Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

06 грудня 2021 року позивач [PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] , про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, просить суд: змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання [PERSON] , [INFO] , що визначений рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.05.2018 року з твердої грошової суми, в розмірі 1000,00 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на розмір 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення сином повноліття та стягнути з відповідача на її користь витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Стислий виклад позиції позивача Свої вимоги обґрунтовує тим, що за рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.05.2018 року з [PERSON] було стягнуто на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] у сумі 1000 грн до досягнення сином повноліття. Втім, позивач вказує, що дитина дорослішає й потребує збільшення витрат, відвідує садок, збільшилися витрати на одяг та харчування, забезпечення розвитку та розваг. До того ж, після досягнення дитиною 6-річного віку, вже з вересня планується відвести його у перший клас. В свою чергу, дитина школяр потребує більшого забезпечення, ніж діти, що відвідують дошкільні заклади освіти, потребується постійні покупки канцелярських виробів, надання коштів на обіди, сніданки, проїзди тощо. Крім того, звертала увагу на припиненні своєї підприємницької діяльності за її заявою від 16.04.2021 року. Таким чином, вважає, відсутність у неї статусу фізичної особи-підприємця вказує на неможливість отримувати дохід як суб`єкта підприємницької діяльності. В такому разі, їй буде важко нести усі витрати на дитину, який має бути повністю забезпечений харчуванням, житлом, одягом та мати належний життєвий рівень. Втім, 1000 грн з боку батька та така ж сума на утримання дитини з боку матері, не забезпечує усіх потреб дитини. Вказує, що відповідач є заможною особою, здатною нести відповідні матеріальні витрати на утримання сина. З огляду на усе вищевикладене, вона вважає за доцільне змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача з твердої грошової суми на частку від його доходу, у зв`язку із чим і звернулась до суду з відповідним позовом. Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити, вказуючи на зміну її матеріального становища і збільшення потреб дитини. Відповідач в судове засідання не з`явився, представник відповідача в судовому засіданні з позовними вимогами не погодився, просить суд в їх задоволені відмовити. Фактичні обставини, встановлені судом Вислухавши позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно позивач та відповідач є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , наявною в матеріалах справи. За рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.05.2018 року у справі № 495/3121/18, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] , який проживає за адресою: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] ) аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.04.2018 \~ року та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] , який проживає за адресою: [ADDRESS] ) на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Позивач вказує, що стягуваних за рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області аліментів на утримання сина недостатньо, та вони не забезпечують дитині належного рівня його життєзабезпечення, тому потрібно змінити спосіб стягнення аліментів. Нормативне обґрунтування За ч.1\~ст.192 СК України,\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як передбачено п.23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до\~ст.\~192\~СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до п. п. 3 п.17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося її матеріальне становище, сімейний стан чи стан її здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Згідно правової позиції Верховного Суду України , висловленої у постанові від 05.02.2014 року № 143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~ст. 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Але Верховний Суд України також вказав на те, що при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки\~ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Так, відповідно до\~ст.\~182\~Сімейного\~кодексу\~України \~при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 5 ст.183 СК України, визначений розмір аліментів із розрахунку: на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину Згідно частини другої\~статті 51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3\~ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Оцінка аргументів сторін, висновки суду Отже, зважаючи на всі обставини справи, враховуючи те, що позивач дійсно отримує аліменти від відповідача у твердій грошовій сумі, проте не позбавлена можливості змінити їх спосіб стягнення та у визначеному законом розмірі заявляти вимогу про стягнення їх у частці від доходу відповідача, прийнявши до уваги вікову категорію дитини, зміну майнового стану позивача у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності, звернувши увагу і на той факт, що сума аліментів, які нараховуються на утримання [PERSON] належним чином не забезпечує одержання ним коштів, необхідних для його нормальної життєдіяльності, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позову [PERSON] в частині зміни способу стягнення аліментів на утримання дитини. Розподіл судових витрат Згідно ч.1\~ст.\~133\~ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За умовами ст. 141 ЦПК України, \~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з того, що згідно з ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за подання відповідного позову, тож у зв`язку з повним задоволенням позову, такі витрати має понести відповідач. Стосовно витратна правову допомогу, судом встановлено наступне. Згідно з частинами першою, третьою\~статті 133 ЦПК України,\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною другою\~статті 137 ЦПК України,\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно\~з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої\~статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої\~статті 137 ЦПК України,\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною п`ятою\~статті 137 ЦПК\~встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною шостою\~статті 137 ЦПК,\~обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови\~у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вказане кореспондується з позицією ВСУ, викладеною у постанові від 23.11.2020 року у справі № \~638/7748/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи\~з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі\~ статті 41 Конвенції\~про захист прав людини і основоположних свобод.\~Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі\~і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені\~в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року\~\~у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення\~з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі\~№ 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови\~у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». У Постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20) зазначено, що «на підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представник [PERSON] - адвокат Богомазом А. П. надав до суду копію договору про надання професійної правничої допомоги від 02 червня 2020 року № 3/20, копію ордера від 16 червня 2020 року та квитанцію від\~\~02 червня 2020 року на суму 3 000,00 грн. Водночас представник не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги,\~тому немає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу». У даній конкретній цивільній справі, що розглядається, позивачем у підтвердження обґрунтованості позову у частині стягнення витрат на правничу допомогу приєднаний лише Акт виконаних робіт та приймання передачі грошових коштів в якості адвокатського гонорару від 02.12.2021 року. Між тим, ані самого договору про надання професійної правничої допомоги,\~ані квитанції\~про сплату\~послуг адвоката\~матеріали справи\~не містять,\~що є\~підставою для\~відмови в\~задоволенні вимог\~про стягнення\~витрат на\~правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial