Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-10 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що між АТ КБ "Приват Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №DN81AR03110134. Згідно даного договору відповідачу було надано кредит у розмірі 164 606,39грн. на термін до 30.11.2012 року. Відповідач у свою чергу не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, в звязку з чим 29.10.2015 року банк був вимушений звернутись до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідача. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01.06.2016 року з [PERSON] , на користь публічного акціонерного \~товариства комерційний банк ПриватБанк\~було стягнуто заборгованість станом на 15.10.2015 року за кредитним договором №DN81AR03110134 від 03.12.2007 року в \~розмірі 581688\~ (п`ятсот вісімдесят одну тисячу шістсот вісімдесят вісім) грн. 99 \~коп. та судові \~витрати \~у \~розмірі \~8725 грн. 33 коп. судового \~збору. З дати ухвалення вищевказаного рішення по даний час заборгованість за кредитним договором погашена не була. А тому, у зв`язку із неналежним виконанням рішення суду та умов кредитного договору позивач просить стягнути з відповідача на його користь інфляційні втрати за прострочення виконання зобовязання у розмірі 106 778,29 грн. та 3% річних за невиконання грошового зобов`язання в сумі 23 763,89грн. та судові витрати в розмірі 2481,00 грн. Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду від 24.06.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 11.07.2022 року у порядку ст.ст. 280-281 ЦПК України\~вирішено провести заочний розгляд справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві позивач зазначив, що просить розгляд справи проводити за відсутності його представника, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, причини неявки не повідомив, з заявою до суду про неможливість розгляду справи у його відсутність не звертався, відзив на позов не подав. Відповідно до вимог ч.3\~ст. 223 ЦПК України\~у разі неявки учасника справи, який належним чином повідомлений про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. Також суд зазначає, що оскільки ухвалою суду від 24.06.2022 року відповідачеві роз`яснювалося право подати відзив, у якому вона повинна викласти заперечення проти позову у визначений судом строк, а також наслідки неподання такого відзиву, однак відзив до суду відповідачем за весь час перебування в провадження суду цієї справи подано не було, на підставі ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши докази, встановив фактичні обставини та відповідні правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено, що згідно кредитного договору №DN81AR03110134 від 03.12.2007 року, укладеного між \~ПАТ КБ \~ПриватБанк і [PERSON] , останній отримав кредит в сумі 164606 грн. 40 коп. зі сплатою відсотків \~за користування кредитом згідно умов договору на термін до 30.11.2012 року (а.с. 12-14). Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01.06.2016 року з [PERSON] , на користь публічного акціонерного \~товариства комерційний банк ПриватБанк\~було стягнуто заборгованість станом на 15.10.2015 року за кредитним договором №DN81AR03110134 від 03.12.2007 року в \~розмірі 581688\~ (п`ятсот вісімдесят одну тисячу шістсот вісімдесят вісім) грн. 99 \~коп. та судові \~витрати \~у \~розмірі \~8725 грн. 33 коп. судового \~збору. рішення суду набрало законної сили 27 версеня 2016 року (а.с. 4-5). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виконання (договір чи діалект). Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18). Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Верховний Суд зробив висновок, що норма ст. 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Однак, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідачем не було заявлено в суді або подано до суду заяву про застосування строку позовної давності, а тому суд не застосовує положення ст., ст. 257, 267 ЦК України. Оскільки відповідачем фактично отримані та використані кредитні кошти, однак в добровільному порядку, а також на підставі рішення суду АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, інфляційні втрати за прострочення виконання зобовязання та 3% річних за невиконання грошового зобов`язання підлягають стягненню на користь позивача. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольняються, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір за платіжним дорученням від 17.05.2022 року у розмірі 2481 грн. (а.с.22) підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved