Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 27 березня 1997 року уклав шлюб із [PERSON] , який згідно рішення Герцаївського районного суду від 16 лютого 2015 року був розірваний. За час шлюбу у них народилися двоє дітей, один з яких є неповнолітній [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу став проживати з ним, за адресою: [ADDRESS] . З посиланням на те, що неповнолітній син [PERSON] тривалий час проживає з ним, за місцем проживання якого наявні належні умови для життя, позивач просив визначити місце проживання неповнолітнього сина, [PERSON] разом з ним. В судовому засіданні позивач підтримав позов з мотивів викладених у ньому, який просить задовольнити. Окрім того пояснив, що з моменту розірвання шлюбу, тобто з 2015 року він разом з сином [PERSON] проживають окремо від відповідачки. У нього з сином склалися дуже хороші відносини, є спільні інтереси і він сам забезпечує його всім необхідним, оскільки офіційно працевлаштований і має таку можливість. Відповідачка [PERSON] під час судового засідання обставини наведені у позовній заяві не оспорювала. Не заперечувала проти задоволення позову. Крім того, пояснила що [PERSON] вже дорослий і сам зробив вибір проживати з батьком. Представник третьої особи в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги позивача та визначити місце проживання сина [PERSON] з батьком [PERSON] виходячи з того, що згідно акту обстеження матеріально побутових умов проживання позивача, для дитини створені всі належні умови для проживання та навчання. Крім цього, позивач офіційно працевлаштований та характеризується позитивно. З урахуванням думки відповідачки яка не заперечувала проти визначення місця проживання дитини з батьком та бажання неповнолітнього сина [PERSON] залишатися проживати з батьком, орган опіки та піклування погоджується на місце проживання дитини з батьком. З урахуванням пояснень сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне зазначити про наступне. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] , тобто сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.03.1997 року. Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 16 лютого 2015 року, шлюб між ними розірвано (а.с.6). [INFO] у них народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане виконкомом Петрашівської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, 28 листопада 2006 року (а.с. 04). Сторонами визнається, що з 2015 року після розірвання шлюбу вони проживають окремо один від одного, між ними припинено ведення спільного господарства та неповнолітній син [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] . Статтею 51\~Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. ст. 8, 11, 15\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано Згідно з ч. 1 ст.\~3\~Конвенції «Про\~права дитини» від 20.11.1989 року, (далі Конвенції) ратифікованої постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, в усiх дiях щодо дiтей, незалежно вiд того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адмiнiстративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню iнтересiв дитини. Стаття 9 Конвенції зобов`язує держави-учасниці забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 17 жовтня 2018 року (справа № 402/428/16-ц) та від 29 травня 2019 року (справа № 357/17852/15-ц) також зазначила, що при розгляді таких категорій спорів слід звернути увагу на забезпечення якнайкращих iнтересiв дитини, а не батьків. Частиною 1 статті 141 Сімейного кодексу України, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.\~150\~СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст.\~157\~СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до довідки № 499 від 01 липня 2022 року, [PERSON] зареєстрований та проживає разом з сином [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с.08) Згідно акту № 498 від 01 липня 2022 року, затвердженого головою Герцаївської міської ради, [PERSON] [INFO] , проживає з батьком [PERSON] . Дитина завжди доглянута, не пропускає уроки та займається добре у школі. Батько [PERSON] ходив на всі батьківські збори та різні виховні заходи в школі. Мати [PERSON] не проживає з сім`єю з 2017 року а також не бере участь у вихованні сина ( а.с.09). Як вбачається з посвідчення серії [NUMBER] , позивач працює на посаді старшого державного виконавця Герцаївського відділу ДВС у Чернівецькій області, розмір заробітної плати якого складає 12 355, 35 грн. на місяць (а.с. 11-12). Відповідно до характеристики № 500 від 01 липня 2022 року, [PERSON] характеризується позитивно та користується авторитетом та повагою серед односельців (а.с.10). Таким чином, наявні докази у справі дозволяють встановити, що батько неповнолітнього сина має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, ним створено всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Відповідачка [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , тобто окремо від позивача та неповнолітнього сина (а.с.15). Доказів про житлово-побутові умови [PERSON] та працевлаштованості суду не надано. За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно висновку органу опіки та піклування Герцаївської міської ради № 77 від 07 липня 2022 року, доцільним є визначення місця проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] із батьком [PERSON] (а.с.25). З огляду на вищевикладене, врахувавши висновок органу опіки та піклування, думку відповідачки та бажання неповнолітнього сина, наявність у позивача власного житла, де створенні належні умови для проживання та розвитку дитини, його працевлаштованість, позитивне ставлення до дитини та турботу як батька, суд доходить висновку, що проживання [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] найкраще забезпечать інтереси дитини. Відтак, вимога позивача про визначення місця проживання дитини з ним підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача судові витрати. На підставі ст.ст. 141, 150, 157, 160,161 СК України,

Outcome: approved