Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про зняття арешту з нерухомого майна посилаючись на те, що відповідно до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі Акту про проведення електронних торгів в рамках виконавчого провадження № 62404775 11.09.2020 року він набув у власність нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 43,5 м2. Видано відповідне свідоцтво, та зареєстровано право власності в державних органах. 22.03.2021 року йому стало відомо про наявність арешту нерухомого майна накладеного приватним нотаріусом КМНО Кузьмичем В.М. 16.07.2019 року на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/11277/19 від 15.07.2019 року. Арешт був накладений в інтересах [PERSON] на майно, що належало [PERSON] . Наявність арешту порушує його права як власника нерухомого майна. До суду позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, та задоволення позовних вимог у повному обсязі. До суду відповідач не з`явився, надіслав лист про слухання справи без його присутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Даний позов зареєстровано в Дніпровському районному суді м. Києва 16.06.2021 року. 18.06.2021 року проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями, визначено головуючого суддю. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.06.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 14.09.2021 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. В суді встановлено, що в провадженні приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Солонька М.М. перебувало на виконанні зведене виконавче провадження № 57979341, № 62404775, № 57978973, 57978979 та № 57978968, боржник - [PERSON] , стягувач - Повне товариство «Універсальний ломбард «Грошович`ок» Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова допомога» і Компанія», з виконання виконавчих листів № 755/11096/18, № 755/11095/18, № 755/4515/19 виданих Дніпровським районним судом м. Києва. Згідно Протоколу проведення електронних торгів № 498254 ДП «Сетам» від 20.08.2020 року, переможцем торгів за лотом № 436537 - двокімнатна квартира [ADDRESS] , переможцем торгів став [PERSON] . 10.09.2020 року приватним виконавцем Виконавчого округу м. Києва Солоньком М.М. складено Акт про проведені електронні торги. 11.09.2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кузьмич Василь Миколайович на підставі ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» та Акту про проведені електронні торги (ВП № 62404775) видав Свідоцтво, яким посвідчив, що [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з: квартири [ADDRESS] , загальною площею 43,5 м, яке придбане [PERSON] за 800 000,00 грн., що раніше належало [PERSON] на підставі Договору дарування, посвідченого 07.11.2011 року приватним нотаріусом КМНО Сингаївською С.О., зареєстрованого у реєстрі за № 7567. Свідоцтво зареєстровано в реєстрі за № 769. 11.09.2020 року право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Встановлено, що в рамках цивільної справи № 755/11277/19, що перебувала на розгляді Дніпровського районного суду м. Києва, ухвалою від 15.07.2019 року з метою забезпечення позову було накладено арешт на: земельну ділянку, 8000000000:66:509:0015, площею 0,0605 га, та квартиру [ADDRESS] , що належали [PERSON] . Постановою Київського апеляційного суду від 11.02.2020 року скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15.07.2019 року про накладення арешту на земельну ділянку, кадастровий номер 8000000000:66:509:0015, площею 0,0605 га. З Інформації з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, сформованого 22.03.2021 року слідує, що квартира [ADDRESS] , перебуває під обтяженням на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва № 755/11277/19 від 15.07.2019 року. Реєстрація обтяження внесена приватним нотаріусом КМНО Кузьмичем В.М. 16.07.2019 року. 24.05.2022 року Дніпровським районним судом м. Києва розглянуто заяву [PERSON] по цивільній справі № 755/11277/19 про скасування заходів забезпечення позову, в якій заявник просив скасувати арешт накладений судом 15.07.2019 року на квартиру [ADDRESS] , та відмовив у задоволенні заяви з тих підстав, що він не є учасником справи. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Статтею 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно зі статтями 2, 4, 19 ЦПК України завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають, зокрема, з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду порушення має бути реальним стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні відносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держані та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Викладені обставини свідчать про те, що позивач позбавлений можливості захистити свої законні права поза судовим вирішення спірного питання. З урахуванням норм діючого законодавства та встановлених обставин, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved