Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] 04.09.2019р. звернулися в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виділ їм часток у житловому будинку на [ADDRESS] . Вказують, що їм належить по 2/40 частини цього будинку. Відповідачам належать інші частини будинку, відповідно [PERSON] - 9/40, [PERSON] - 9/80, [PERSON] - 11/80. На підставі ст.ст.361,364 ЦК України просять виділити [PERSON] , співвласнику 2/40 частин житлового будинку по [ADDRESS] , у власність: приміщення 3-1, площею 19,4 м2; приміщення 3-2, площею 19,5 м2; приміщення 3-3, площею 1,8 м2; літню кухню під літ. «Д»; гараж під літ. «Г». [PERSON] співвласнику 2/40 частин житлового будинку по [ADDRESS] , виділити у власність: приміщення 3-4, площею 7,7 м2; приміщення 3-5, площею 16,8 м2; приміщення 3-6, площею 9,8 м2; приміщення 3-7, площею 2,7 м2. Ухвалою суду від 06.09.2019р. відкрито у справі загальне позовне провадження. 30.09.2019р. відповідачами [PERSON] та [PERSON] подано відзив на позов, в якому вони заперечують позовні вимоги, покликаючись на їх необґрунтованість, проведення позивачами самочинного будівництва. Зазначають, що після придбання 17.05.1989р. позивачем [PERSON] 4/40 спірного будинку, він користувався приміщеннями під літ.2-6 площею 14,1кв.м, що приблизно відповідало вказаній частці будинку. Проте позивач без згоди інших співвласників будинку, без проекту та відповідного дозволу, без виділення своєї частки в натурі здійснив самочинне будівництво. Внаслідок самочинного будівництва спірний будинок втратив тотожність. Тому це майно не може бути предметом поділу чи виділу. Вважають звернення з даним позовом намаганням позивачів таким чином узаконити самочинне будівництво. В ході судового розгляду справи, після проведення судової будівельно-технічної експертизи, позивачі 18.03.2022р. уточнили свої позовні вимоги та просять суд ухвалити рішення, яким виділити співвласникам [PERSON] , ( частка 2/40) та [PERSON] (частка 1/20) в натурі 4/40 частини житлового будинку на [ADDRESS] , а саме житлову кімнату під літ.2-6, житловою площею 14,1 м2 та гараж під літ. «Г». Літню кухню «Д» залишити у спільному користуванні співвласників [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Вбиральню «В», колодязь «К», огорожу «№1», огорожу «№2» , ворота «№3» залишити у спільному користуванні співвласників будинку. Вказали, що готові сплатити співвласникам будинку [PERSON] 23924,78грн. та [PERSON] 39874,63грн. компенсації за невідповідність часток. У письмових запереченнях щодо уточнених позовних вимог відповідачка [PERSON] наголошує на тому, що житлова кімната під літ.2-6 площею 14,1кв.м, якою користувалися позивачі після придбання 4/40 частин будинку, зруйнована, а на її місці та на місці сараю «Б» позивачі самочинно побудували нові приміщення загальною площею 158,6кв.м. Тому позивачі не мають права вимагати виділення їм у власність майна (частки) якої немає в наявності. Також зазначили, що частка позивачів є незначною і тому їм може бути сплачена компенсація їх часток у власності на господарські будівлі. При судовому розгляді справи позивачі [PERSON] , [PERSON] , їх представник [PERSON] позовні вимоги, з врахуванням поданих уточнень, підтримали. Просили задовольнити позов та виділити співвласникам [PERSON] , (частка 2/40) та [PERSON] (частка 1/20) в натурі 4/40 частини житлового будинку на [ADDRESS] , а саме житлову кімнату під літ.2-6, житловою площею 14,1 м2 та гараж під літ.«Г» зі сплатою іншим співвласникам грошової компенсації за невідповідність часток. Відповідачка [PERSON] , представляючи також інтереси відповідачки [PERSON] , проти заявлених позовних вимог заперечила, надавши пояснення аналогічні вказаним у відзиві, письмових запереченнях. Просила у позові відмовити. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] проти позовних вимог заперечив, підтримавши письмові пояснення щодо предмету спору. В обгрунтування заперечень зазначив, що майно, яке просять виділити їм у власність позивачі, знищене, на його місці самочинно зведено інші об`єкти нерухомості, які не підлягають виділу у власність чи поділу. Відсутня технічна можливість виділення майна, оскільки таке виділення передбачає влаштування прибудови підсобних приміщень у відповідності до норм ДБН, що в свою чергу матиме наслідком значне збільшення нерухомого майна, його вихід за межі забудови та зайняття значної частини земельної ділянки, яка перебуває у спільну користування співвласників будинку. Це порушуватиме право співвласників на виділення їм земельної ділянки пропорційно розміру їх часток у будинку. Також підтримав письмові заперечення щодо висновків основної та додаткової судової будівельно-технічної експертизи, просив відхилити ці висновки, оскільки вони складені без дотримання вимог Методичних рекомендацій по проведенню судових експертиз, включають до виділу співвласникам неіснуюче приміщення кімнати під літ.2-6 площею 14,1кв.м, не враховують вимоги ДБН щодо протипожежних відстаней, червоних ліній, до них не долучені графічні плани поділу житлового будинку. Частка позивачів у праві спільної власності на будинок є незначною, проте експерт при визначенні варіантів виділення їх частки допустив суттєве відступлення від розміру часток, запропонувавши припинити право власності відповідачів на господарські приміщення на користь позивачів, що фактично призведе до примусового позбавлення права власності на належні їм господарські будівлі. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши подані сторонами докази та висновки судових експертиз, заслухавши експерта, встановивши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з таких мотивів. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За ст.77 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Встановлено, що житловий будинок на [ADDRESS] разом з господарськими будівлями є об`єктом спільної часткової власності. Його співвласниками є [PERSON] - 2/40 частин на підставі договору купівлі-продажу від 17.05.1989 року, посвідченого Третьою Львівською державною нотаріальною конторою; Буркало І.Р. - 2/40 частин на підставі договору дарування від 12.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Н.П.; [PERSON] - 9/40 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.05.1992 року, виданого Третьою Львівською державною нотаріальною конторою, та 9/80 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину від 08.06.2017 року, посвідченого Третьої Львівською державною нотаріальною конторою; Ніколаєнко Г.В. - 9/80 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 08.06.2017 року, виданого Третьою Львівською державною нотаріальною конторою; [PERSON] - 11/80 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.02.1992 року, виданого Третьою Львівською державною нотаріальною конторою. Загальна площа цього будинку, який складається з 6 житлових кімнат та 2 кухонь, становить 189,5кв.м, житлова площа 102,8кв.м. До будинку відносяться вбиральня «В», гараж «Г», літня кухня «Д», криниця «К», огорожі №1,№2,№3. Слід зазначити, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу реєстраційний номер 1-2729, посвідченого Третьою Львівською державною нотаріальною конторою 17.05.1989 року, придбав у [PERSON] 4/40 частини спірного будинку на [ADDRESS] (попередня адреса [ADDRESS] ) разом з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель. На час придбання будинок складався в цілому з 6 житлових кімнат житловою площею 101,90кв.м, 2 кухонь та господарських будівель : сараю «Б», вбиральні «В», гаража «Г», літньої кухні «Д», криниці «К» розташованих на земельній ділянці 1180,10кв.м. Житлова площа будинку змінилася зі 101,90кв.м на 102,80кв.м за рахунок знесення пічок. У матеріалах інвентаризаційної справи по будинку на аркуші 115 наявний розрахунок долей за яким відчужувана [PERSON] кімната під літ.2-6 площею 14,1кв.м становила 4/40 частини будинку. Дане підтверджується висновком експерта ТзОВ «Незалежний центр судових експертиз» №2407/1 від 22.07.2020р., а також не спростовується відповідачами, які підтвердили, що після придбання 4/40 частин будинку [PERSON] користувався саме цією кімнатою. 12.06.2007р. [PERSON] подарував [PERSON] 2/40 частини спірного будинку на [ADDRESS] . Нормою ст.319 ЦК України закріплено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами 3,4 статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна; співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. За ч.ч.1,3 ст.358 України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, закріплено ч.1 ст.364 ЦК України. При цьому вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Така компенсація може бути надана лише за згодою співвласника (ч.2 статті 364 ЦК України). Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна у порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності на це майно припиняється і особа набуває право власності на виділене майно, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 № 55 (далі - Інструкція). Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. У частині 1 статті 376 ЦК України дано визначення самочинного будівництва, за яким житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Для віднесення об`єкта нерухомості до самочинного будівництва достатня наявність однієї з перелічених умов. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила або здійснює, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України). А отже, таке майно не може бути предметом поділу або виділу згідно з нормами статей 364. 367 ЦК України. У розумінні ч.1ст.376 ЦК України самочинним будівництвом є не лише новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Норма ч.1 ст.376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна кількості приміщень, створення нових, втручання в несучі конструкції). Правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Враховуючи наведені правові норми, слідує висновок, за яким не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Відповідно до правового висновку, викладеного у п.6 Постанову № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Це майно не є об`єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів. Такі правові позиції Верховний Суд висловив у постанові від 04.04.2019року по справі №750/4445/17, постанові від 18.04.2019 року по справі №306/2140/17. Судом встановлено, що в результаті проведеної [PERSON] реконструкції з добудовою та надбудовою житлова кімната 2-6 за площею та параметрами, які існували на час її придбання [PERSON] за договором від 17.09.1989 року, не збереглася та не відповідає стану приміщень на даний час. Це зафіксовано висновком експерта ТзОВ «Незалежний центр судових експертиз» №324 від 22.07.2020р. Ці обставини не заперечують і сторони. Отже, в результаті проведеної реконструкції з надбудовою та прибудовою, приміщення житлової кімнати 2-6 площею 14,1кв.м, яке відповідало 4/40 частинам будинку, не збереглося у стані на час його придбання. Об`єкт набув нових якісних характеристик (зміна площі, периметру, втручання в несучі конструкції). На його місці наявне приміщення під літерою 3-1 площею 19,4кв.м, периметр і площа цієї кімнати не відповідають периметру та площі кімнати 2-6. Позивачами створено новий об`єкт нерухомості, який позначено у технічному паспорті на будинок по [ADDRESS] від 18.12.2013р., та від 28.10.2016р., до якого входять приміщення першого поверху 3-1 пл. -19,4кв.м, 3-2 пл.-19,5кв.м, 3-3 пл.-1,8кв.м, 3-4 пл.-7,7кв.м, 3-5 пл.-16,8кв.м., 3-6 пл.-9,8кв.м, 3-7 пл.- 2,7кв.м, та приміщення другого поверну 3-9 пл-16,0кв.м, 3-10 пл.- 13,кв.м, 3-8 пл.-8,0кв.м, 3-11 пл.-4,6кв.м, 3-14 пл.-9,7кв.м, 3-15 пл.-5,8кв.м, 3-12 пл.- ІЗ,7кв.м, 3-13 пл.-10,0кв.м. Загальна площа цих приміщень складає 158,6кв.м. Об`єкт позначений у технічному паспорті від 28.10.2016р. літерою А-2 та має статус самочинного будівництва, про що є відповідна відмітка. Довідкою ОКП «БТІ та ОЕ» від 28.10.2016 р. підтверджено здійснення самочинної реконструкції будинку за вказаною адресою із збільшенням його розмірів. За повідомленням Департаменту ДАБІ у Львівській області від 05.04.2016р. при проведенні позапланової перевірки встановлено, що [PERSON] реконструкція будинку проводиться без затвердженої проектної документації, без дозволу на виконання будівельних робіт. За результатами такої перевірки на [PERSON] складено адміністративний протокол та видано припис про зупинення виконання будівельних робіт з реконструкції будинку [ADDRESS] до отримання права на їх виконання у встановленому порядку. Оскільки на даний час в будинку [ADDRESS] приміщення житлової кімнати під літерою 2-6 площею 14,1кв.м не існує, на його місці в результаті самочинно проведеної реконструкції збудовано приміщення під літерою 3-1 площею 19,4кв.м, яке має статус самочинного будівництва і право власності на яке позивачі не набули, виділення позивачам [PERSON] та [PERSON] у власність житлової кімнати під літерою 2-6 площею 14,1кв.м є неможливим. У зв`язку з цим не підлягають виділенню позивачам і господарські будівлі, що належать до цього будинковолодіння. Висновки експертизи не мають для суду зазналегідь встановленої сили. Суд оцінює іх належність, допустимість та достатність окремо та в сукупності з іншими докащами. При вирішенні спору суд відхиляє висновки експерта №2407/1 від 22.07.2020р. стосовно технічної можливості відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва виділити придбані [PERSON] приміщення, а саме житлову кімнату 2-6 площею 14,1кв.м, разом з відповідною частиною приналежних до будинку господарських будівель за адресою [ADDRESS] (попередня адреса [ADDRESS] ), нинішнім співвласникам [PERSON] (частка 2/40) та [PERSON] (частка 1/20), при умові влаштування прибудови підсобних приміщень наявність яких обов`язкова в окремій квартирі згідно вимог п.п. 5.19, 5.20, 5.21, 5.22 ДБН В.2.2-15-2019 «Житлові будинки. Основні положення». Також не приймає суд до уваги висновок експерта від 12.01.22 за №2309/1 стосовно варіантів виділення господарських будівель. Експертом не дотримано Інструкції, «Методичних рекомендацій по організації і проведенні судово будівельно-технічних експертиз по цивільних справах» за якими самочинно спорудженні в домоволодінні приміщення не досліджуються, і при розробці варіантів розподілу не враховуються. Експерт констатує відсутність такого майна як приміщення житлової кімнати 2-6 площею 14,1кв.м за площею та параметрами на даний час, водночас надає висновок про можливість виділення у власність позивачів житлової кімнати 2-6, площею 14,1м.кв зі здійсненням відповідних прибудов до житлового будинку. Це свідчить про суперечливість висновків самої експертизи, їх невідповідність зазначеним вище правовим нормам. Оцінюючи зібрані та досліджені судом у справі докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених позивачами [PERSON] та [PERSON] позовних вимог про виділення їм в натурі 4/40 частин житлового будинку за адресою [ADDRESS] ( попередня адреса [ADDRESS] ), що є у спільній частковій власності, а саме житлової кімнати під літ.2-6 житловою площею 14,1кв.м. та господарської будівлі гаражу «Г» з виплатою грошової компенсації іншим співвласникам.

Outcome: dismissed