Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-31 00:00:00

Описова частина Короткий зміст вимог 15.06.2022 року [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд зі спільною заявою про розірвання шлюбу, зареєстрованого 02.10.1999 року у Доброводівській сільській раді Монастириського району Тернопільської області. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] та [PERSON] покликаються на те, що за час перебування у шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] , однак спільне життя у них не склалося, фактично шлюбні відносини між ними припинені, а спільне господарство не ведеться з 01.01.2021 року. З огляду на зазначене, вважають, що шлюбні відносини між ними не можуть бути поновлені та просять розірвати шлюб, зазначаючи, що між ними досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання неповнолітнього сина після розірвання шлюбу та участі у забезпеченні умов життя дитини того з батьків, який проживатиме окремо. Процесуальні рішення у справі Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 20.06.2022 року відкрито провадження у справі. Позиції сторін Заявники в судове засідання, призначене на 01.08.2022 року, не з`явилися, проте подали письмові клопотання про розгляд справи за їх відсутності, зазначивши, що з моменту подання заяви про розірвання шлюбу вони не примирилися, розривати шлюб не передумали, а тому просять заяву задовольнити. Мотивувальна частина Встановлені судом обставини Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 02.10.1999 року заявники перебувають у шлюбі, зареєстрованому 02.10.1999 року у Доброводівській сільській раді Монастириського району Тернопільської області, актовий запис № 5. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.02.2006 року, актовий запис № 06, заявники є батьками [PERSON] , [INFO] . 11.06.2022 року [PERSON] та [PERSON] укладено договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, реєстровий № 352. Як убачається з п. п. 1.2, 1.3 договору заявники домовились про місце проживання неповнолітнього [PERSON] , яким є місце проживання [PERSON] , а також про порядок здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків заявниками. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Частиною 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У силу ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до ч. 2 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ст. 109 цього Кодексу. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Для захисту інтересів неповнолітніх дітей суд має перевірити зміст письмових договорів, які подружжя подає під час розгляду справи про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 109 СК подружжя має право подати письмовий договір, в якому передбачити: - з ким з них будуть проживати діти; - яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той із батьків, хто буде проживати окремо; - умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. \~ \~ \~ \~ Позиція суду Суд встановив, що заявники проживають окремо, не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, у них є спільна неповнолітня дитина. Враховуючи встановленні обставини справи та оцінивши усі докази у справі, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя неможливе і збереження сім`ї суперечить інтересам сторін. За таких обставин, суд вважає, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі заявників, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої дитини, у зв`язку з чим заява\~\~ [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Outcome: approved