Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

В провадженні судді перебуває вказана позовна заява. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22.09.2016 року приблизно о 20 годині 20 хвилин в Дзержинському районі м. Кривого Рогу водій [PERSON] , керуючі технічно справним автомобілем «MERCEDES-BENZ 110CDI», реєстраційний номер [NUMBER] , слідувала по проїзній частині дороги вул. Вадима Гурова з боку вул. Стрельникова в напрямку пр. Металургів. Під`їхавши до нерегульованого перехрестя вул. Вадима Гурова з пр. Металургів, [PERSON] зупинила керований нею автомобіль перед проїзною частиною вказаного проспекту. При цьому, перед нерегульованим перехрестям пр. Металургів та вул. Вадима Гурова по ходу руху водія [PERSON] був встановлений знак 2.1 «Дати дорогу» розділу 33 Правил дорожнього руху України, який вимагав від водія дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі. В цей час, по проїзній частині пр. Металургів з боку вул. Нікопольське шосе до вказаного перехрестя наближався мотоцикл «SOUL ZCC 124F» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який на задньому сидінні перевозив пасажира [PERSON] . Перед нерегульованим перехрестям пр. Металургів та вул. Вадима Гурова по ходу руху [PERSON] був встановлений знак 2.3 «Головна дорога» розділу 33 Правил дорожнього руху України, який надавав останньому право першочергового проїзду нерегульованого перехрестя. Маючи намір проїхати вищевказане нерегульоване перехрестя водій [PERSON] проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не впевнилася в тому, що її дії не створять небезпеку для руху водіям транспортних засобів, які рухалися по головній дорозі, яким вона повинна була надати дорогу, відновила рух автомобіля «MERCEDES-BENZ 110CDI», реєстраційний номер [NUMBER] та почала виконувати проїзд перехрестя перетинаючи смугу руху мотоцикла, чим порушила правила безпеки дорожнього руху в частині виконання вимог п.п. 1.5., 1.10., 2.3. б),д), 10.1., 16.11. та дорожнього знаку 2.1 розділу 33 Правил дорожнього руху України, згідно яких: - «1.5. Дії … учасників дорожнього руху ... не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; - «2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: ... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, ... д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;» - «10.1. Перед початком руху, … водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; - «16.11. На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху»; - дорожній знак 2.1 "Дати дорогу". Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі…; - «1.10 Терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення: … дати дорогу - вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість». В даній дорожній обстановці в результаті порушення вказаних правил безпеки дорожнього руху, водій [PERSON] виконуючи проїзд перехрестя, своїми односторонніми діями створила небезпечну дорожню обстановку та на нерегульованому перехресті проїзних частин головної дороги пр. Металургів та другорядної дороги вул. Вадима Гурова в Дзержинському районі м. Кривого Рогу допустила зіткнення керованого нею автомобілю «MERCEDES-BENZ 110CDI», реєстраційний номер [NUMBER] з мотоциклом «SOUL ZCC 124F» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] та [PERSON] були травмовані. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 293 від 02.03.2017 року [PERSON] були спричинені наступні тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма, уламковий перелом лобної кістки, перелом кісток склепіння і основи черепу; забій головного мозку, субдуральна гематома ліворуч, субарахноїдальний крововилив, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя; перелом правої ключиці, який за своїм характером відноситься до середньої тяжкості тілесного ушкодження. В наступному, внаслідок травм отриманих в ході зазначеної дорожньо-транспортної пригоди настала смерть [PERSON] . Згідно висновку автотехнічної №8/10.1-48 від 21.03.2017 в діях водія [PERSON] по керуванню автомобілем «MERCEDES-BENZ 110CDI», реєстраційний номер [NUMBER] вбачається невідповідність вимогам 10.1., 16.11. та дорожнього знаку 2.1 розділу 33 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку із настанням даної ДТП. Таким чином, між порушенням [PERSON] вищевказаних правил безпеки дорожнього руху, та настанням наслідків - заподіяння [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень, а [PERSON] спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження, є прямий причинний зв`язок. З урахуванням вказаного, [PERSON] вчинила дії, які містять ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Батьком загиблого, [PERSON] , є [PERSON] якого в рамках кримінального провадження № 12016040230000694 визнано потерпілим, та відповідно, на його думку, завдано матеріальну та моральну шкоду, яка полягає в наступному. Так, починаючи з 22.09.2016 року та практично по день смерті син позивача, [PERSON] , в наслідок отримання тяжких травм перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №2»ДОР в реанімаційному відділенні. За час лікування позивачем витрачено 165 113.93 грн. на придбання ліків та медикаментів необхідних для лікування та підтримання життєдіяльності свого сина [PERSON] . Необхідність придбання зазначених, медичних препаратів перебуває в прямому причинно-насдідковому зв`язку з протиправною поведінкою [PERSON] , а саме вчиненням останньою, кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, внаслідок чого [PERSON] отримав тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості. Більше того, 05.05,2017 року в наслідок травм, отриманих в ході ДТП, що сталась з вини відповідача [PERSON] , настала смерть [PERSON] , який являється сином позивача. В наслідок вказаної трагічної події, що є в причинному зв`язку з діями відповідачки, позивач поніс матеріальні витрати на поховання свого сина [PERSON] та спорудження надгробного пам`ятника. Моральна шкода завдана позивачу в наслідок протиправних дій відповідача полягає в наступному. В наслідок вказаної ДТП, яка сталась з вини відповідача, син позивача перебував в реанімаційному відділені лікарні близько півроку. У вказаний період часу син позивача [PERSON] перебував без свідомості, що завдавало особливого душевного болю та емоційного напруження позивачу. Щодня лікарі медичного закладу повідомляли позивачу, що його син [PERSON] перебуває у вкрай важкому стані та може не дожити до ранку, що в свою чергу, обумовлювало перебування позивача в постійному стресі та страху за життя свого сина [PERSON] . Більше того, за вказаний період часу позивач щоденно здійснював придбання дорогих ліків для свого сина. Даний процес займав досить тривалий час, т.я. значну частину ліків досить важко було знайти для придбання. Крім того, позивач в боротьбі за життя свого сина був вимушений витратити всі свої матеріальні заощадження, продати нерухомість та постійно звертатись за матеріальною допомогою до родичів та знайомих. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання позивачем свого життєвого часу, обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей для їх подолання. Перебування позивача у стані постійного психологічного напруження, переживань та тривоги за життя власного сина унеможливлювало повноцінно займатись професійною діяльністю позивача. Навіть після виписки [PERSON] з лікарні останній постійно потребував стороннього догляду не приходячи у свідомість до дня своєї смерті. Цивільна-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО». Відповідно з умовами договору страхування укладеного між [PERSON] та ПрАТ «ВУСО», страховик зобов`язаний відшкодувати шкоду завдану протиправними діями застрахованої особи в сумі 100 000 грн. на лікування. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд: - стягнути з Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» на користь [PERSON] , 100 000 (сто тисяч) грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої вчиненням [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України; - стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] 72999,93 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України; - стягнути з Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» на користь [PERSON] , 38 400 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України; - стягнути зі [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] 461 600 (чотириста шістдесят одну тис. шістсот) грн. в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоду, завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Сторони в судове засідання не викликались. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» Шилін В.А.надав відзив, згідно якого вказав, що розглянувши вимоги позовної заяви повністю заперечує проти їх задоволення оскільки відсутні підстави стягнення зі страховика на користь позивача - [PERSON] , страхового відшкодування витрат на лікування потерпілого [PERSON] , відповідно до приписів п. 36.4 статті 36 Закону № 1961-IV , підпункту третього п. 1 ст. 1219 ЦК України; відсутні підстави для стягнення зі страховика на користь позивача - [PERSON] , страхового відшкодування у зв`язку з пошкодженням: транспортного засобу відповідно до приписів п. 22.1 ст. 22, ст. 29 Закону № 1961-IV; шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого відповідно до приписів ст. ст. 24, 26-1, 27 Закону № 1961-IV, підпункту першого п. 1 ст. 1219 ЦК України; відсутні обов`язковий обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються, який передбачений п. 3 ч. 3 ст.175 ЦПК; відсутні будь-які письмові докази, які відповідають вимогам ст. 77 - 79 ЦПК та обґрунтування майнових відповідно до статті 35 Закону № 1961-IV. Відповідачка [PERSON] відзив не надала, ухвалу суду про відкриття провадження отримала, зі строками надання відзиву на адресу суду була ознайомлена. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Щодо позовних вимог про стягнення зі [PERSON] моральної (немайнової) шкоди, а також матеріальної в розмірі 72999,93 грн., завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, суд виходить з наступного: Вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від "13" травня 2021 року вирішено, зокрема, визнати [PERSON] винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити їй покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року вищевказаний вирок у зазначеній частині залишено без змін. Згідно ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року (далі - Постанова № 4 від 01.03.2013 року) роз`яснено, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення в розмірі 72999,93 грн. підлягають задоволенню, оскільки сума витрат підтверджена належними та допустимими доказами, зокрема відповідними чеками та розрахунком заборгованості. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди з відповідачки [PERSON] , суд доходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач зазнав душевних страждань, пов`язаних зі смертю його сина, що виразилось у постійних стражданнях та переживаннях за життя та здоров`я сина, а в подальшому пов`язаних з його смертю, утратою найближчої людини . Всі ці переживання потягнули за собою порушення здоров`я у позивача, в результаті чого він втратила душевний спокій. У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Верховний суд України в п. 9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за №4(з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер вчиненого відповідачем кримінального правопорушення, глибину душевних страждань позивача, з урахуванням усіх обставин, які мають істотне значення та виходячи з міркувань розумності та справедливості, з урахування вчиненого відповідачем кримінального правопорушення, суд вважає за необхідне визначити розмір відшкодування завданої моральної шкоди з відповідачки [PERSON] на користь позивача у розмірі 300 000 гривень. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» на користь [PERSON] майнової та моральної шкоди, завданої вчиненням [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, суд виходить з наступного: Спірні правовідносини про відшкодуванні шкоди у деліктних правовідносинах, при настанні страхового випадку під час ДТП, регулюються Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (надалі Закон № 1961-IV) та главою 82 підрозділу 2 розділу III ЦК України. Відповідно до п. 2.1. ст. 2 Закону № 1961-IV відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", Закон № 1961-IV є спеціальним у спірних правовідносинах. 22.09.2016 року в Дзержинському районі м. Кривого Рогу під керуванням водійкою [PERSON] автомобілем «MFRCEDES-BENZ 110 CDI», реєстраційний номер [NUMBER] відбулося зіткнення з мотоциклом «SOUL ZCC 1241F», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 05 травня 2017 року внаслідок травм, отриманих в ході ДТП, що сталась з вини відповідача [PERSON] , настала смерть [PERSON] , який являється сином позивача. Між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ-6718003 від 28.11.2015 (далі - Поліс), за яким Страховик взяв на себе зобов`язання, у випадку настання страхового випадку, відшкодувати завдану Страхувальником шкоду третім особам при експлуатації забезпеченого транспортного засобу «MFRCEDES-BENZ 110 CDI», реєстраційний номер [NUMBER] зі страховою сумою за шкоду, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого 100000 грн. та за шкоду майну заподіяної третій особі 50000,00 грн. Вирішуючи питання щодо можливості задоволення вказаної частини позовних вимог, слід виходити з того чи є позивач особою, яка має право на отримання страхового відшкодування витрат на лікування потерпілого відповідно до приписів п. 36.4 статті 36 Закону № 1961-IV , підпункту третього п. 1 ст. 1219 ЦК України, з урахуванням правових висновків Верхового Суду Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків ( п.36.4 ст.36) Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (підпункту третього п. 1 ст. 1219 ЦК України). Так, у Постанові КЦС у складі Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 712/1503/17-ц (провадження № 61-15710св18) зроблено висновок: «Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого, відшкодовуються страховиком тільки потерпілому відповідно до положень пункту 1.3 статті 1 розділу 1 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким є особа, життю та здоров`ю якої заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Установивши, що потерпіла перебувала в лікарні без свідомості та потребувала стороннього догляду, сама не могла й не несла витрат на своє лікування, а медикаменти для її лікування купувала позивач, то після її смерті право вимоги на відшкодування витрат, які понесла позивач, у неї настає відповідно до статей 23, 1166 Цивільного кодексу України до особи - заподіювача шкоди». Також, відповідно до п. 22.1. ст.22 Закону №1961 у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (ст.29 Закону ). При цьому, суд також приймає до уваги той факт, що вимоги процесуального закону передбачають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Диспозитивність цивільного судочинства визначає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК). Матеріали позовної заяви не містять документи, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину) відповідно до вимог ст. 35 Закону 1961. Крім того, в матеріалах позову, а також в матеріалах кримінального провадження відсутні докази того, що позивач звертався до страхової компанії із повідомленням про настання страхового випадку. Так само в письмових матеріалах справи відсутні докази того, що позивач в досудовому порядку звертався до страхової компанії із заявою з приводу відшкодування шкоди, у зв`язку з чим йому було відмовлено у такій виплаті, тим самим порушено права, свободи та інтереси. За вищевказаних обставин, суд доходить до висновку про необхідність відмовити у відшкодуванні матеріальних збитків позивачу зі сторони страховика. Крім того, страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Проте позивачем такі вимоги не сформульовані та жодним чином в тексті позову не обґрунтовані, а тому відповідно не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial