язку з чим залишок неповерненої відповідачем суми становить 8 455,55грн. На що позивачу було відмовлено, посилаючись, що кошти позивачем були сплачені саме в розмірі 8550,00грн. та виключно в національній валюті гривні. Відповідач заперечила, що нею було отримано від позивача авансовий внесок\~ в іноземній валюті розміром 510 Євро. В обгрунтування правомірності повернення Туристичним оператором ПрАТ «ТК «Айті-Тур» суми авансового платежу в розмірі 8 507,25грн., відповідачем заявлено, що оскільки позивачем авансовий платіж був сплачений в розмірі 8550,00грн. та виключно в національній валюті гривні, то і повернення туристичним оператором коштів за тур, що не відбувся в розмірі 8 507,25грн. з врахуванням відрахувань комісії банку за переведення на рахунок отримувача, є повним. Оскільки сплата позивачем 510 Євро не підтверджена жодними документальними даними, а отже, за твердженнями відповідача, така вимога про повернення відповідачем на користь позивача коштів у розмірі\~ 8 455,55грн. не є правомірною. При цьому, відповідачем в якості доказів своєї позиції надано копії дублікатів квитанцій №0.0.1537182903.1 та №0.0.1537602585.1 від 28.11.2019 на загальну суму оплати Туристичному оператору ПрАТ «ТК «Айті-Тур» в розмірі 8550,00грн. та визнано факт прийняття авансового платежу від позивача в розмрі 10 000,00грн. Крім того, відповідачем заявлено, що у ФОП [PERSON] залишилась сума у розмірі 1450,00грн., яка як встановлено судом не була повернена позивачу. Однак факт передачі авансового внеску в сумі 510 євро від імені позивача в адресу відповідача підтвердив допитаний під присягою свідок [PERSON] . Таким чином, відповідачем не заперечений факт отримання авансового платежу в рахунок оплати за організацію туру для позивача згідно домовленостей та замовлення позивача,\~ при цьому відповідачем заперечений розмір такого авансу та валюта, в якій позивач здійснювала оплату позивачу. Відповідно до ст.524, 526, 533, 901, 906 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно дозвичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності,а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст.16 ЦК України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Ухвалою суду від 10.12.2021 постановлено доручити Львівському апеляційному суду забезпечити проведення відеоконференції з участю адвоката позивача [PERSON] - [PERSON] та свідка [PERSON] . З пояснення свідка [PERSON] випливає, що 26.11.2019 вона на прохання своєї колеги [PERSON] прибула за адресою офісу відповідача, фактичне місцезнаходження якого у [ADDRESS] та передала 510 Євро працівниці на імя [PERSON] , яка в свою чергу передала для позивача примірник підписаного договору. Не заперечується сторонами той факт, що відповідач співпрацювала з вільнонайманим працівником (фрілансером)- [PERSON] , яка за дорученням відповідача комунікувала з позивачем на предмет замовлення про організацію туру. Таким чином, факт одержання від позивача коштів у розмірі 510 Євро на виконання спірного Договору знаходить своє підтвердження. Відповідно до п.2.1.4. Договору передбачено, що турагент зобов`язаний\~ надати туристу документ, що підтверджує оплату ним вартості туристичних послуг згідно з умовами даного договору. Однак, відповідачем не було надано доказів виконання такого положення, враховуючи, що сам факт прийняття оплати вібповідачем був підтверджений. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання (ст. 901 ЦК України). Згідно з вимогамист. 902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства. Стосовно різниці суми коштів, які були сплачені позивачем на користь Туристичного оператора ПрАТ «ТК «Айті-Тур» згідно квитанцій №0.0.1537182903.1 та №0.0.1537602585.1 від 28.11.2019 на загальну суму оплати 8550,00грн. та суми, яка повернута туристичним оператором на користь позивача у розмірі 8 507,25грн., враховуючи комісію банку, то варто зазначити наступне. Всі банківські витрати відповідач поніс з метою організації подорожі позивача. Оскільки будь-яка плата за послуги відповідача за договором на туристичне обслуговування з позивача не стягувалась, витрати, прив`язані з купівлею валюти, інші банківські витрати понесені за рахунок відповідача. Отже, встановлено, що позивачу повідомлено відповідачем про відміну всіх регулярних рейсів, що тур не відбудеться, а тому позивач вимагав повернення коштів, які до теперішнього часу в повній мірі не повернуто. Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 8 455,55грн., які є оплатою частини туристичного продукту за договором і становлять різницю між фактично сплаченою сумою коштів і повернутими відповідачем позивачеві сумами коштів є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Отож, аналізуючи вищевикладене, на підставі досліджених доказів, норм чинного законодавства, опираючись на принципи справедливості та співмірності суд приходить до висновку, що позовні вимоги є цілком обґрунтованими, а позов підставним і таким, що підлягає до задоволення. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved