Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-28 00:00:00

У серпні 2021 року ПАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення вартості спожитої електричної енергії. Позовна заява мотивована тим, що ПАТ «Запоріжжяобленерго» здійснювало постачання електричної енергії на об`єкт, розташований за адресою: [ADDRESS] . Квартира належить відповідачу, на його ім`я відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідачем не виконуються зобов`язання по оплаті житлово-комунальних послуг належним чином, через що за період з 01.07.2017 по 01.01.2019 утворилася заборгованість на загальну суму 2815,22 грн. Оскільки добровільно відповідач наявну заборгованість не сплачує, позивач звернувся до суду. Просить стягнути з відповідача вартість спожитої електричної енергії у сумі 2815,22грн. та судовий збір у розмірі 2270,00 грн. Відповідач надав заяву про застосування позовної давності. Не заперечує проти стягнення заборгованості у сумі 585,00 грн., в решті позовних вимог просить відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Представник позивача надав відповідь на відзив, просить врахувати, що згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Отже, до вимог, строк позовної давності до яких не сплив на час початку дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, тобто станом на березень 2020 року, не можуть бути застосовані наслідки пропуску строку позовної давності. В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, звернулись із заявами про розгляд справи без їх участі. Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи та докази, надані сторонами, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, ПАТ «Запоріжжяобленерго» є виконавцем послуг з постачання електричної енергії на об`єкт - квартиру [ADDRESS] , на підставі особового рахунку № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] . Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Зазначена квартира приватизована і згідно свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 23.03.2021 районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району належить на праві спільної сумісної власності відповідачу [PERSON] , а також [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно вкладки «Загальні дані» з програми «Побут», особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] відкритий з 23.02.2006 по теперішній час. Позивач надав послуги з постачання електричної енергії у період з 25.05.2017 по 01.01.2019 у обсязі 2551 кВт/год. загальною вартістю 3008,04 грн., сплачено було у період з 01.07.2017 по01.01.2019192,82 грн., заборгованість за вказаний період скала 2815,22 грн., що підтверджується детальним розрахунком заборгованості та роздруківкою вкладок «Лічильник», «Нарахування», «Платежі» з програми «Побут». Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про електроенергетику», постачання електричної енергії - надання електричної енергії споживачу за допомогою технічних засобів передачі та розподілу електричної енергії на підставі договору. Енергопостачальники - учасники оптового ринку електричної енергії України, які купують електричну енергію на цьому ринку з метою продажу її споживачам або з метою її експорту. Споживачі енергії - суб`єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю. Згідно до ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Відносини між Енергопостачальником та споживачем електричної енергії регулюються договором купівлі-продажу, оскільки електрична енергія є товаром. Правовідносини між енергопостачальником та побутовим споживачем електричної енергії регулюються Правилами користування електричною енергією для населення,затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999р. №1357, із наступними змінами та доповненнями (далі за текстом-ПКЕЕН). Згідно з абзацом 2 пункту 1 ПКЕЕН, ці Правила обов`язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності. Відповідно до пункту 19 ПКЕЕН розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. Згідно з пунктом 20 ПКЕЕН розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Відповідно до пункту 42 ПКЕЕН, споживач електричної енергії зобов`язаний оплачувати електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог згідно зі звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач порушив зобов`язання, внаслідок чого за період з 01.07.2017 по 01.01.2019 виникла заборгованість у сумі 2815,22 грн. Відповідач подав заяву про застосування позовної давності щодо заборгованості у сумі 2230,22 грн. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України), а позовна давність до вимог про стягнення неустойки один рік (п. 1 ч. 2ст. 258 ЦК України). Частиною 1 ст.261 ЦК України встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. З позовною заявою про стягнення заборгованості за період з 01.07.2017 по 01.01.2019 позивач звернувся 20.08.2021. Отже, в межах трирічного строку позовної давності заявлено вимоги про стягнення заборгованості за період з 20.08.2018 по 20.08.2021. Разом з цим, згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України. Постановою КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 «з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 28 лютого 2021 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та наступними постановами КМУ з цього ж питання. В подальшому Кабінет Міністрів України постановою № 1336 від 15.12.2021 продовжив дію адаптивного карантину на території України до 31 березня 2022 року шляхом внесення змін до постанови № 1236 від 9 грудня 2020 р. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). В даному випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Отже, до вимог ПАТ «Запоріжжяобленерго», строк позовної давності до яких не сплив на час початку дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, тобто станом на березень 2020 року, не можуть бути застосовані наслідки пропуску строку позовної давності. Таким чином, стягненню підлягає заборгованість за послуги з постачання електричної енергії, надані за період з лютого 2017 року. Оскільки до вимог ПАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення заборгованості за період з 01.07.2017 по 01.01.2019 строк позовної давності не сплив станом на березень 2020 року, тобто на час початку дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, до них не можуть бути застосовані наслідки пропуску строку позовної давності. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно із вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача.

Outcome: approved