Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищеназваним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 19 березня 2021 року позивач, [PERSON] , стала власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Вище зазначеним Договором купівлі-продажу квартири від 19 березня 2021 року не передбачено перехід зобов`язань за спожиті житлово-комунальні послуги від Продавця до Покупця квартири. З сайту Єдиної міської автоматизованої системи комунальних розрахунків "НОВА\-КОМ" позивач дізналась про наявність заборгованості за особовим рахунком № [NUMBER] в КПТМ "Криворіжтепломережа". Відповідно до інформації з Єдиної міської автоматизованої системи комунальних розрахунків "НОВА-КОМ", у власника квартири за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] існує заборгованість перед відповідачем КПТМ "Криворіжтепломережа". Натомість, власник квартири вчасно сплачує кошти за спожиті житлово-комунальні послуги та обґрунтовано вважає, що не має заборгованості перед надавачем послуг, та існуюча інформація з Єдиної міської автоматизованої системи комунальних розрахунків "НОВА-КОМ" про заборгованість, створює незручності для позивача. Таким чином, на особовому рахунку квартири, що належить позивачу відображена заборгованість попередніх власників, яка не належить позивачу. У зв`язку з викладеним, позивачка просила суд зобов`язати Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" виключити з обліку по особовому рахунку № [NUMBER] , власниці квартири [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , заборгованість попереднього власника квартири за період до 19 березня 2021 року, стягнути з відповідача на користь позивача понесені позивачем судові витрати. В судове засідання сторони не викликалися. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Стороною відповідача було надано відзив на позовну заяву, згідно якої вони заперечували щодо задоволення позовних вимог, просять в позовній заяві відмовити. У відзиві зазначили, що особовий рахунок є номерним та являє собою основний документ за яким здійснюється правильне нарахування за надані житлово-комунальні послуги. Особовий рахунок відкривається за адресою, а не за конкретною особою. Виходячи з цього, відкриття особового рахунку на іншого квартиронаймача або власника. Особовий рахунок є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є господарською діяльністю підприємства. Крім того, представник відповідача зазначає, що позивач звернулась зі способом захисту, що не відповідає ст. 16 ЦК України. Перевіривши викладені у заявах по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до статей\~66,\~67,\~162 ЖК України, за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої\~статті 20 цього Закону\~обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Крім того, відповідно до\~статті 322 ЦК України, на власника покладається тягар утримання майна. Частиною другою\~статті 382 ЦК України\~встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Таким чином, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник. Як вбачається з матеріалів справи, 19 березня 2021 року позивач, [PERSON] , стала власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 19.03.2021 року, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме за № 279, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лосінцем С.М, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.03.2021 за № 249069532. З сайту Єдиної міської автоматизованої системи комунальних розрахунків "НОВА\-КОМ" вбачається наявність заборгованості за особовим рахунком № [NUMBER] в КПТМ "Криворіжтепломережа", що підтверджується інформацією про суми, нараховані до сплати комунальними та іншими службами міста станом на 1 вересня 2021 року роздрукованою з сайту ТОВ НОВА-КОМ 28 вересня 2021 року. Вище зазначеним Договором купівлі-продажу квартири від 19 березня 2021 року не передбачено перехід зобов`язань за спожиті житлово-комунальні послуги від Продавця до Покупця квартири, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 19.03.2021 року за № 279, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лосінцем С.М 15.07.2021року представник позивача, адвокат Лисенко Олександр Анатолійович від імені нової власниці квартири [PERSON] , звернувся до відповідача з заявою про виключення заборгованості попередніх власників квартири з обліку по особовому рахунку № [NUMBER] , що підтверджується заявою про виключення з обліку по особовому рахунку заборгованості попередніх власників квартири від 15.07.2021 року вхідний № 003388. 26.07.2021року представник позивача, адвокат Лисенко Олександр Анатолійович, отримав відповідь на своє звернення від КПТМ "Криворіжтепломережа", якою було відмовлено у задоволенні заяви про виключення з обліку по особовому рахунку заборгованості попередніх власників квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Єдиної міської автоматизованої системи комунальних розрахунків "НОВА-КОМ", у власника квартири за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] існує заборгованість перед відповідачем КПТМ "Криворіжтепломережа". Натомість, власник квартири вчасно сплачує кошти за спожиті житлово-комунальні послуги та обґрунтовано вважає, що не має заборгованості перед надавачем послуг, та існуюча інформація з Єдиної міської автоматизованої системи комунальних розрахунків "НОВА-КОМ" про заборгованість, створює незручності для позивача, що підтверджується інформацією про суми, нараховані до сплати комунальними та іншими службами міста станом на 1 вересня 2021 року роздрукованою з сайту ТОВ НОВА-КОМ 28 вересня 2021 року. Таким чином, на особовому рахунку квартири, що належить позивачу відображена заборгованість попередніх власників, яка не належить позивачу. При цьому, договір не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди позивача на таку заміну, що узгоджується з положеннями\~статті 520 ЦК України\~(заміна боржника у зобов`язанні). Суд доходить висновку, що діючим законодавством не передбачено обов`язку нового власника квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це не обговорено під час вступу у власність нового власника, що в свою чергу повністю узгоджується із сталою практикою Верховного Суду та подібні висновки висловлені, зокрема, в Постанові Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19, провадження № 61-3604св20, Постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 522/19127/18, провадження № 61-20547св19. Суд також не бере до уваги доводи відповідача, викладені у відзиві, про те, що\~зобов`язання відповідача щодо здійснення виключення заборгованості не передбачено чинним законодавством, як спосіб захисту прав, оскільки відповідно до наказу Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва від 23.10.2013 року №170 «Про затвердження порядку відкриття, закриття та ведення особових рахунків для обліку абонентів-споживачів послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій» та житлового законодавства України, особовий рахунок є номерним, що дозволяє ідентифікувати його відповідно до конкретного житлового приміщення та являє собою сукупність даних про житлове приміщення. Згідно з\~ст.8 Закону України від 16 липня 1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», з наступними змінами та доповненнями, бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно: визначає облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених\~Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообігу і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку. Згідно зі\~ст.9\~Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»\~підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Виходячи з положень Закону та Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого\~наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства. Особовий рахунок № [NUMBER] , відкритий за адресою: [ADDRESS] , є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача\~КПТМ "Криворіжтепломережа"\~і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто відповідача КПТМ "Криворіжтепломережа". Суд також відхиляє доводи відповідача, що\~КПТМ "Криворіжтепломережа" не порушувало права, свободи чи законні інтереси позивача, з огляду на наступне. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей\~55,\~124 Конституції України\~та\~статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення\~Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу, що визначено в статтях\~8,\~9 Конституції України, а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема\~статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Тому у випадку порушення юридичною особою законодавства при нарахуванні плати за послуги теплопостачання споживач має право оскаржити в судовому порядку такі його дії та вимагати здійснення відповідного перерахунку. Подібні висновки викладені Верховним Судом України у Постанові\~\~від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13 та Верховним Судом у Постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 209/4456/16-ц та Постанові від 27 серпня 2020 року у справі № 207/2990/18. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними доказами по справі та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Позивач при зверненні до суду із даним позовом звільнений від сплати судового збору відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 гривень. Крім того, позивачка просила суд стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 11\~000 гривень. Стороною відповідача надані заперечення щодо розміру судових витрат у зв`язку з їх не співмірністю щодо складності справи. Положеннями статті 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір про надання професійної правничої допомоги від 07.05.2021 року, попередній (орієнтовний) розрахунок у цивільній справі від 02.12.2021 року. Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також з урахуванням заперечення відповідача щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу та його доводів щодо їх не співмірності, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 11 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved