Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

20.06.2022\~року [PERSON] звернулася до\~суду з\~наданим позовом, мотивуючи тим, що вони з відповідачем мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.09.2018 року у справі № 484/3807/18 з відповідача на її користь на утримання дитини стягнуто аліменти у твердій\~грошовій сумі в розмірі 50%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку, починаючи з 21.08.2018 року і до повноліття дитини. Вважає, що зміна\~способу стягнення аліментів надасть можливість отримувати не мінімальний\~розмір аліментів, гарантований діючим\~законодавством, а врахувати всі доходи платника аліментів і збільшити розмір аліментів на дитину. Відповідач є здоровою, працездатною особою, не має інших утриманців; офіційно не працевлаштований, але має у власності автомийку та шиномонтаж в м. Первомайську, з яких отримує регулярний дохід, тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини в частці від свого доходу. Відповідач за даними виконавчого провадження у квітні 2020 року отримував дохід від ТОВ «БК Сервіс» та за даними регіонального сервісного центру МВС України у Миколаївській області отримав дохід від продажу транспортного засобу. У жовтні 2020 року він придбав транспортний засіб, який перебував у його власності з жовтня 2020 по березень 2021 року, проте не дав коштів для забезпечення хоча б мінімальних потреб спільного сина, зокрема, на придбання харчування, одягу, засобів гігієни тощо. На даний час вона не працює у зв`язку з війною, займається волонтерською діяльністю без отримання прибутку. За таких обставин, враховуючи відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, просить змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми в розмірі 50% прожиткового мінімуму, на 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 21.06.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження у наданій справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 06.07.2022 року розгляд справи було відкладено для надання відповідачу часу для подачі відзиву на позов. Відповідач подав відзив на позов, в якому визнав позов частково, просив стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 2\~000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Вважає, що позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів фактично передбачають збільшення розміру аліментів, присуджених судом. З часу стягнення аліментів він щомісячно сплачує кошти у визначеному розмірі, а також додатково дає кошти на дитину для придбання речей, однак доказів на підтвердження таких обставин він не має, оскільки не думав, що потрібно буде доводити в суді понесені ним витрати. Син часто у нього гостює і він дбає про його дозвілля та відпочинок. Позивачкою не надано доказів, які б свідчили, що порівняно з часом присудження аліментів до часу звернення до суду відбулися зміни у матеріальному чи сімейному стані платника та отримувача аліментів, а також змінився розмір витрат на утримання дитини. Також позивачкою не надано доказів, що вона до війни була працевлаштована, а відтак нею не доведено факту зміни її матеріального становища. Зазначив, що його матеріальне становище не змінилося; він має тимчасові підробітки і не має стабільного (регулярного) доходу, тому може сплачувати аліменти лише у твердій грошовій сумі. На даний час він перебуває у скрутному матеріальному становищі, враховуючи воєнний стан в країні, проте в повній мірі виконує обов`язок щодо утримання сина. Позивачка надала відповідь на відзив, в якій підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Зазначила, що відповідач з часу перебування судового рішення на виконанні мав заборгованість. Надання відповідачем додаткової допомоги на дитину (придбання одягу, взуття, ліків тощо) для забезпечення його гармонійного розвитку є його обов`язком, а не правом. Вказала, що дитина з 2018 року перебуває на обліку у лікаря, 1-2 рази на рік проходить стаціонарне лікування, що потребує коштів. Вона з 20.07.2022 року припинила підприємницьку діяльність у зв`язку з відсутністю товарів для оптової та роздрібної торгівлі з лотків на ринках та поза магазинами і протягом 2021 року отримувала лише мінімальний дохід у розмірі 6\~000 грн. Таким чином, стан здоров`я дитини та її матеріальне становище змінилося, натомість відповідачем не надано доказів погіршення його стану здоров`я та наявності на його утриманні інших осіб. Вказала, що відповідач уникає офіційного працевлаштування з метою ухилення від сплати аліментів у більшому розмірі. Сторонами не подано будь-яких інших заяв, клопотань тощо. Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі доказами, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.11.2010 року. Відповідач на підставі судового наказу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.09.2018 року у справі № 484/3807/18 має обов`язок щодо сплати аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.08.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ перебуває на примусовому виконанні в Первомайському відділі державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Стаття 192 СК України визначає можливість зміни раніше визначеного на підставі рішення суду розміру аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. З огляду на відсутність заборони на законодавчому рівні змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх стягнення, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх стягнення. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу стягнення аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу стягнення аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин не може обмежуватися разовим її здійсненням. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Отже, способом стягнення аліментів може бути їх присудження у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі. Позивачка просить\~змінити спосіб\~стягнення аліментів\~шляхом зміни\~способу їх\~присудження,\~стягнувши з\~відповідача\~на\~її користь аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. За відсутності імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження суд вбачає підстави для визначення розміру аліментів у частці від доходу платника аліментів. Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХП (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Верховний Суд у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 року виклав висновок, який зводиться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Відповідно до частини другої ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку (ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"). Розмір аліментів з урахуванням статті 48 Конституції України має забезпечувати такий достаток, який би забезпечив покриття поточних основоположних життєвих потреб. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, визначенні ст. 182 Сімейного кодексу України. Відповідач є повнолітньою, здоровою, працездатною особою, тобто може мати дохід, не має на утриманні інших осіб. Дійсно, відповідач не має офіційного доходу, проте ним не надано заперечень щодо неможливості сплати аліментів в частці від свого доходу. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 195 СК України, у разі відсутності офіційного працевлаштування платника аліментів державним виконавцем розмір аліментів буде визначатись, виходячи із середньої заробітної плати для місцевості, де проживає платник аліментів. Суд вважає, що з урахуванням положень ст. 182 СК України мінімально визначений розмір аліментів на одну дитину має становити 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що може бути більшим, ніж встановлена тверда грошова сума за існуючим судовим рішенням. Відповідачем не надано доказів щодо скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я, які б унеможливлювали ним сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини у частці. Суд вважає, що раніше визначений судовим наказом розмір аліментів занадто малий. З урахуванням збільшення розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку у 2018-2022 роках, швидких темпів зростання цін, визначений судом розмір аліментів не відповідає життєвим потребам дитини у харчуванні, одязі, забезпеченні її розвитку тощо. Суд вважає, що розмір аліментів у частці від доходу платника аліментів у розмірі 1/4 частини є тим мінімумом, який батько в силу свого батьківського обов`язку за законом повинен сплачувати сину та який не призведе до порушення прав та інтересів відповідача. Такий розмір аліментів, на думку суду, є розумним та співмірним з мінімальним розміром аліментів, що визначений законом та слугуватиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд наголошує, що обов`язок утримувати спільного сина є рівною мірою обох батьків. При цьому суд враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим з`являється певний дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє з батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку на матір. Всі інші доводи сторін не стосуються предмету розгляду справи, оскільки обов`язок по утриманню неповнолітньої дитини покладено рівною мірою на батьків. Саме вони мають сприяти якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Доводи позивача про те, що він добровільно надає кошти на дитину, не впливають на вирішення спору. Враховуючи наведене, необхідно змінити спосіб стягуваних з [PERSON] аліментів з твердої грошової суми в розмірі 50% прожиткового мінімуму, на 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Крім того, з урахуванням постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» аліменти у новому розмірі необхідно стягувати з відповідача, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. За таких обставин позов підлягає задоволенню. Крім того, судовий наказ про стягнення аліментів, що перебуває на виконанні, слід визнати таким, що не підлягає виконанню. На підставі до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved