Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

15.06.2020 до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] , в якій остання просить суд стягнути з Міністерства юстиції України, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Вишгородської районної державної нотаріальної контори на користь позивача заподіяну матеріальну шкоду в сумі 56 250 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що внаслідок виданого на її ім`я 01.06.2017 р. нотаріусом Вишгородської державної нотаріальної контори свідоцтва про право на спадщину на 1/4 % частку квартири, яке не відповідає закону, їй було завдано матеріальної шкоди в сумі 56 250 грн., так як ці кошти вона не отримала при укладенні угоди купівлі-продажу пропорційно належної позивачу за законом 1/2 частки у спільній сумісній власності та 1/8 частки - обов`язкової частки у спадщині, а всього їй належало 5/8 частин квартири, які у грошовому еквіваленті дорівнюють 93 750 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.06.2020 відкрито провадження у справі та визначено її розглядати за правилами загального позовного провадження. 04.08.2020 до суду надійшов відзив Міністерства юстиції України на позовну заяву, в якому представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 06.08.2020 до суду надійшов відзив Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на позовну заяву, в якому представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 01.10.2020 до суду надійшли повідомлення Вишгородської районної державної нотаріальної контори, в якому представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою суду від 14.04.2021 задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі у справі співвідповідача Державну казначейську служби України. 15.04.2021 до суду надійшов відзив Вишгородської районної державної нотаріальної контори, в якому представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 18.07.2022 до суду надійшов лист Вишгородської районної державної нотаріальної контори, в якому представник просив слухати справу у його відсутність. 22.02.2022 до суду надійшла заява [PERSON] про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги просить задовольнити. 19.07.2022 представник Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з`явилися до суду, подала заяву в якій зазначила, що просить провести розгляд справи у її відсутність. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та враховуючи доводи відповідачів викладені у відзивах, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення. За приписами ч. 3 ст. 208, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 218 ЦПК України судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду, яке проголошується негайно після закінчення судового розгляду і прилюдно. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судовим розглядом встановлено, що 01.06.2017 р. державним нотаріусом Вишгородської ДНК на ім`я [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 3/4 частину квартири, розташованої за адресою [ADDRESS] , (обов`язкову частку) після смерті, [PERSON] , а на ѕ % частини квартири було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я [PERSON] . 09 червня 2017 року квартира по [ADDRESS] була продана, відповідно до п. 3.1 договору продаж вчинено за 150 000 грн. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Єременко Т.М. та зареєстрований в реєстрі за №572. Позивач вказує, що за даним договором покупцем була виплачена вартість ј частки квартири в сумі 37 500 грн. Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. (частина перша статті 80 ЦПК України). Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина друга статті 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частина четверта статті 77 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як на підставу для стягнення матеріальної шкоди, яку позивач оцінює в розмірі 56250 грн., вказав на те, що нотаріусом Вишгородської державної нотаріальної контори свідоцтва про право на спадщину на 1/4% частку квартири, що не відповідає закону. Так, відповідно до ст. 21 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що шкода, заподіяна особі внаслідок незаконних або недбалих дій державного нотаріуса, відшкодовується в порядку, передбаченому законодавством України. Частиною 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Оцінюючи надані позивачем, на підтвердження заявлених вимог, докази, суд приходить до висновку про їх недостатність для охоплення та підтвердження на достатньому рівні в повному обсязі конструкції, передбаченою ч.1 ст. 1166 ЦК України, зокрема: щодо факту заподіяння шкоди, розміру відповідної шкоди, неправомірність дій відповідача, причинного зв`язку між діями особи та наслідками. Разом з тим, будь-яких доказів на підтвердження завданої шкоди, які б могли бути дослідженими доказами, що необхідні для можливості застосування положень ст. 1166 ЦК України та покладання обов`язку з відшкодування заподіяної шкоди обставини не встановлено. В даному випадку позивачем не доведено факту завдання шкоди, причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та діями з боку відповідачів, які це спричинили. Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог, а відтак в задоволенні позовних вимог слід відмовити. У зв`язку із відмовою у задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати. відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed