Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-20 00:00:00

До Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] із позовом до [PERSON] , третя особа: Садівниче товариство «Поліграфіст», Слобожанська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області право власності за набувальною давністю на садовий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку № [NUMBER] , на якій розташований будинок, яка знаходиться у садівничому товаристві «Поліграфіст» смт. Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області. В своєму позову позивач посилається на те, що 31.01.2007 року між нею та відповідачем було укладено нотаріально засвідчений попередній договір про зобов`язання у термін до 01.03.2007 року укласти договір купівлі-продажу садового будинку, що належить гр. [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого Дніпропетровською районною радою 22.11.2006 р. на підставі розпорядження голови районної ради від 19.10.2006 р. № 508-р, та зареєстрованого в Дніпропетровському районному КП «БТІ» 22.11.2006 р. в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на суму 118675 (сто вісімнадцять шістсот сімдесят п`ять грн. 00 коп), що на момент укладення угоди за середнім курсом продажу доларів США приватним особам комерційними банками м. Дніпропетровська є еквівалентом суми 23500 (двадцять три тисячі п`ятсот) доларів США. 20.02.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу вищезазначеного садового будинку, що знаходиться на території садового товариства « [INFO] », яке знаходиться в [ADDRESS] та після отримання грошових коштів, відповідач, згідно умов Договору, передав позивачу ключі від садового будинку та всіх допоміжних будівель, а також оригінал свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії, оригінал витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, оригінал технічного паспорту на садовий (дачний) будинок від 14.09.2006 р., оригінал Державного акту на право приватної власності на землю, що розташована на території садового товариства «Поліграфіст» Ювілейної селищної ради, оригінал справи по відведенню (передачі) земельної ділянки в приватну власність громадянинові [PERSON] . Проте, відповідач уникав нотаріального посвідчення Договору спочатку з мотивів відсутності грошей для оплати послуг нотаріуса, потім зазначав, що не має часу на візит до нотаріуса, і в кінцевому підсумку взагалі відмовився від будь-якого спілкування з позивачем, мотивуючи те тим, що договір він підписав, документи на будинок та земельну ділянку передав. У зв`язку із вищевизначеним позивач у 2019 році звернулась до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом про визнання договору купівлі-продажу від 20.02.2007 року дійсним та визнання права власності на садовий будинок [ADDRESS] (справа 175/3552/19-ц). Проте, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09.06.2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено та ухвалою Дніпропетровського, районного суду Дніпропетровської області від 12.04.2021 року Позивачу відмовлено у перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами. Не погодившись з ухвалою суду, Позивач звернулась до Дніпровського апеляційного суду з апеляційною скаргою, проте Дніпровський апеляційний суд своєю постановою від 08.09.2021 року апеляційну скаргу [PERSON] залишив без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12.04.2021 року - без змін. Таким чином, позивач до теперішнього часу не має можливості належним чином оформити право власності на належне їй нерухоме майно, яке вона добросовісно придбала та яким, починаючи з березня 2007 року, відкрито, безперервно володіє та користується, через що вимушена була звернутись до суду для захисту своїх прав. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями вищезазначена справа 23 лютого 2022 року передана до провадження судді Васюченко О.Г. Ухвалою від 24 лютого 2022 року позов залишено без руху та надано час позивачу для усунення недоліків вказаних в ухвалі. 11 березня 2022 року суддею Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області відкрито загальне провадження та призначено підготовче засідання з повідомленням сторін. 17 травня 2022 року постановлено ухвалу про закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до розгляду по суті. Представник позивача адвокат Бервено О.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідних клопотань або заяв не надавав, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Представник третьої особи СТ «Поліграфіст» - Кравець В.П. у судове засідання не з`явився, про час та дату повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки не повідомив. Третя особа Слобожанська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області до суду не з`явились, її представник надала клопотання про розгляд справи без участі їх представника та вирішити справу відповідно до вимог чинного законодавства. Вислухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, ознайомившись з наданими сторонами доказами, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Як зазначає позивач 31.01.2007 року між нею [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено нотаріально засвідчений попередній договір (далі за текстом - Попередній договір) про зобов`язання у термін до 01.03.2007 року укласти договір купівлі-продажу садового будинку, що належить гр. [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого Дніпропетровською районною радою 22.11.2006 р. на підставі розпорядження голови районної ради від 19.10.2006 р. №508-р, та зареєстрованого в Дніпропетровському районному КП «БТІ» 22.11.2006 р. в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на суму 118 675 (сто вісімнадцять шістсот сімдесят п`ять грн. 00 коп.), що на момент укладення угоди за середнім курсом продажу доларів США приватним особам комерційними банками м. Дніпропетровська є еквівалентом суми 23 500 (двадцять три тисячі п`ятсот) доларів США. (а.с.13) Згідно п.2 Попереднього договору, в момент його укладання, позивач передала відповідачеві частку вартості предмету договору в сумі 7 575 грн., що на момент укладання договору за середнім курсом продажу доларів США приватним особам комерційними банками м. Дніпропетровська є еквівалентом суми 1 500 доларів США (а.с.14). 20.02.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу садового будинку [ADDRESS] [ADDRESS] (далі за текстом - Договір) (а.с. 15) Після отримання грошових коштів, відповідач, згідно умов Договору, передав позивачу ключі від садового будинку та всіх допоміжних будівель, а також оригінал свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 22.11.2006 р., оригінал витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №12608875 від 22.11.2006 р. (серії ССВ № 094482), оригінал технічного паспорту на садовий (дачний) будинок від 14.09.2006 р., оригінал Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП ДН №003349 від 06.09.1995 р. на земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,0548 га, що розташована на території садового товариства «Поліграфіст» Ювілейної селищної ради, оригінал справи по відведенню (передачі) земельної ділянки в приватну власність громадянинові [PERSON] від 1995 р. (а.с.17, 18,19). На підтвердження отримання коштів за Договором відповідачем надано позивачеві власноруч написану розписку за участі двох свідків. (а.с.16) Відповідно до умов Договору (п.4.2) сторони домовилися нотаріально посвідчити цей договір до 01.04.2007 року. Проте, відповідач уникав нотаріального посвідчення Договору спочатку з мотивів відсутності грошей для оплати послуг нотаріуса, потім зазначав, що не має часу на візит до нотаріуса, і в кінцевому підсумку взагалі відмовився від будь-якого спілкування з позивачем, мотивуючи те тим, що договір він підписав, документи на будинок та земельну ділянку передав. З метою належного оформлення набуття права власності позивач у 2019 році звернулась до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом про визнання договору купівлі-продажу від 20.02.2007 року дійсним та визнання права власності на садовий будинок [ADDRESS] (справа 175/3552/19-ц). Проте, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09.06.2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено та ухвалою Дніпропетровського, районного суду Дніпропетровської області від 12.06.2021 року позивачу відмовлено у перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами. Не погодившись з ухвалою суду, позивач звернулась до Дніпровського апеляційного суду з апеляційною скаргою, проте Дніпровський апеляційний суд своєю постановою від 08.09.2021 року апеляційну скаргу [PERSON] залишив без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12.04.2021 року - без змін. Таким чином, позивач до теперішнього часу не має можливості належним чином оформити право власності на належне їй нерухоме майно, яке вона добросовісно придбала та яким, починаючи з березня 2007 року, відкрито, безперервно володіє та користується. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на майно за набувальною давністю, визначені у статті 344 ЦК України. Отже, згідно із частиною першою статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року в справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зроблено такі висновки щодо застосування інституту набувальної давності. Умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке немає власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено (постанова Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18)). Зазначені висновки узгоджуються з роз`ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 січня 2022 року у справі №295/2168/19. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновків, що у спірного об`єкта нерухомого майна є власник, який від зазначеного майна не відмовлявся, позивач не довів всіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, які є необхідним для набуття права власності за набувальною давністю, тому позовна заява задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed