Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом. Позов мотивує тим, що 14 січня 2005 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб на території Російської Федерації, де проживали до листопада 2005 року, з грудня 2005 року вони почали проживати на території України, а з 2012 року вони почали проживати в [ADDRESS] . Позивач зазначає, що спільне життя між нею та відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя та ведення домашнього побуту, в результаті чого в них виникали непорозуміння. З жовтня 2020 року вони з відповідачем не проживають як сім`я, спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Позивач зазначає, що шлюб з відповідачем носить формальний характер, подальше сумісне життя та збереження сім`ї є неможливим, тому змушена звернутися до суду з даним позовом. Згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Між тим, ч. 9 ст. 28 ЦПК України визначено, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] працює в м. Фастів на посаді водія навантажувача в підприємстві Фастівської філії «КРАЙЗЕЛЬ-ФАСТІВ» ТОВ «КРАЙЗЕЛЬ-БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ», що розташоване по вул. Кожанське шосе, 2, м. Фастів, Київська область, а тому, суд вважає, що вказану справу можливо розглянути у Фастівському міськрайонному суді Київської області. Відповідно до ч. 2 ст. 19 та п. 4 ч. 2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами позовного провадження, яке включає в себе загальне та спрощене провадження. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином. Між тим, через канцелярію суду подала заяву, в якій просила суд розглянути справу у її відсутність. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Окрім того, просила суд залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Згідно ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач по справі, яка є громадянкою України та відповідач по справі, який є громадянином Російської Федерації, зареєстрували шлюб 14 січня 2005 року, у відділ ЗАЦС адміністрації Нижньокамського району м. Нижньокамська РТ, актовий запис № 35, що підтверджено Свідоцтвом про укладення шлюбу Серія [NUMBER] виданим повторно 24 березня 2006 року, перекладеним з російської та татарської мов на українську мову перекладачем [PERSON] , [INFO] . Від даного шлюбу сторони спільних неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ст.\~58\~Закону України\~№ 2709-IV\~від 23\~червня 2005\~року "Про\~міжнародне приватне\~право" шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог\~Сімейного кодексу України\~щодо підстав недійсності шлюбу. Відповідач є громадянином Російської Федерації, тому виниклі між сторонами правовідносини з іноземним елементом, регулюються статтею 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», відповідно до якої правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Відповідно до ст. 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах (ратифікованої Верховною Радою України, набула чинності для України 14 квітня 1995 року і застосовується у відносинах України з Російською Федерацією, далі - Конвенція) документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів. Згідно ч. 2 ст. 28 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних сімейних і кримінальних справах (укр/рос) від 22 січня 1993 року, якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 29 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних сімейних і кримінальних справах (укр/рос) від 22 січня 1993 року, по справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 2 статті 28, компетентні установи Договірної Сторони, на території якої проживає подружжя. Якщо один з подружжя проживає на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, по справах про розірвання шлюбу компетентні установи обох Договірних Сторін на територіях яких проживає подружжя. Статтею 51 Конституції України\~передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. (ст. ст. 21, 24 СК України). Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з нормою ч. 3 ст.\~105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. При цьому, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України). Так, судом встановлено, що сторони по справі з жовтня 2020 року не проживають як сім`я, спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, їх шлюб носить формальний характер, подальше сумісне життя та збереження сім`ї на думку позивача є неможливим. Тому, беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сім`я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, а тому позовну заяву необхідно задовольнити і шлюб потрібно розірвати. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, позивач виявила бажання залишити собі шлюбне прізвище « [PERSON] ». Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 908 грн. 00 коп. сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved