Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~АТ «Акцент-Банк» звернулось до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] на підставі анкети-заяви б/н від 19 жовтня 2019 року було надано позивачем кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 44,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Пунктами 2.1.1.1.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що Клієнт погоджується з тим, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Відповідач, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява - анкета разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті https:// a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк у повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Однак відповідач не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку із чим станом на 06 жовтня 2021 року утворилась заборгованість у сумі 19249,27 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 13651,81 грн. та заборгованості за відсотками в сумі 5597,46 грн. У зв`язку з викладеним просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 19249,27 гривень та судові витрати по справі. \~ \~ \~ \~Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду був повідомлений належним чином, надав суду відповідь на відзив у якій вказав, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідач в підписаній ним анкеті заяві підтвердив факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач користувався кредитом, значить ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодився з ними, оскільки даний кредитний договір є договором Оферти. Банком, станом на час укладання договору, на виконання відповідних положень Закону України «Про захист прав споживачів», надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законом не встановлений обов`язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією та сплата періодичних платежів. Своїм підписом під ретельно прочитаним кредитним договором позичальник підтвердив факт виконання банком усіх переддоговірних формальностей, щодо яких є застереження у чинному на той час законодавстві, в тому числі й постанові правління НБУ № 168 від 10.05.2007, і саме це є доказом обізнаності позичальника з усіма умовами кредитування на момент підписання кредитного договору. Також відповідачем було підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором паспорт споживчого кредиту, за програмою Кредитна картка, в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка, та інші умови кредитного договору. Розрахунок заборгованості здійснений з урахуванням виписки по рахунку відповідача та з ним узгоджується. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, справу розглянути у його відсутність. \~ \~ \~ \~Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надав суду відзив на позов, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає, оскільки вони необґрунтовані та не доведені позивачем, просив відмовити у їх задоволені. Вказав, що не погоджується з розрахунком заборгованості наданим позивачем, оскільки він складений працівниками банку в односторонньому порядку без підтвердження розрахунку первинними документами бухгалтерської документації. Позивачем не надано доказів відкриття відповідачу рахунку, виписки по рахунку, що підтвердить рух грошових коштів по рахунку, доказів отримання відповідачем платіжної картки, відомостей про строк дії картки, доказів зарахування кредитних коштів на картку. Також позивачем не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнта і Тарифів, щоб в сукупності із Заявою, свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов АТ «Акцент-Банк» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~19 жовтня 2019 року між позивачем і [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, за умовами якого останній отримав кредитні кошти шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку. У вказаній Анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що дана заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг та Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до довідки АТ «Акцент-Банк» 19.10.2019 року відповідачу була видана картка № [NUMBER] , строком дії до грудня місяця 2024 року. З довідки по лімітам кредитної картки, оформленої на ім`я відповідача вбачається, що відповідачем було встановлено кредитний ліміт 19.10.2019 року у розмірі 15000 грн., який в подальшому було зменшено банком до 13652 грн. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість [PERSON] за кредитним договором б/н від 19 жовтня 2019 року станом на 06 жовтня 2021 року становить 19249,27 грн., з яких: заборгованість за кредитом 13651 грн. 81 коп., заборгованість за відсотками 5597 грн. 46 коп. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України в редакції, що діяла станом на час підписання відповідачем вищенаведеної заяви правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 ст. 628 та ст. 629 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст.1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В поданій позовній заяві АТ «Акцент-Банк» посилається на те, що 19 жовтня 2019 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти у вигляді встановлення кредитного ліміту на кредитну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 44,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. На підтвердження умов договору АТ «Акцент-Банк» надало суду Анкету-заяву відповідача, паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», Витяг з умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», Тарифи користування кредитною карткою «Зелена», довідку за картками, довідку по лімітам, виписку по рахунку відповідача. Разом з тим, зазначені документи не підтверджують погодження між сторонами умов кредитування, зокрема в частині погодження відсоткової ставки за кредитом та порядку користування кредитом, оскільки як вбачається з поданих матеріалів, ані Витяг з умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», ані Тарифи користування кредитною карткою «Зелена» підпису [PERSON] не містять. Анкета-заява, яка підписана відповідачем, містить лише його анкетні дані, контактну інформацію, тощо, проте не містить даних про умови кредитування, зокрема в анкеті-заяві від 19 жовтня 2019 року не зазначена процентна ставка, графік сплати процентів за користування кредитом. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 19 жовтня 2019 року, посилається на Умови та Правила надання банківських послуг в АТ А-Банк та Тарифи. При цьому, матеріали справи не містять підтвердження, що саме з цими Умови та правилами надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» та Тарифами ознайомився і погодився відповідач [PERSON] , підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, а також, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Таким чином, АТ «Акцент-Банк» не надав суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи користування кредитною карткою «Зелена» є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, а тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 19 жовтня 2019 року. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вирішуючи даний спір, суд враховує висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, у яких зазначено, що надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). З урахуванням правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року, до правовідносин, що виникли у даному випадку, неможливо застосувати правила ч.1 ст. 634 ЦК України. В даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг, та зокрема регулюються Законом України «Про споживче кредитування». Витяг з умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» та Тарифи користування кредитною карткою «Зелена», які містяться в матеріалах даної справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 19 жовтня 2019 року шляхом підписання Анкети-заяви. Крім того, паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», який підписаний [PERSON] за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, суд не приймає як доказ погодження між сторонами істотних умов кредитного договору з огляду на те, що паспорт споживчого кредиту, згідно з положеннями ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» є лише способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. В свою чергу, ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Аналогічний правовий висновок сформульований у постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20, згідно якого Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду відступив від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19), про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір відсотків за користування кредитними коштами. Позивачем не доведено наявність договірних відносин з відповідачем щодо розміру процентів, порядку користування кредитними коштами. За таких обставин, в задоволенні позовних вимог, про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом в розмірі 5597 гривень 46 копійок слід відмовити. Щодо позиції відповідача про відсутність доказів укладення кредитного договору та отримання ним кредиту суд зазначає наступне. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Згідно п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління НБУ від 04.07.2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду № 200/5647/18 від 16 вересня 2020 року. Відповідач, отримавши кредитну картку використовував кредитні кошти, що підтверджується випискою по рахунку за кредитним договором, яка містить деталізований опис операцій із зазначенням дати та точного часу здійснення операцій, які проводились по кредитній картці виданої на ім`я відповідача, у тому числі зняття відповідачем грошових коштів з картки, поповнення картки, переказу грошових коштів з карти на карту, розрахунку карткою у торгівельних мережах, тощо. Отже виписка по рахунку відповідача є належним та допустимим доказом використання відповідачем кредитних коштів. Відповідач посилаючись на недоведеність факту укладання кредитного договору не зазначає конкретних обставин, які б спростовували факт отримання ним кредитної картки та не надає будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вказаних фактів. Так само відповідачем не надано суду жодного доказу, який би підтвердив відсутність заборгованості відповідача за тілом кредиту. Отже суд критично відноситься до позиції відповідача в цій частині та відхиляє доводи відповідача з цього приводу. Як вбачається з виписки по рахунку, відповідач, користуючись платіжною карткою витратив кредитних коштів, станом на 06.10.2021 року, на загальну суму 16735,51 грн. В свою чергу, відповідачем було поповнено платіжну картку, тобто повернуто кредитних коштів, станом на 06.10.2021 року, на загальну суму 10502,91 грн. Отже, сума боргу за наданим відповідачу кредитом дорівнює різниці між отриманими та повернутими грошовими коштами (16735,51 грн. 10502,91 грн. = 6232,60 грн.). При таких обставинах, оцінюючи докази у їх сукупності та кожний доказ окремо, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 6232 грн. 60 коп. (тіло кредиту). При вирішенні питання про стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з вимог ст. 141 ЦПК України, якою передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованість за кредитом в розмірі 6232 грн. 60 коп. Отже сума задоволених позовних вимог становить 32,38 % (6232,60 грн. * 100% / 19249,27 грн.). Тому судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача становить: 735 грн. 03 коп. (2270 грн. * 32,38 / 100). Таким чином з [PERSON] на користь АТ «Акцент-Банк» підлягають стягненню заборгованість за кредитом в розмірі 6232 грн. 60 коп., та судовий збір в розмірі 735 грн. 03 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial