Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, вказуючи, що 17 листопада 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 37251, про стягнення з нього на користь АТ "Перший український міжнародний банк" заборгованості в розмірі 44998 грн. 44 коп., який перебуває на примусовому виконанні в приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. Вважає, що виконавчий напис є незаконним та необгрунтованим, оскільки вчинений з грубим порушенням вимог чинного законодавства, а саме: нотаріусом не враховано та не перевірено факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості на час пред`явлення вимоги, нотаріус прийняв до виконання заяву стягувача без надання останнім доказів повідомлення (письмової вимоги до боржника про усунення порушень), також відповідач не надав нотаріусу документів, що підтверджують безспірність розміру заборгованості та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, розрахунок заборгованості відсутній, в зв`язку з чим у нотаріуса не було підстав вважати, що розмір заборгованості, зазначений у виконавчому написі, є безспірним. Він не отримував жодних повідомлень про усунення порушень ні від відповідача, ні від нотаріуса. Крім того, відповідачем було надано приватному нотаріусу та приватному виконавцю неправдиву інформацію про місце його проживання, вказавши адресу: [ADDRESS] , до якої він не має відношення, оскільки упродовж всього свого життя зареєстрований та фактично проживає у м.Здолбунові Рівненської області. Тому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 17 листопада 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., зареєстрований в реєстрі за № 37251, про стягнення з нього на користь АТ "Перший український міжнародний банк" заборгованості. Від представника позивача [PERSON] - адвоката Казмірчук М.М. надійшла заява про розгляд справи без її участі та за відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити та в зв`язку з визнанням позову відповідачем просить повернути з державного бюджету 50 % суми судового збору, сплаченого при поданні позову. Представник відповідача АТ "Перший український міжнародний банк" Киричук Г.М. подала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнає повністю, просить задовольнити. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 листопада 2020 року приватним нотаріусом Київськогоміського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 37251, про стягнення зі [PERSON] на користь АТ "Перший український міжнародний банк" заборгованості за кредитним договором №40015348078від 26 січня 2020 року за період з 02 березня 2020 року по 29 вересня 2020 року в розмірі 44998 (Сорок чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто вісім) грн. 44 коп., з яких: 15485 грн. 51 коп. - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 2 грн. 20 коп. - прострочена заборгованість за процентами, 29510 грн. 49 коп. - строкова заборгованість за сумою кредиту, 0 грн. 24 коп. - строкова заборгованість за процентами, а також витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису в розмірі 250 гривень; всього - 45248 (Сорок п`ять тисяч двісті сорок вісім) грн. 44 коп. Вищевказаний виконавчий напис перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни (виконавче провадження № 63906117). Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно положень ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст.87 Закону України "Про нотаріат"). Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (ст.88 Закону України "Про нотаріат"). Зміст виконавчого напису повинен відповідати вимогам ст.89 Закону України "Про нотаріат". Вчинення виконавчого напису здійснюється в порядку, передбаченому главою 16 розділу ІІ "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" (далі Порядок), затвердженому наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5. Зокрема, згідно з Порядком, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій мають бути зазначені необхідні відомості про стягувача та боржника; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, який має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо за борговим документом необхідно провести стягнення частинами, виконавчий напис за кожним стягненням може бути зроблений на копії документа або на виписці з особового рахунку боржника; у цих випадках на оригіналі документа, що встановлює заборгованість, робиться відмітка про вчинення виконавчого напису і зазначаються, за який строк і яка сума стягнута, дата і номер за реєстром нотаріальних дій. У справах нотаріуса залишається копія документа, що встановлює заборгованість, чи правочину, за яким здійснюється стягнення, або витяг з особового рахунку боржника і примірник виконавчого напису. Один примірник витягу з виконавчим написом і оригінал зобов`язання повертаються стягувачу, а другий примірник залишається у нотаріуса. Якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи. Згідно з "Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Як зазначив Верховний Суд України в постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статтей 15, 16, 18 ЦК України, статтей 46, 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статтей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду у подібних правовідносинах викладена у постановах від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278гс18), від 15.01.2020 у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19), від 23.06.2020 у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19). Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 12 березня 2020 року в справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку щляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, шляхом надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушень. Виконавчий напис вчиняється після спливу тридцяти днів з моменту надіслання такої вимоги. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було надано приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Харі Н.С. оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, розрахунку заборгованості та інших документів, які б містили дані про час виникнення заборгованості, період її нарахування, динаміку руху коштів за договором. Також відсутні відомості про те, що перед зверненням до приватного нотаріуса за вчиненням оскаржуваного виконавчого напису АТ "Перший український міжнародний банк" направляло [PERSON] вимогу про усунення порушення зобов`язання. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач отримував від відповідача письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги відповідача, або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено отримання вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором позивачем, що унеможливило подання нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди. Отже, в даному випадку нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом. Таким чином, приймаючи до уваги, що виконавчий напис приватного нотаріуса вчинений в порушення вимог Закону України "Про нотаріат" та "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", суд дійшов висновку про обгрунтованість та доведеність позовних вимог. Разом з тим, відповідач позов визнав повністю, що в силу ч.1 ст.82 ЦПК України є підставою для задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, та суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено 992 грн. 40 коп. судового збору, що підтверджується квитанцією № 0.0.2443940061.1 від 03 лютого 2022 року. Згідно положень ч.1 ст.142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України "Про судовий збір" у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 496 грн. 20 коп. На підставі наведеного та

Outcome: approved