Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «КФ.ЮА», вказавши третіми особами які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича, приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегул Івана Івановича, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №134314 від 10.06.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., про стягнення з нього, [PERSON] на користь ТОВ «КФ.ЮА» заборгованості за кредитним договором №00020025862 від 06.02.2020 року. Загальна сума, що підлягає стягненню згідно виконавчого напису 43 967,68 гривень. Позов вмотивований тим, що 29.10.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Крегул І.І. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №67321622 з примусового виконання вказаного виконавчого напису. Позивач вважає, що оскаржуваний виконавчий напис було вчинено приватним нотаріусом з порушенням норм Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Заборгованість, яка зазначена у виконавчому написі, є спірною, оскільки кредитний договір №00020025862 від 06.02.2020 року він, позивач не підписував та не укладав. Про існування такої юридичної особи як ТОВ «КФ.ЮА» дізнався лише з листа приватного виконавця. Ухвалою суду від 12.11.2021 року відкрито провадження в справі та призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, надано 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відповідачем відзиву на позовну заяву. Позивач [PERSON] , приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул І.І. отримали відповідно копію ухвалу суду від 12.11.2021 року, копію позовної заяви з додатками, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень відповідно №№0800105507565, 0303916416493. У відзиві на позов представник відповідача ТОВ «КФ.ЮА» адвокат Пустовіт О. заперечує, щодо задоволення позову, зазначає, що при вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом були дотримані вимоги законодавства, перевірені документи, що підтверджують безспірність вимог. Звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні докази, щодо виконання зобов`язань за кредитним договором №00020025862. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Верховний суд в Постанові від 27.08.2020 року у справі №419/2304/18 зазначив, що суд згідно принципом jura novit curia («суд знає закон») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін, а, з`ясувавши при розгляді, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснюю правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми та обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Необхідність цього принципу підтверджена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 року у справі №487/10128/14-ц, (провадження №14-473цс18), в якій зазначено, що «згідно з приписом jura novit curia («суд знає закон») неправильна юридична кваліфікація учасниками спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм». З аналізу наведених норм процесуального права убачається, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводять до зміни предмету позову та/або обраного позивачем способу захисту. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 10.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинений виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №134314 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «КФ.ЮА» заборгованість за договором №00020025862 від 06.02.2020 року в розмірі 43 917,68 гривень, яка виникла за період з 06.04.2020 року по 03.06.2021 року, плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 50,00 гривень. Заборгованість за кредитом складається з простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 30 698,85 гривень, заборгованості за відсотками та комісією в розмірі 13 218,83 гривень. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованості (ст.87 Закону України «Про нотаріат»). Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлений інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Статтею 90 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що стягнення за виконавчим написом проводиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до вимог ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги не минуло більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (п.3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 (п.3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5). Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріального посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконавчого зобов`язання. Як передбачено п.2.11 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 22.02.2012 року №296/6, заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. В Постанові Верховного Суду від 11.07.2019 року у справі №461/4609/16-ц зазначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Але характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Зважаючи про дійсність і безспірність своїх вимог до позивача в сумі 43 967,48 гривень відповідач не надав суду жодних доказів на їх підтвердження, зокрема, кредитного договору №00020025862 від 06.02.2020, укладеного між [PERSON] та ТОВ «КФ.ЮА». За відсутності кредитного договору №00020025862 від 06.02.2020 суд позбавлений можливості перевірити належність його оформлення, зокрема в частині нотаріального посвідчення, перевірити дійсність та безспірність заборгованості, встановити момент виникнення права вимоги та правильність нарахування заборгованості. Згідно ухвали суду від 12.11.2021 року за клопотанням позивача [PERSON] у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. випробовувалася копія нотаріальної справи, заведена для вчинення нотаріальних дій, а саме - виконавчого напису №134314 від 10.06.2021 року. Поштовий конверт з копією ухвали суду від 12.11.2021 року про витребування доказів повернувся до суду з відміткою працівника пошти про відсутність адресата за адресою. У зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити підстави вчинення виконавчого напису. Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про недоведеність відповідачем дійсності та безспірності вимог до [PERSON] , що є підставою для скасування оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно із ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved