Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачка [PERSON] двічі скористалася правом на отримання безоплатно у власність земельних ділянок, одну з яких подарувала своїй доньці. Зважаючи на це позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 09.07.2019 № 17-1593/16-19-СГ «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність»; скасувати рішення державного реєстратора від 18.11.2021 № 61688112 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,40 га, кадастровий номер 5624680700:04:013:0003, що розташована на території Білокриницької сільської ради Рівненського району Рівненської області; витребувати у [PERSON] у комунальну власність територіальної громади Білокриницької сільської ради Рівненського району Рівненської області земельну ділянку площею 0,40 га, кадастровий номер 5624680700:04:013:0003, що розташована на території Білокриницької сільської ради Рівненського району, стягнути з відповідачів на користь Рівненської обласної прокуратури 6810 гривень судових витрат (сплата судового збору). Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області подало суду відзив. Зазначають, що прокурором обрано невірний спосіб захисту прав. [PERSON] 24.06.2019 року звернулася до органу, уповноваженого розпоряджатися землями сільськогосподарського призначення (Головного управління) із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Білокриницької сільської ради Рівненського району та передачу її у власність. Поданий на затвердження проект землеустрою було розроблено на підставі розпорядження голови Рівненської районної державної адміністрації від 11.07.2012 р. №531 «Про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Білокриницької, Городищенської, Шубківської сільських рад». Порядок безоплатної передачі земельних ділянок визначено ст. 118 ЗК України (в редакції, що діяла на момент прийняття рішення). Як зазначено у ч. 9 ст. 118 ЗК України іншого рішення, окрім затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність [PERSON] , Головне управління не могло прийняти, оскільки законом не передбачено такої можливості. Водночас Головне управління вважає, що прокурором в позовній заяві (стор.4 та стор.13 позовної заяви) вірно зазначено, що [PERSON] набула спірну земельну ділянку всупереч вимог ст. ст. 116, 118, 121 ЗК України, приховавши факт використання нею права на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та, як наслідок, отримала у власність земельну ділянку внаслідок вчинення неправомірних дій, отримавши незаконні переваги порівняно з іншими громадянами, чим порушила суспільний інтерес та законність у цій сфері, оскільки кожен громадянин має право лише одноразово використати своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки. Відтак, Головне управління вважає, що у даному випадку реальним способом захисту порушених прав держави є визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області та витребування майна з чужого незаконного володіння [PERSON] , яка на даний час є власником спірної земельної ділянки, у комунальну власність територіальної громади Білокриницької сільської ради Рівненського району Рівненської області. Прокурором було подано відповідь на відзив. Зазначають, що Рівненською окружною прокуратурою за результатами вивчення стану законності при розпорядженні земельними ділянками державної власності на території Білокриницької сільської ради Рівненського району Рівненської області виявлено порушення вимог Земельного кодексу України при наданні Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області у приватну власність громадянам України земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства. Так, наказом Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 09.07.2019 року №17-1593/16-19-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,4000 га [PERSON] для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Білокриницької сільської ради Рівненського району та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,4000 га, кадастровий номер 5624680700:04:013:0003, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Білокриницької сільської ради Рівненського району. На підставі вказаного наказу державним реєстратором Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Салійчук І.М. 25.07.2019 зареєстровано право власності за [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 5624680700:04:013:0003 площею 0,40 га в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1880537956246). Вищевказаний наказ Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області №17-1593/16-19-СГ від 09.07.2019 підлягає визнанню незаконним, а земельна ділянка витребуванню на користь держави. В судовому засіданні представник Рівненської окружної прокуратури позов підтримала з підстав, що зазначені вище. Додала, що [PERSON] набула спірну земельну ділянку всупереч вимог ст. ст. 116, 118, 121 ЗК України, приховавши факт використання нею права на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. У подальшому вона подарувала цю ділянку своїй доньці. Тому не можна вважати, що [PERSON] набула у власність земельну ділянку у законний спосіб. За наведеного просить задоволити позов. Представник відповідачки - адвокат Меркулов С. вважає, що немає підстав для задоволення заявленого позову. Представник Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області просить врахувати позицію, що викладена у їх відзиві. Представник Білокриницької сільської ради Рівненського району Рівненської області та відповідачі в судове засідання не з`явилися. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін чи учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд вважає, що справу можливо розглянути на підставі наявних доказів, участь зазначених сторін у справі не є обов`язковою. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Шубківської сільської ради від 24.01.2019 №694 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства в с.Шубків» було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), кадастровий номер 5624689800:02:011:0536, площею 0,20 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства в с. Шубків на території Шубківської сільської ради Рівненського району та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства. На підставі рішення від 01.07.2019 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про реєстрацію права приватної власності на вказану земельну ділянку за [PERSON] . Однак, [PERSON] повторно звернулася до ГУ Держгеокадастру у Рівненській області із заявою про затвердження проекту землеустрою та відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Наказом ГУ Держгеокадастру у Рівненській області від 09.07.2019 №17-1593/16-19-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,40 га [PERSON] для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Білокриницької сільської ради Рівненського району Рівненської області та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,40 га, кадастровий номер 5624680700:04:013:0003, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Білокриницької сільської ради Рівненського району Рівненської області. Тобто [PERSON] вдруге надано безоплатно у приватну власність земельну ділянку з тим самим цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. На підставі згаданого наказу державним реєстратором Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Салійчук І.М. 25.07.2019 року зареєстровано право власності за [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 5624680700:04:013:0003 площею 0,40 га в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1880537956246). В подальшому, на підставі договору дарування земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 18.11.2021 року [PERSON] подарувала вказану земельну ділянку [PERSON] . Цього ж дня, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Олинець О.В. зареєстровано право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 5624680700:04:013:0003 (номер запису про право власності 45132140). Вказане підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (додається до позовної заяви). Вищезазначений наказ ГУ Держгеокадастру у Рівненській області від 09.07.2019 року №17-1593/16-19-СГ підлягає визнанню незаконним та скасуванню, а земельна ділянка, яка передана [PERSON] і у послідуючому подарована [PERSON] , підлягає поверненню у комунальну власність територіальної громади, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадянам у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання (ч. 4 ст. 116 ЗК України). Відповідно до ч. 1 ст.121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектара. З урахуванням вимог ст. 7, 12 Закону № 973-IV, ст. 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України, право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз. Додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримати на конкурентних засадах через участь у торгах (постанова Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №607/5731/16-ц, постанова Верховного Суду від 13.11.2019 у справі №159/1264/16-ц). Водночас, згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, [PERSON] на підставі рішення Шубківської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 24.01.2019 року №694 вже отримала у приватну власність земельну ділянку площею 0,20 га (кадастровий номер 5624689800:02:011:0536), цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Шубківської сільської ради Рівненського району Рівненської області. Зазначене підтверджує, що відповідачка [PERSON] на час отримання спірної земельної ділянки (наказ ГУ Держгеокадастру у Рівненській області від 09.07.2019 №17-1593/16-19-СГ) вже використала своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання (рішення Шубківської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 24.01.2019 року № 694). Таким чином, всупереч вимог ст. 116, 118, 121 ЗК України [PERSON] приховала той факт, що нею раніше на підставі рішення Шубківської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 24.01.2019 року № 694 фактично використано право на безоплатну приватизацію земельної ділянки з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, ст. 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Відповідно до закріпленого в ст. 387 ЦК України загального правила, власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Так, витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом ст. 388 ЦК України, випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Норма ст. 388 ЦК України може застосовуватись як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Окрім наведеного, оскільки добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого ст. ст. 215, 216 ЦК України. У разі встановлення наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов`язальний спосіб захисту (зокрема й такий спосіб захисту як визнання недійсним договору купівлі - продажу). У таких відносинах захист прав особи, яка є власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, за наявності підстави, визначеної ст. 388 ЦК України, яка дає право витребувати майно у набувача майна за відплатним договором. До такого висновку дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 04.12.2012 у справі № 3-55гс12. Разом з тим рішення суду про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (ст. ст. 19, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»). У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України. Якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. Відповідна правова позиція викладена і у постановах Верховного Суду України від 17.10.2011 у справі № 3-103гс11, від 17.12.2014 у справі № 6-140цс14, від 02.03.2016 у справі № 6-3090цс15, від 30.11.2016 у справі № 6-2069цс16, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.07.2017 у справі № 278/3862/14-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 911/2034/16. За наведених обставин суд вважає доведеною обставину незаконного вибуття спірної земельної ділянки з державної власності, оскільки відповідачка [PERSON] набула право власності на землю без відповідної правової підстави. Враховуючи викладене, зазначений наказ ГУ Держгеокадастру у Рівненський області № 17-1593/16-19-СГ від 09.07.2019 підлягає визнанню незаконним та скасуванню, а земельна ділянка площею 0,40 га, кадастровий номер 5624680700:04:013:0003, підлягає витребуванню у [PERSON] на користь держави в особі територіальної громади Білокриницької сільської ради Рівненського району Рівненської області. Щодо заявлених вимог про скасування рішення державного реєстратора. Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020, ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1-3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній з 16.01.2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» п. 2 ч. 1 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Згідно з постановою Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі за № 6-92цс13, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п. 54 рішення). Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. У зв`язку із тим, що [PERSON] набула спірну земельну ділянку у власність внаслідок вчинення неправомірних дій і у послідуючому подарувала її своїй доньці, з визнанням судом незаконним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Рівненській області «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність» від 09.07.2019 №17-1593/16-19-СГ на підставі ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підлягає скасуванню рішення державного реєстратора № 61688112 від 18.11.2021 року про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,40 га, кадастровий номер 5624680700:04:013:0003, за [PERSON] і витребування цього майна у [PERSON] . Статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Статтями 6, 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно із ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності на господарювання, тощо. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абз. 3 ч. 5 ст. 56 ЦПК України). Відповідно до ст. 80 ЗК України, ст. 2, 170, 326, 374 ЦК України право власності на землі державної власності належать державі Україна, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади. Згідно ст. 15-1 ЗК України, до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить, зокрема, організація та здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у порядку, встановленому законом. До повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належать здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю (ст. 6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель»). Відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15 (далі - Положення), Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів. Відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру в області (далі - Положення), затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року № 333, ГУ Держгеокадастру у Рівненській області є територіальним органом Держгеокадастру та реалізує його повноваження на території Рівненської області, зокрема здійснює розпорядження земельними державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, а також одночасно наділене повноваженнями здійснення державного нагляду (контролю) у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності. Наведене свідчить, що органи Держгеокадастру можуть виконувати: 1) функції розпорядника земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності від імені власника, яким є держава Україна, з усіма повноваженнями власника на захист права власності; 2) функції органу державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності. Згідно зі ст. 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійсненні їхніх повноважень у спосіб, що перебачений Конституцією та законами України. Отже, міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи відповідно до ст. 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» наділені повноваженням звернення до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» та п. 6 Положення посадові особи Держгеокадастру та його територіальних органів, які є державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, в межах своїх повноважень мають право звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився. З наведених норм права вбачається, що органи Держгеокадастру можуть звертатись до суду, якщо це необхідно для здійсненні їхніх повноважень з нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі з позовами щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився (постанова Великої Палати Верховного Суду України від 01.06.2021 у справі №925/929/19). У той же час, спірна земельна ділянка вибула з володіння держави внаслідок порушення закону не лише набувачем, а й органу, на який законом покладено повноваження щодо здійснення нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства. У той же час, саме ГУ Держгеокадастру у Рівненській області здійснюючи розгляд заяви [PERSON] про передачу спірної земельної ділянки у власність, у порушення вимог ч. 8 ст. 118, ч. 6 ст. 186-1 ЗК України, ст. 2, 6 Закону України «Про землеустрій», видав наказ від 09.07.2019 № 17-1593/16-19-СГ. Таким чином, у спірних правовідносинах вимоги ст. ст. 116, 118, 121 ЗК України при передачі спірної земельної ділянки у власність [PERSON] , а відтак і інтереси держави, порушені саме ГУ Держгеокадастру у Рівненській області, яке реалізовувало повноваження Держгеокадастру. Захист інтересу держави в суді, який полягає у скасуванні оспорюваного наказу, не узгоджується із інтересами зазначених органів за основною вимогою про визнання незаконним та скасування спірного наказу, а тому не може бути позивачем, оскільки чинним законодавством не допускається збіг в одній особі позивача і відповідача (правова позиція Верховного Суду України, ухвала від 02.03.2011 у справі №6-58303св10). 27.05.2021 набув чинності Закон України від 28.04.2021 № 1423-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», яким ряд змін внесено до ЗК України. Зокрема, розділ Х «Перехідні положення» доповнено п. 24 наступного змісту: з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук); б) оборони; в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення; г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності; д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності; е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті. Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом. Підпунктом 1 п. «б» ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо впорядкування окремих питань організації та діяльності органів місцевого самоврядування і районних державних адміністрацій» та рішення Білокриницької сільської ради Рівненського району Рівненської області від 09.12.2020 № 14 «Про реорганізацію Городищенської та Шубківської сільських рад» Білокриницька сільська рада Рівненського району Рівненської області є правонаступником прав та обов`язків Шубківської сільської ради Рівненського району Рівненської області. Згідно інформації Білокриницької сільської ради Рівненського району Рівненської області, лист від 01.10.2021 №137/02-12/21, про факт передачі [PERSON] на території Білокриницької сільської ради (колишньої Шубківської сільської ради) Рівненського району Рівненської області земельної ділянки з порушенням вимог ст. 116 ЗК України не було відомо, у зв`язку з чим будь-які заходи з цього приводу та позовна робота сільською радою не проводилася. Крім того, Білокриницькою сільською радою Рівненського району Рівненської області у листі від 23.10.2021 № 1478/02-12/21 зазначено, що враховуючи відсутність передбачених в коштористі сільської ради на 2021 рік коштів на оплату судового збору немає можливості оскарження в судовому порядку наказу ГУ Держгеокадастру у Рівненській області від 09.07.2019 № 17-1593/16-19-СГ «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність» та проведення відповідної позовної роботи з цих питань. За змістом усталеної практики Верховного Суду прокурор не може замінювати лише належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Належним суб`єктом владних повноважень для захисту інтересів держави є не будь-який орган, що уповноважений державою здійснювати певні функції контролю у певній сфері, а лише той, який має відповідні повноваження для захисту таких інтересів. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень на здійснення такого захисту, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень (постанова Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, постанова Верховного Суду від 10.05.2018 у справі № 918/323/17, ухвали Верховного Суду від 07.05.2018 у справі № 910/18283/17, від 16.05.2018 у справі № 826/13768/16). Зважаючи на те, що Білокриницькою сільською радою Рівненського району Рівненської області заходи щодо усунення факту порушення при передачі земельної ділянки [PERSON] не вживалися, що підтверджується вищевказаними листами, то із позовом до суду звернувся прокурор в інтересах держави в особі територіальної громади Білокриницької сільської ради Рівненського району Рівненської області. Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання додержання законності передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення, яке проведене з грубим порушенням вимог чинного законодавства. Окрім того, суспільний інтерес, який полягає у поверненні у розпорядження законному власнику (на даний час Білокриницькій сільській раді Рівненського району Рівненської області) земельної ділянки, що є умовою реалізації функцій держави з забезпечення громадян правом власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, забезпечення рівності можливостей всіх громадян використати своє право на землю, явно переважає приватний інтерес у неправомірному отриманні [PERSON] спірної земельної ділянки, яка порушуючи закон набула право власності на неї. За наведеного у прокурора були підстави для звернення до суду. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. При зверненні до суду прокурором було сплачено судовий збір у сумі 6810 грн., про що наявні письмові докази. Зважаючи на те, що спір виник внаслідок неправильних дій [PERSON] , то суд вважає за можливе покласти судові витрати саме на відповідачку [PERSON] .

Outcome: approved