Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-06 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Сумського районного суду Сумської області з позовними вимогами до Нижньосироватської сільської ради Сумської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом і в обґрунтування позовних вимог зазначили, що [INFO] померла їх мати - [PERSON] . Від імені спадкодавця заповіт не посвідчувався. Вони прийняли спадщину за законом. 09 листопада 2021 року між позивачами було укладено Договір про поділ спадщини і їм були видані свідоцтва про право власності на частину спадкового майна, проте відповідно до постанови приватного нотаріуса Сумського районного нотаріального округу Сумської області Степаненко Т.І. у видачі свідоцтв про право власності на земельні ділянки кадастровий номер 5924785000:03:013:0372, площею 0,0861 га цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та кадастровий номер 5924785000:03:013:0371, площею 0,3358 га, цільове призначення ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: [ADDRESS] позивачам відмовлено, з посиланням на те, що вказане спадкове майно - земельні ділянки не внесені до Державного земельного кадастру. Таким чином, позивачі вважають, що їхні спадкові права порушені, атому просять суд визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку кадастровий номер 5924785000:03:013:0371, площею 0,3358 га, цільове призначення ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та за [PERSON] право власності на земельну ділянку кадастровий номер 5924785000:03:013:0372, площею 0,0861 га цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивачі не з`явилися, направивши заяву про розгляд справи без їх участі, вимоги позову підтримали в повному обсязі. Представник відповідача Нижньосироватської сільської ради Сумської області в судове засідання не з`явився, направивши до суду заяву, в якій щодо вимог позову не заперечує та просить справу розглядати без його участі. Третя особа на розгляд справи не з`явилася, подала заяву про не заперечення щодо позову, справу просить розглядати без її участі. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. \~Ознайомившись з матеріалами цивільної справи, дослідивши та давши оцінку доказам по справі суд приходить до наступного. \~Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків або встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. \~\~Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України. \~\~Згідно до\~ст. 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом.\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~Як вбачається з письмових матеріалів справи, 23 червня 2021 року приватним нотаріусом Степаненко Т.І. була заведена спадкова справа № 98/2021 до майна померлої [PERSON] , яка померла [INFO] . З заявами про прийняття спадщини звернулись [PERSON] та [PERSON] 09 листопада 2021 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поділу спадкового майна, згідно якого між спадкоємцями було поділено спадкове майно та видані спадкоємцям свідоцтва про право власності на майно. (а.с.105-119). Постановою приватного нотаріуса Сумського районного нотаріального округу Сумської області Степаненко Т.І. було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій-видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки кадастровий номер 5924785000:03:013:0372, площею 0,0861 га цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та кадастровий номер 5924785000:03:013:0371, площею 0,3358 га, цільове призначення ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: [ADDRESS] позивачам відмовлено, з посиланням на те, що вказане спадкове майно - земельні ділянки не внесені до Державного земельного кадастру (а.с. 5) . Судом встановлено, що згідно архівного витягу рішення № 32 Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області від 20 серпня 1993 року «Про приватизацію земельних ділянок на території сільської ради» та рішення Нижньосироватскої сільської ради Сумського району Сумської області від 08 липня 2010 року «Про уточнення площ земельних ділянок та затвердження технічної документації із землеустрою» [PERSON] були виділені земельні ділянки для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0861 га та для ведення особистого селянського господарства 0,36358 га, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с.20-21) З витягів з Державного земельного кадастру від 15 грудня 2021 року та від 05 січня 2022 року Сумського району Сумської області щодо земельних ділянок кадастровий номер 5924785000:03:013:0372, площею 0,0861 га цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та кадастровий номер 5924785000:03:013:0371, площею 0,3358 га, цільове призначення ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: [ADDRESS] вбачається, що інформації про власника відсутня. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] . Суд вважає, що [PERSON] за життя набула права власності на земельні ділянки, але належним чином свого права не оформила і відомості про право власності на земельні ділянки не були внесені до Державного земельного кадастру. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ст. 1258 ЦК України). Статтею 1261 ЦК України\~визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1218 ЦК України\~передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з п.10\~Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~відповідно до\~ст. 1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 вказаної постанови у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з роз`ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року №7 про те, що відповідно до\~статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до\~ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до\~Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації (ч. 3\~ст. 116 ЗК України). Визнається правильною практика судів, які задовольняють вимоги спадкоємців, що звернулися до суду з позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця. Відповідно до\~Законів України «Про державний земельний кадастр»\~та «;Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 1 січня 2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються. Натомість, згідно із\~ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючим документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, яка передана фізичним та юридичним особам шляхом безоплатної передачі із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, є свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Згідно із\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом, свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом, захисту цивільних прав та інтересів зокрема є визнання права. Стаття 321 ЦК України\~визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до\~ст. 1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення; до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Пункт 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, передбачає, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Абзаци 2, 3 п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, передбачають, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім того, у відповідності до п. 5 ч. 1\~ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до\~ст. 47 Закону України «Про нотаріат», та відповідно з пунктами 4.14, 4.15 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (№ 296/5 від 22.02.2012 року), нотаріус перевіряє склад спадкового майна та видає на нього свідоцтво про право на спадщину. Для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам\~ст. 47 Закону України «Про нотаріат». Судом встановлено, що спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, позивачі вступила в управління та володіння спадковим майном і є спадкоємцем за законом, право власності спадкодавця не припинено відповідно до\~ст. 346 ЦК України, а відповідно до\~ст. 1296 ЦК України, а згідно із\~ст. 16 ЦК України, способом захисту свого права є визнання права. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що вимоги позивачів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved