Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~25 листопада 2021 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів грошових коштів, що відраховано з його заробітку на виконання виконавчого напису нотаріуса. \~ \~ \~ \~В позові зазначив, що 6 серпня 2019 року приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Колейчик В.В. вчинив виконавчий напис про стягнення з позивача на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованості за кредитним договором в сумі 80011 грн. 45 коп. 1 жовтня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. відкрито виконавче провадження з виконання означеного виконавчого документа. Під час здійснення виконавчого провадження з позивача на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» стягнуто 77280 грн. 96 коп. основного боргу. Окрім того, з заробітної плати позивача відраховано 7728 грн. 08 коп. винагороди приватного виконавця та 400 грн. витрат з проведення виконавчих дій. \~ \~ \~ \~Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2021 року, яке набрало законної сили, виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. \~ \~ \~ \~За вказаних обставин стягнуті на користь фінансової установи на виконання виконавчого напису грошові кошти є коштами, що утримуються без відповідної правової підстави, тому їх належить повернути позивачу шляхом стягнення з банківської установи. Такими, що безпідставно стягнуті, є і витрати виконавчого провадження, тому, як вважає позивач, їх належить стягнути з приватного виконавця на його користь. \~ \~ \~ \~Окрім означеної суми, просить про стягнення з відповідачів на його користь сплаченого ним судового збору в сумі 908 грн. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Боєва Є.С. від 03.12.2021 року позовну заяву передано на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва за підсудністю. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 28.12.2021 року ухвалу судді першої інстанції скасовано, а справу направлено до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя для продовження розгляду. Внаслідок автоматизованого розподілу справ в порядку ст. 33 ЦПК України справу передано в провадження судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої О.В., якою на підставі ухвали від 14.01.2022 року позов прийнято до розгляду і в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. \~ \~ \~ \~Заходи забезпечення позову, доказів в справі не вживалися. Належним чином повідомлений про дату, час та місце вирішення справи позивач до суду не з`явився. \~ \~ \~ \~Його представник надала письмове звернення про задоволення позову і розгляд справи у її та позивача відсутність, яке містить згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. \~ \~ \~ \~Представник відповідача першого, належним чином повідомленого про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явився, відзиву на позов, заяви про вирішення спору у його відсутність або про відкладення судового розгляду не надав. \~ \~ \~ \~Відповідач приватний виконавець, повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, - до суду не з`явилась, надавши письмовий відзив на позов. \~ \~ \~ \~Зазначені обставини зумовили вирішення спору у відсутність учасників справи, що відповідає положенням ст. ст. 211, 223 ЦПК України. З письмового відзиву приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. випливає, що відповідач позов не визнає, посилаючись на ті обставини, що стягнуті з позивача як боржника у виконавчому провадженні винагорода приватного виконавця та витрати виконавчого провадження не мають статусу безпідставно нажитого майна, оскільки вказані видатки нерозривно пов`язані зі здійсненням примусового виконання виконавчого документа, яким є виконавчий напис. Постанова про стягнення основної винагороди приватного виконавця та постанова про визначення додаткових витрат виконавчого провадження не визнані неправомірними, не скасовані, тому передумов для застосування положень глави 83 ЦК України, яка регулює набуття та збереження майна без достатньої правової підстави, при вирішенні питання про повернення вказаних видатків немає. У зв`язку з викладеним просить про відмову в задоволенні позову. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення в частині вимог до першого відповідача і не вбачає підстав для ухвалення рішення на користь позову до приватного виконавця, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що 6 серпня 2019 року приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Колейчик В.В. вчинив виконавчий напис про стягнення з позивача на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованості за кредитним договором в сумі 80011 грн. 45 коп. 1 жовтня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. відкрито виконавче провадження з виконання означеного виконавчого документа. Під час здійснення виконавчого провадження з позивача на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» 77280 грн. 96 коп. основного боргу. Окрім того з заробітної плати позивача відраховано 7728 грн. 08 коп. винагороди приватного виконавця та 400 грн. витрат з проведення виконавчих дій. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2021 року, яке набрало законної сили, виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Вказане провадження\~на підставі\~п.\~5\~ч.\~1\~ст.\~39\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» (скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,) у відповідності до постанови приватного виконавця від 17.12.2021 року закінчено, припинено дію застосованих заходів забезпечення виконавчого провадження у вигляді арештів майна боржника, припинено стягнення на підставі постанови про стягнення заробітної плати та інших доходів боржника. Під час здійснення виконавчого провадження з позивача на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» стягнуто 77280 грн. 96 коп. основного боргу (а. с. 9). Главою 83 ЦК України внормовано правовідносини, що виникають у зв`язку з набуттям та збереженням майна без достатньої правової підстави. Зокрема,\~статтею 1212\~ЦК України\~встановлено,\~що особа,\~яка набула\~майно або\~зберегла його\~у себе\~за рахунок\~іншої особи\~(потерпілого)\~без достатньої\~правової підстави\~(безпідставно\~набуте майно),\~зобов`язана\~повернути потерпілому\~це майно.\~Особа зобов`язана\~повернути майно\~і тоді,\~коли підстава,\~на якій\~воно було\~набуте,\~згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. За тлумаченням вказаної норми права, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 753/15556/15ц, зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на правовій вказівці закону або суперечить меті правовідношення і її юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. За змістом ч. 3 ст. 1212 ЦК положення про безпідставно набуте майно застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Виключення з цього правила в силу ст. 1215 ЦК України становлять безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Вирішуючи спір, суд не може констатувати наявність сукупності передумов для залишення стягнутих на виконання виконавчого напису грошових коштів на користь відповідача, оскільки, як зазначено судом, набуття належних позивачеві грошових коштів сталося за його рахунок та у відсутність належної правової підстави, оскільки судовим рішенням, що набрало законної сили і є обов`язковим до виконання, виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. З огляду на правовідносини сторін суд знаходить всі підстави для застосування наведеної норми матеріального права, що тягне за собою задоволення позову. Позивач отримав судовий захист, що полягає у визнанні виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, що прямо вказує на безпідставне набуття та утримання відповідачем належних позивачеві коштів, які не повинні бути стягнутими. Вирішуючи позов в частині вимог про стягнення основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження, суд виходить з такого. Під час\~виконання виконавчого\~напису,\~що визнаний\~таким,\~що не\~підлягає виконанню,\~з заробітної\~плати позивача\~утримано 7728\~грн.\~08\~коп.\~винагороди приватному\~виконавцю та\~400\~грн.\~витрат виконавчого\~провадження (а.\~с.\~9). До витрат виконавчого провадження у відповідності до ст. 1 Наказ Міністерства юстиції України № 2830/5 від 29.09.2016 року «Про встановлення видів та розмірів витрат виконавчого провадження» відносяться: - виготовлення документів\~виконавчого провадження:\~папір;\~копіювання,\~друк документів;\~канцтовари (1); - пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку (2); - послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій: експертів; зберігачів; перекладачів; суб`єктів оціночної діяльності суб`єктів господарювання; суб`єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до проведення виконавчих дій (3); -\~послуги поштового\~переказу стягувачу\~стягнених аліментних\~сум (4); - проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини (5); - послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці (6); -\~банківські послуги\~при операціях\~з іноземною\~валютою (7); -\~сплата судового\~збору (8); - плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII\~"Про\~виконавче провадження" плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження (9). Як випливає із змісту ч. 2 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», витратами виконавчого провадження є витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень. У відповідності до ч. 3 ст. 42 витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. З наведеного положення законодавства про виконавче провадження слідує, що витрати виконавчого провадження це видатки, що нерозривно пов`язані із здійсненням виконавчого провадження і призвані забезпечувати роботу його механізмів, вчинення виконавчих дій, прийняття рішень та застосування заходів забезпечення виконавчого провадження. У зв`язку з викладеним суд не вбачає в понесених під час здійснення виконавчого провадження з виконання виконавчого напису витратах ознак безпідставно набутого майна. При цьому суд враховує, що вказані суми ніколи не належали позивачу, тому не можуть бути витребувані у приватного виконавця, оскільки однією з обов`язкових ознак набуття або збереження майна без достатньої правової підстави є належність цього майна потерпілому, статус якого за умови встановлення ознак безпідставно набутого майна мав би позивач. Що стосується стягнення отриманої приватним виконавцем основної винагороди в сумі 7728 грн. 08 коп., суд виходить з такого. За змістом\~наведеного в\~статті 31\~Закону України\~«Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. У відповідності до ч. 7 ст. 31 Закону приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). З урахуванням того, що основна винагорода є платою за вчинення виконавчих дій, що здійснювалися на належній правовій підставі (постанова про відкриття провадження, постанова про стягнення основної винагороди), і ця підстава згодом не відпала, оскільки вказані постанови не визнані протиправними та не скасовані, суд не вбачає підстав для застосування положень глави 83 ЦК України і при розв`язанні цієї вимоги та вважає, що позивачу для стягнення означених сум належить застосувати інший спосіб захисту права. Судовий збір, попередньо оплачений позивачем, відповідно до правил цивільного процесуального законодавства підлягає стягненню з відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» - на користь позивача. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved