Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-07 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому із врахуванням заяви про зміну предмета позову від 13.01.2022, просить: Витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] нежитлову будівля по літ.А-3, загальною площею 875,2 кв.м., що складається з приміщення кафе-залу та приміщень мотелю, за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1843204746212; Витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] земельну ділянку площею 0,0869 га; кадастровий номер 4621284800:01:004:0130; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1875396746212; Витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] земельну ділянку площею 0,0256 га; кадастровий номер: 4621284800:01:004:0131; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1874496846212; Витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] об`єкт нерухомого майна будівлю першої черги кафе-бару « [INFO] » відпочинкового комплексу « [INFO] » загальною площею 177,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 403468146212; Усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном шляхом звільнення нежитлової будівлі літ.А-3, загальною площею 875,2 кв.м., що складається з приміщення кафе-залу та приміщень мотелю, за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1843204746212; Усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном шляхом звільнення земельної ділянки площею 0,0869 га; кадастровий номер 4621284800:01:004:0130; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1875396746212; Усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном шляхом звільнення земельної ділянки площею 0,0256 га; кадастровий номер: 4621284800:01:004:0131; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1874496846212; Усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном шляхом звільнення об`єкта нерухомого майна будівлю першої черги кафе-бару « [INFO] » відпочинкового комплексу « [INFO] » загальною площею 177,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 403468146212; Визнати недійсним договір іпотеки від 03.06.2020, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Будніковою Юлією Сергіївною, зареєстрований в реєстрі за №887; Визнати за [PERSON] право власності на нежитлову будівлю літ.А-3, загальною площею 875,2 кв.м., що складається з приміщення кафе-залу та приміщень мотелю, за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1843204746212. Позов обґрунтовує тим, що 08.07.2014 її ( [PERSON] ) оголошено переможцем за результатами прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, проведених у виконавчому провадженні №39025113, відкритого на підставі рішення Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області від 29.04.2011 у справі №2-673/11, яким позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено. Так, цим рішенням суд вирішив звернути стягнення на майно, що належить [PERSON] , [PERSON] , у тому числі на будівлю першої черги кафе-бар « [INFO] » відпочинкового комплексу « [INFO] » загальною площею 177,7 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , на об`єкт незавершеного будівництва мотелю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також на земельну ділянку площею 0,1112 га, кадастровий номер 4621284800:01:004:0610, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] (надалі нерухоме майно-предмет іпотеки); а кошти, отримані від реалізації нерухомого майна предмета іпотеки, направити на погашення загальної заборгованості [PERSON] перед «ОТП Факторинг Україна» по кредитному договору CM-SME 603/013/2008 від 05.05.2008. 09.07.2014 [PERSON] отримала свідоцтво № [NUMBER] , видане приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Манзілевською Т.С., та зареєструвала за собою право власності на нерухоме майно, а саме: об`єкт нежитлового будівництва, незавершений будівництвом мотель готовністю 81%, за адресою: [ADDRESS] ; реєстраційний номер майна: 403409446212, кадастровий номер земельної ділянки: 4621284800:01:004:0610, цільове призначення: призначена для будівництва та обслуговування відпочинкового комплексу « [INFO] »; земельна ділянка площею 0,1125 га з кадастровим номером 4621284800:01:004:0610; за адресою: [ADDRESS] ; цільове призначення: для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування відпочинкового комплексу « [INFO] »; реєстраційний номер майна: 403409446212; будівля першої черги кафе-бару « [INFO] » відпочинкового комплексу « [INFO] » загальною площею 177,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 403468146212. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.11.2017, ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області 14.12.2017, додатковим рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.02.2018 та постановою Львівського апеляційного суду від 20.08.2019 у справі №442/4240/14-ц визнано недійсними прилюдні торги; визнано протиправними дії ПП «Нива В.Ш.» в особі філії 14 щодо проведення прилюдних торгів, складання протоколу від 08.07.2014 №1413457-4/3, оформлення результатів прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки; визнано недійсним протокол ПП «Нива В.Ш. в особі філії 14 від 08.07.2014 року №1413457-4/3 про проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки; визнано недійсним Акт державного виконавця від 09.07.2014; визнано недійсним Свідоцтво №695 від 09.07.2014 року, видане приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Манзілевською Т.С. про придбання [PERSON] майна з прилюдних торгів; визнано недійсною державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] . Після ухвалення рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.11.2017 [PERSON] вчинено наступні дії: право власності на нежитлову будівлю літ.А-3, загальною площею 875,2 кв.м., що складається з приміщення кафе-залу та приміщень мотелю, за адресою [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] ; об`єкт нежитлового будівництва, незавершеного будівництвом готель готовністю 81%, за адресою [ADDRESS] ; реєстраційний номер майна: 403409446212 введений в експлуатацію; 03.06.2020 нежитлова будівля літ.А-3, загальною площею 875,2 кв.м. за адресою [ADDRESS] передана в іпотеку [PERSON] . На момент подання позову до Дрогобицького районного суду Львівської області об`єкт нерухомого майна земельна ділянка площею 0,1125 га з кадастровим номером 4621284800:01:004:0610 за адресою [ADDRESS] з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 403409446212 поділена на земельну ділянку площею 0,0869 га з новим кадастровий номер 4621284800:01:004:0130 та новим реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1875396746212, яка належить на праві власності [PERSON] та передана в іпотеку [PERSON] та на земельну ділянку площею 0,0256 га з новим кадастровий номер: 4621284800:01:004:0131 та реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1874496846212, яка на підставі договору дарування належить [PERSON] . Крім того, 22.12.2017 право приватної власності на будівлю першої черги кафе-бару « [INFO] » відпочинкового комплексу « [INFO] » загальною площею 177,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 403468146212 зареєстровано за [PERSON] , яка в свою чергу 23.09.2021 подарувала будівлю кафе-бару « [INFO] » [PERSON] . Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.09.2021 у справі № 442/4240/14-ц рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.11.2017, додаткове рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.02.2018 та постанову Львівського апеляційного суду від 20.08.2019 в частині задоволених позовних вимог [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до Приватного підприємства «Нива-В.Ш.», відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, [PERSON] , приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Манзілевської Тетяни Станіславівни про визнання недійсними прилюдних торгів, протиправними дій, недійсними протоколу, акта, свідоцтва та державної реєстрацію права власності скасувано та ухвалено в цій частині нове рішення; у задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, [PERSON] , приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Манзілевської Тетяни Станіславівни про визнання недійсними прилюдних торгів, протиправними дій, недійсними протоколу, акта, свідоцтва та державної реєстрацію права власності відмовлено. З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.11.2017, додаткове рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.02.2018 та постанова Львівського апеляційного суду від 20.08.2019 втратили законну силу. Таким чином, позивач вважає, що упродовж розгляду справи № 442/4240/14-ц змінювався правовий статус та інші характеристики нерухомого майна-предмета іпотеки, внаслідок яких таке нерухоме майно вибуло із володіння законного власника [PERSON] , що зумовлює необхідність звернення позивачем із позовом про витребування майна. Ухвалою судді від 03.12.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Підготовче судове засідання призначено на 13.01.2022. 22.12.2021 відповідач [PERSON] надала суду відзив на позовну заяву, у якому заперечила проти задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на те, що [PERSON] ніколи не набувала права власності за результатами прилюдних торгів на нерухоме майно, яке вона намагається витребувати у законних власників [PERSON] та [PERSON] . На думку [PERSON] це підтверджується тим, що упродовж часу розгляду справи №442/4240/14-ц змінився правовий статус та інші характеристики нерухомого майна-предмета іпотеки; приміщення кафе-бару « [INFO] » відпочинкового комплексу « [INFO] » на момент подання позову не належать [PERSON] , за боргами якого воно виставлене на продаж; саме нерухоме майно, що є предметом позову, ніколи не було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав за [PERSON] , а його вартість є у 10 разів більша за вартість майна, що було предметом прилюдних торгів (об`єктів незавершеного будівництва); кошти, сплачені [PERSON] за майно, яке нею придбавалось на прилюдних торгах вже стягнуті на її користь на підставі судових рішень, що набрали законної сили, а сторони недійсного правочину (укладеного на торгах) були повернуті у попередній стан. Відзивів від [PERSON] та [PERSON] до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області не надходило. 13.01.2022 на адресу суду від представника позивача адвоката Посікіри Р.Р. надійшла відповідь на відзив [PERSON] , у яких представник посилався на додану до позовної заяви деталізовану інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав, з якої, на його думку можна зробити висновок, що за період з 2014 по 2021 роки змінювались лише ідентифікуючі ознаки спірних об`єктів нерухомого майна та кадастрові номери земельних ділянок, проте [PERSON] не довела належними та допустимими доказами те, що витребовуване майно фактично є різним від того, яке придбане на торгах. На думку представника позивача, незважаючи на формальні зміни ідентифікуючих ознак спірного нерухомого майна, в натурі нових об`єктів нерухомості створено не було. Представник позивача вказує на можливість витребувати у недобросовісного володільця [PERSON] земельну ділянку площею 0,0256 га та будівлю першої черги кафе-бару « [INFO] » відпочинкового комплексу « [INFO] » загальною площею 177,7 кв.м. з огляду на те, що договір дарування від 23.09.2021, укладений через три тижні після винесення касаційним судом постанови у справі №442/4240/14-ц є безоплатний та вчинений між близькими родичами (матір`ю та сином) [PERSON] та [PERSON] . У відповіді на відзив представник позивача заявляє про недобросовісність іпотекодержателя [PERSON] з огляду на те, що такий договір іпотеки вчинено за письмовою згодою його дружини [PERSON] , яка брала участь у прилюдних торгах через уповноважену особу [PERSON] (сина [PERSON] та брата [PERSON] ) та була позивачем у справі № 442/4240/14-ц про визнання недійсними прилюдних торгів, протиправними дій, недійсними протоколу, акта, свідоцтва та державної реєстрацію права власності відмовити, що, на думку позивача, вказує на фраудаторний характер правочину щодо передачі частини спірного майна в іпотеку. Крім того, представник позивача доводить, що позивач є законною власницею новоствореного об`єкта нерухомого майна, а саме нежитлової будівлі літ. А-З, яка складаєтсья з приміщення кафе-залу та мотелю, загальною площею 875,2 м. кв. (колишнього об`єкта незавершеного будівництвом мотелю готовністю 81 % під літ. А-2, оскільки на момент реєстрації права власності 09.07.2014 за нею, таке майно було виготовлене та введене в експлуатацію, його площа та інші технічні характеристики не змінились. Представник позивача також не визнає, що позивачу повернуто кошти за майно, яке нею придбавалось на прилюдних торгах, оскільки [PERSON] не доведено факт такого повернення, а публічні торги від 08.07.2014 є законними, протокол, акт, свідоцтво є дійсними; підстав для повернення сторін у попередній стан немає. Представник позивача адвокат Посікіра Р.Р. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та заяві про зміну предмету позову, просить позов задоволити. Представник [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, покликаючись на безпідставність позовних вимог. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились вкотре, причин своєї неявки не повідомляли. Суд, вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності [PERSON] та [PERSON] , оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. Третя особа, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Буднікова Юлія Сергіївна, будучи повідомленою вчасно та належним чином в суд не з`явилась, причини неявки суду невідомі. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно дост.129 Конституції України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Нормами ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Матеріалами справи встановлено, що 29.04.2011 Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області ухвалив рішення у справі №2-673/11, яким позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено. Так, цим рішенням суд вирішив звернути стягнення на майно, що належить [PERSON] , [PERSON] , у тому числі на будівлю першої черги кафе-бар « [INFO] » відпочинкового комплексу « [INFO] » загальною площею 177,7 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , на об`єкт незавершеного будівництва мотелю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також на земельну ділянку площею 0,1112 га, кадастровий номер 4621284800:01:004:0610, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] ; а кошти, отримані від реалізації нерухомого майна предмета іпотеки, направити на погашення загальної заборгованості [PERSON] перед «ОТП Факторинг Україна» по кредитному договору CM-SME 603/013/2008 від 05.05.2008. На підставі вище вказаного рішення 10.06.2012 видано виконавчий лист. 23.07.2013 старший державний виконавець ПВР управління ДВС у Львівській області відкрив виконавче провадження №39025113 з виконання виконавчого листа №2-673/11 від 10.06.2011. 08.07.2014 за результатами прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, проведених у виконавчому провадженні, переможцем електронних торгів оголошено [PERSON] . 09.07.2014 приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу Манзілевська Т.С. видала свідоцтво №695, яким посвідчила, що позивачеві належить на праві власності майно предмет іпотеки загальною вартістю 1 106 481,75 грн, які придбані позивачем за 1 110 000,00 грн., що раніше належали відповідачу 1 на праві приватної власності. Відповідно до деталізованої інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав №287178099 від 28.11.2021, на підставі зазначеного свідоцтва позивач зареєструвала за собою право власності на такі об`єкти: 1. Об`єкт нежитлового будівництва, незавершений будівництвом мотель готовністю 81%, за адресою: [ADDRESS] ; реєстраційний номер майна: 403409446212, кадастровий номер земельної ділянки: 4621284800:01:004:0610, цільове призначення: призначена для будівництва та обслуговування відпочинкового комплексу « [INFO] ». Дата, час державної реєстрації: 09.07.2014 17:02:08. Підстава для державної реєстрації: свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 695, виданий 09.07.2014, видавник: приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу Манзілевська Тетяна Станіславівна. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 14330781 від 09.07.2014 17:21:24, приватний нотаріус Манзілевська Тетяна Станіславівна, Дрогобицький районний нотаріальний округ, Львівська обл. (а.с.32) ст. 16 деталізованої довідки; 2. Земельна ділянка площею 0,1125 га з кадастровим номером 4621284800:01:004:0610; за адресою: [ADDRESS] ; цільове призначення: для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування відпочинкового комплексу « [INFO] »; реєстраційний номер майна: 403409446212. Дата, час державної реєстрації: 09.07.2014 17:02:08. Підстава для державної реєстрації: свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 695, виданий 09.07.2014, видавник: приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу Манзілевська Тетяна Станіславівна. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 14330781 від 09.07.2014 17:21:24, приватний нотаріус Манзілевська Тетяна Станіславівна, Дрогобицький районний нотаріальний округ, Львівська обл. (а.с.36) ст. 24 деталізованої довідки; 3. Будівля, будівля першої черги кафе-бару « [INFO] » відпочинкового комплексу « [INFO] » загальною площею 177,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 403468146212. Дата, час державної реєстрації: 09.07.2014 17:48:00. Підстава для державної реєстрації: свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 695, виданий 09.07.2014, видавник: приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу Манзілевська Тетяна Станіславівна Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 14332580 від 09.07.2014 18:12:16, приватний нотаріус Манзілевська Тетяна Станіславівна, Дрогобицький районний нотаріальний округ, Львівська обл. (а.с.28) ст. 8 деталізованої довідки. 16.11.2017 рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у справі №442/4240/14-ц позов задоволено. Визнано недійсними прилюдні торги, що організовані та проведені Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області та Приватним підприємством „Нива В.Ш. в особі філії 14 з реалізації предмету іпотеки: нежитлової будівлі/будівля першої черги кафе-бару „ [INFO] відпочинкового комплексу „ [INFO] , загальною площею 177,7 (сто сімдесят сім цілих та сім десятих) кв.м. за адресою: [ADDRESS] ; об`єкту незавершеного будівництва незавершеного будівництвом мотель готовність 81% за адресою: [ADDRESS] ; земельної ділянки, на якій розташовані дані об`єкти, призначеній для будівництва та обслуговування відпочинкового комплексу „ [INFO] , загальною площею 0,1125 гектара, кадастровий номер 4621284800:01:004:0610, за адресою: [ADDRESS] , результати яких оформлені та затверджені Протоколом №1413457-4\\3 від 08.07.2014 року та Актом державного виконавця від 09.07.2014 року, що складений головним державним виконавцем Германчуком Р.В., затверджений начальником ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області Цабаком В.Я. про реалізацію предмета іпотеки. Визнано протиправними дії Приватного підприємства „Нива В.Ш. в особі філії 14 щодо проведення прилюдних торгів, складання протоколу від 08.07.2014 року №1413457-4/3, оформлення результатів прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки: нежитлової будівлі/будівля першої черги кафе-бару „ [INFO] відпочинкового комплексу „ [INFO] , загальною площею 177,7 (сто сімдесят сім цілих та сім десятих) кв.м. за адресою: [ADDRESS] ; об`єкту незавершеного будівництва незавершеного будівництвом мотель готовність 81% за адресою: [ADDRESS] ; земельної ділянки, на якій розташовані дані об`єкти, призначеній для будівництва та обслуговування відпочинкового комплексу „ [INFO] , загальною площею 0,1125 гектара, кадастровий номер 4621284800:01:004:0610, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнано недійсним протокол Приватного підприємства „Нива В.Ш. в особі філії 14 від 08.07.2014 року №1413457-4/3 про проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки: нежитлової будівлі/будівля першої черги кафе-бару „ [INFO] відпочинкового комплексу „ [INFO] , загальною площею 177,7 (сто сімдесят сім цілих та сім десятих) кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; обєкту незавершеного будівництва незавершеного будівництвом мотель готовність 81%, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельної ділянки, на якій розташовані дані обєкти, призначеній для будівництва та обслуговування відпочинкового комплексу „ [INFO] , загальною площею 0,1125 гектара, кадастровий номер 4621284800:01:004:0610, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнано недійсним Акт державного виконавця від 09.07.2014 року, складений головним державним виконавцем Германчуком Р.В., затверджений начальником ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області Цабаком В.Я. про реалізацію предмета іпотеки: нежитлової будівлі/будівля першої черги кафе-бару „ [INFO] відпочинкового комплексу „ [INFO] , загальною площею 177,7 (сто сімдесят сім цілих та сім десятих) кв.м. за адресою: [ADDRESS] ; обєкту незавершеного будівництва незавершеного будівництвом мотель готовність 81%, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельної ділянки, на які розташованій дані об`єкти, призначена для будівництва та обслуговування відпочинкового комплексу „ [INFO] , загальною площею 0,1125 гектара, кадастровий номер 4621284800:01:004:0610, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнано недійсним Свідоцтво №595 від 09.07.2014 року, видане приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Манзілевською Т.С. про придбання [PERSON] майна з прилюдних торгів, а саме: нежитлової будівлі/будівля першої черги кафе-бару „ [INFO] відпочинкового комплексу „ [INFO] , загальною площею 177,7 (сто сімдесят сім цілих та сім десятих) кв.м. за адресою: [ADDRESS] ; обєкту незавершеного будівництва незавершеного будівництвом мотель готовність 81%, за адресою: [ADDRESS] ; земельної ділянки, на якій розташовані дані обєкти, призначеній для будівництва та обслуговування відпочинкового комплексу „ [INFO] , загальною площею 0,1125 гектара, кадастровий номер 4621284800:01:004:0610, за адресою: [ADDRESS] . Визнано недійсною державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] на нежитлову будівлі/будівля першої черги кафе-бару „ [INFO] відпочинкового комплексу „ [INFO] , загальною площею 177,7 (сто сімдесят сім цілих та сім десятих) кв.м. за адресою: [ADDRESS] ; обєкт незавершеного будівництва незавершеного будівництвом мотель готовність 81%, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку, на якій розташовані дані об`єкти, призначену для будівництва та обслуговування відпочинкового комплексу „ [INFO] , загальною площею 0,1125 гектара, кадастровий номер 4621284800:01:004:0610, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (номер запису про право власності 6280232, дата, час державної реєстрації 09.07.2014, підстава виникнення права власності свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер:595, виданий 09.07.2014, видавник: приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу Манзілевська Т.С.). 14.12.2017 ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, у вказаному вище рішенні виправлено описку. 22.02.2018 додатковим рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, крім основних вимог, суд ухвалив: - Позов [PERSON] , який є представником [PERSON] до Приватного підприємства «Нива-В.Ш.» в особі Львівської філії 14 Приватного підприємства «Нива-В.Ш.», відділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, [PERSON] , приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Манзілевської Т.С., третіх осіб: ТОВ «ОТП Факторинг Україна», [PERSON] , [PERSON] про визнання протиправними дій, визнання недійсними прилюдних торгів та протоколу їх проведення, визнання недійсними акта державного виконавця, свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, державної реєстрації права власності задовольнити. - Позов [PERSON] до ПП «Нива-В.Ш. в особі Львівської філії 14 Приватного підприємства «Нива-В.Ш.», відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, [PERSON] , приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Манзілевської Т.С., треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», [PERSON] , [PERSON] про визнання протиправними дій, визнання недійсними прилюдних торгів та протоколу їх проведення, визнання недійсними акта державного виконавця, свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, державної реєстрації права власності задовольнити. - Позов [PERSON] до Приватного підприємства «Нива-В.Ш.» в особі Львівської філії 14 Приватного підприємства «Нива-В.Ш.», відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, [PERSON] , приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Манзілевської Т.С., треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання протиправними дій, визнання недійсними прилюдних торгів та протоколу їх проведення, визнання недійсними акта державного виконавця, свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, державної реєстрації права власності задовольнити. 20.08.2019 Львівський апеляційний суд у справі №442/4240/14-ц постановив апеляційні скарги [PERSON] залишити без задоволення; рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.11.2017 та додаткове рішення цього ж суду від 22.02.2018 залишити без змін. 01.09.2021 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив касаційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області задовольнити частково. Скасовано рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.11.2017, додаткове рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.02.2018 та постанову Львівського апеляційного суду від 20.08.2019 в частині задоволених позовних вимог [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до Приватного підприємства «Нива-В.Ш.», відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, [PERSON] , приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Манзілевської Тетяни Станіславівни про визнання недійсними прилюдних торгів, протиправними дій, недійсними протоколу, акта, свідоцтва та державної реєстрацію права власності та ухвалено в цій частині нове рішення. Закрито провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до Приватного підприємства «Нива-В.Ш.». Відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, [PERSON] , приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Манзілевської Тетяни Станіславівни про визнання недійсними прилюдних торгів, протиправними дій, недійсними протоколу, акта, свідоцтва та державної реєстрацію права власності. З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.11.2017, додаткове рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.02.2018 та постанова Львівського апеляційного суду від 20.08.2019 втрачають законну силу. Водночас вже після скасування рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.11.2017 по справі №442/4240/17 від 16.11.2017 вчинено дії щодо зміни характеристик спірного нерухомого майна. Зокрема щодо об`єкта нежитлового будівництва, незавершеного будівництвом готелю готовністю 81%, за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер майна: 403409446212) судом встановлено наступне. 22.12.2017 право власності [PERSON] скасовано державним реєстратором виконавчого комітету Трускавецької міської ради Федурко Р.В. на підставі ухвали від 14.12.2017 та рішення від 16.11.2007 Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у справі №442/4240/14-ц.(а.с.32) ст. 16 деталізованої довідки. 22.12.2017 [PERSON] зареєструвала за собою право власності на об`єкт нежитлового будівництва, незавершеного будівництвом готелю готовністю 81% на підставі витягу з реєстру прав власності №18679343 від 30.04.2008, виданого Дрогобицьким державним комунальним міжміським бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки; державного акта на право власності на земельну ділянкуЯД№497228 від 03.04.2007, виданого Дрогобицьким районним відділом земельних ресурсів; дозволу на виконання будівельних робіт №14 від 22.12.2004, виданого Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю Дрогобицької райдержадміністрації.Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 22.12.2017 прийнято державним реєстратором Виконавчого комітету Трускавецької міської ради Федурко Р.В. за індексним номером 38922891 (номер запису про право власності: 24118018) (а.с.32) ст. 16 деталізованої довідки. Судом встановлено, що 29.05.2019 державним реєстратором Виконавчого комітету Трускавецької міської ради припинено право власності [PERSON] на об`єкт нежитлового будівництва незавершеного будівництвом готелю готовністю 81%, за адресою [ADDRESS] за №403409446212; закрито розділ у ДРРП та реєстраційну справу на ОНМ за №403409446212; зареєстровано право власності [PERSON] на нежитлову будівля літ.А-3, загальною площею 875,2 кв.м., що складається з приміщення кафе-залу та приміщень мотелю, за адресою [ADDRESS] ; відкрито розділ у ДРРП та реєстраційну справу на ОНМ за №184320474621. Запис про державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю за адресою [ADDRESS] , загальною площею 875,2 кв.м. внесено до ДРРП 03.06.2019 (номер запису про право власності 31822360.) Судом встановлено, що оскільки рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області набрало законної сили 20.08.2019, вищевказане зазначено у самому рішенні, нежитлову будівлю за адресою [ADDRESS] , загальною площею 875,2 кв.м. було введено в експлуатацію та зареєстровано за [PERSON] 22.12.2017, то такі реєстраційні дії є незаконними. 03.06.2020 між [PERSON] (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець) укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Будніковою Ю.С., зареєстрований в реєстрі за №887, за яким зазначенений новосворений об`єкт передано в іпотеку. Відповідно до п.1.1 Договору іпотеки, цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з договору позики, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем від 29.05.2020, за умовами якого [PERSON] зобов`язана повернути іпотекодержателю до 29.05.2025 позику у розмірі 358 622,00 долари США, що є еквівалентом суми 9 682794,00 грн. Для забезпечення своєчасного виконання договору позики, іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю нежитлову будівлю, літ А-3, яка складається з приміщення кафе-залу та приміщення мотелю, загальною площею 875,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,0869 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, вид використання: для обслуговування відпочинкового комплексу, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 4621284800:01:004:0130. Нежитлова будівля належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Сертифікату відповідності, виданого Інспекцією ДАБК у Львівській області 25.06.2010 №ЛВ000690. Право власності на зазначену нежитлову будівлю зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: номер запису про право власності 31822360, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1843204746212. Земельна ділянка належить іпотекодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯД №497228, виданого Дрогобицьким районним відділом земельних ресурсів 03.04.2007. Право власності на зазначену земельну ділянку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: номер запису про право власності 32455592, реєстраційний номер об`єкт нерухомого майна 1875396746212. Щодо земельної ділянки площею 0,1125 га з кадастровим номером 4621284800:01:004:0610 за адресою [ADDRESS] ; цільове призначення: для будівництва та обслуговування відпочинкового комплексу « [INFO] » за №403409446212 суд встановив наступне. 22.12.2017 право власності [PERSON] скасовано державним реєстратором Виконавчого комітету Трускавецької міської ради Федурко Р.В. на підставі рішень Дорогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14.12.2017 та від 16.11.2007 у справі №442/4240/14-ц (а.с.36) ст. 24 деталізованої довідки. 22.12.2017 [PERSON] зареєструвала за собою право власності на вищевказане нерухоме майно на підставі державного акту на право власності на земельну ділянкуЯД№497228 від 03.04.2007, виданого Дрогобицьким районним відділом земельних ресурсів. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.12.2017 за індексним номером 38920404 прийнято реєстратором Виконавчого комітету Трускавецької міської ради Федурко Р.В. (номер запису про право власності 24115524 (а.с.36) ст. 23 деталізованої довідки. Судом встановлено, що 15.07.2019 державний реєстратор Модрицької сільської ради Дрогобицького району Топорович Ліля Мар`янівна прийняла рішення за індексним №47847465 про поділ об`єкта нерухомого майна земельної ділянки з кадастровим номером площею 0,1125, внаслідок якого утворились наступні об`єкти нерухомості: земельна ділянка площею 0,0869 га; кадастровий номер 4621284800:01:004:0130; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1875396746212 та земельна ділянка площею 0,0256 га; кадастровий номер: 4621284800:01:004:0131; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1874496846212. 15.07.2019 Державний реєстратор Модрицької сільська рада Дрогобицького району Топорович Л.М. прийняла рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0869 га за [PERSON] (з відкриттям розділу), за індексним №47847074 від 18.07.2019. 03.06.2020 земельна ділянка площею 0,0869 га; кадастровий номер 4621284800:01:004:0130; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1875396746212 передана [PERSON] в іпотеку [PERSON] на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Будніковою Ю.С., зареєстрований в реєстрі за №887. 15.07.2019 Державний реєстратор Модрицької сільської ради Дрогобицького району Топорович Л.М. прийняла рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0256 га за [PERSON] (з відкриттям розділу), індексний номер: 47828401 від 17.07.2019. 23.09.2021 між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровуваний) укладено договір дарування нежитлової будівлі та земельної ділянки площею 0,0256, посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Москалик Л.П., серія та номер: 686. Таким чином, суд приходить до висновку, що земельна ділянка площею 0,1125 га з кадастровим номером 4621284800:01:004:0610 за адресою [ADDRESS] з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 403409446212 поділена на земельну ділянку площею 0,0869 га з новим кадастровий номер 4621284800:01:004:0130 та новим реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1875396746212, яка належить на праві власності [PERSON] та передана в іпотеку [PERSON] та на земельну ділянку площею 0,0256 га з новим кадастровий номер: 4621284800:01:004:0131 та реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1874496846212, яка на підставі договору дарування належить [PERSON] . Щодо об`єкта нерухомого майна будівлі першої черги кафе-бару « [INFO] » відпочинкового комплексу « [INFO] » загальною площею 177,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 403468146212 суд встановив наступне. 22.12.2017 державний реєстратор Виконавчого комітету Трускавецької міської ради Федурко Р.В. прийняла рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] за індексним номером 38917279 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 31.03.2007 (номер запису про право власності: 24112674)(а.с.28) ст. 7 деталізованої довідки. 23.09.2021 приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу Москалик Л.П. прийняла рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] за індексним номером 60546351; номер запису про право власності: 44119681 на підставі договору дарування нежитлової будівлі та земельної ділянки від 23.09.2021, посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Москалик Л.П., серія та номер: 686. (номер запису про право власності: 44119681)(а.с.27) ст. 6 деталізованої довідки. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (відповідний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (частини 1 і 2 ст. 15 ЦК). За змістом наведених приписів спосіб захисту цивільного права чи інтересу це закріплені законом матеріально-правові заходи правоохоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на право-порушника (п. 5.5 постанови ВП ВС від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16. Іншими словами, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (див. п. 14 постанови ВП ВС від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц. Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (ст. 16 ЦК) та позасудові (статті 17-19 ЦК). Перелік судових способів захисту цивільного права чи інтересу визначений у ч. 2 ст. 16 ЦК, і такий перелік не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абз. 12 ч. 2 ст. 16 ЦК). Так, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. 2 ст. 5 ЦПК України). У постанові ВП ВС від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 міститься такий правовий висновок: застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога на захист цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі отримання відповідного відшкодування 22.12.2017 державний реєстратор виконавчого комітету Трускавецької міської ради Федурко Р. скасувала право власності [PERSON] на такі об`єкти нерухомого майна: об`єкт нежитлового будівництва, незавершений будівництвом готель готовністю 81%, за адресою: [ADDRESS] ; реєстраційний номер майна: 403409446212; земельну ділянку площею 0,1125 га з кадастровим номером 4621284800:01:004:0610; за адресою: [ADDRESS] ; будівлю першої черги кафе-бару « [INFO] » відпочинкового комплексу « [INFO] » загальною площею 177.7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Підставою для скасування права власності позивача у ДРРП значиться: рішення суду, серія та номер: 442/4240/14-ц провадження №2/442/1667/2017, виданий 16.11.2017, видавник: Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області; ухвала суду, серія та номер: 442/4240/14-ц провадження №2/442/1667/2017, виданий 14.12.2017, видавник: Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області (ухвала про виправлення описки). Однак такі рішення скасовані постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.09.2021 у справі № 442/4240/14-ц. Одним із судових способів захисту речових прав є витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикація). Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України). Відповідно до правового висновку, який міститься у постанові ВП ВС від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц: предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. У постанові ВП ВС від 05.12.2018 у справі № 522/2110/15-ц міститься такий правовий висновок: за змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Аналогічні правові висновки містяться у висновку ВСУ, викладеного у постанові від 24.06.2015 у справі № 6-251цс15 (№ у реєстрі 45910639); постанови ВП ВС від 05.12.2018 у справах № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18, № у реєстрі 79298391). Цивільне законодавство розрізняє право володіння як складову повноважень власника (ч. 1 ст. 317 ЦК), як різновид речових прав на чуже майно (п. 1 ч. 1 ст. 395 ЦК) та як право, що виникає на договірних засадах, тобто договірне володіння. Так, відповідно до постанови ВП ВС від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, цивільне законодавство розрізняє право володіння як складову повноважень власника (частина перша статті 317 ЦК України), як різновид речових прав на чуже майно (п. 1 частини першої статті 395 ЦК України) та як право, що виникає на договірних засадах, тобто договірне володіння. Враховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку. Особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника. Факт володіння нерухомим майном (possessio) може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). З огляду на вказане введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений, відрізняється залежно від того, яке майно рухоме чи нерухоме є об`єктом витребування. Так, у випадку позбавлення власника володіння рухомим майном віндикація передбачатиме повернення власникові можливості фізичного утримування речі, тоді як у випадку позбавлення володіння майном нерухомим введення у володіння полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Тому у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові (пп. 142 і 144 постанови ВП ВС від 14.11.2018) Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є судове рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц звертає увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Об`єктом віндикаційного позову може бути лише індивідуально визначене майно, яке існує в натурі на час подання позову такі висновки Верховного Суду викладені у постановах від 26.07.2018 у справі № 902/389/16 та від 14.02.2018 у справі № 477/221/16-ц. У постанові ВС у складі колегії суддів Другої судової палати КЦС від 29.10.2018 у справі № 612/553/15-ц, суд прийшов до такого висновку: «тлумачення статті 387 ЦК України свідчить, що на підставі віндикаційного позову може бути витребуване з чужого незаконного володіння майно яке є індивідуально визначеним. Згідно з абзацом 1 частини першої статті 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Індивідуалізація речі - це надання певній речі (або ж наявність у неї) відмітних властивостей (рис чи характеристик), що дозволяють в необхідних випадках виділити її з числа подібних. Можливо виокремити три групи речей, визначених індивідуальними ознаками: унікальні речі, тобто єдині у своєму роді; речі, що відрізняються від подібних особливими позначеннями чи характеристиками; речі, індивідуалізовані в процесі вибору або відбору». Додатково суд зауважує, що на момент вчинення усіх дій [PERSON] , після винесення постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.09.2021 у справі №442/4240/14-ц, була лише фактичним володільцем спірного нерухомого майна, при тому, що право володіння залишилось за законною власницею [PERSON] .Зокрема, права володіння, користування та розпоряджання майном належать власнику майна, незалежно від того, є він фактичним володільцем чи ні. Тому позивач [PERSON] не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Позивачем заявлено позовну вимогу щодо витребування земельної ділянки площею 0,0869 га з кадастровим номером 4621284800:01:004:0130 та земельна ділянка площею 0,0256 га з кадастровим номером 4621284800:01:004:0131, які утворені в результаті поділу земельної ділянки площею 0,1125 га з кадастровим номером 4621284800:01:004:0610, за адресою [ADDRESS] . У відзиві на позовну заяву [PERSON] заперечує вимоги про витребування цих земельних ділянок, вказуючи, що на прилюдні торги виставлялась лише земельна ділянка площею 0,1125 га з кадастровим номером 4621284800:01004:0610 (реєстраційний №403409446212), а земельними ділянками 0,0869 га з кадастровим номером 4621284800:01:004:0130 та площею 0,0256 га з кадастровим номером 4621284800:01:004:0131 [PERSON] ніколи не володіла, інформація про таке володіння також не була внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Суд не погоджується з такими запереченнями [PERSON] з огляду на правовий висновок, який міститься у постанові ВП ВС від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, як-от: «Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що з огляду на приписи статей 387 і 388 ЦК України помилковими є висновки суду першої інстанції щодо неможливості витребування власником земельних ділянок, які були поділені та/або об`єднані. Формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб». На думку суду, відповідачкою [PERSON] не доведено під час судового розгляду те, що витребовувані земельні ділянки, незважаючи на іншу площу, кадастровий номер та реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна, утворились не внаслідок поділу земельної ділянки площею 0,1125 га з кадастровим номером 4621284800:01:004:0610, за адресою [ADDRESS] . Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що поділ земельної ділянки площею 0,1125 га, з присвоєнням новоутвореним земельним ділянкам інших кадастрових номерів не є перешкодою для задоволення віндикаційного позову. Позивачем заявлено вимогу про витребування з незаконного володіння [PERSON] приміщення кафе-залу та приміщення мотелю, загальною площею 875,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як встановлено судом, 29.05.2019 [PERSON] зареєструвала право власності на нежитлову будівля літ.А-3, загальною площею 875,2 кв.м., що складається з приміщення кафе-залу та приміщень мотелю, за адресою [ADDRESS] . Право власності на новостворений об`єкт нерухомого майна, серед іншого, зареєстровано на підставі сертифікату ДАБІ № ЛВ000690 від 25.06.2010, акта готовності об`єкта до експлуатації №2 від 12.04.2010, технічного паспорта від 24.02.2010, виданого КП ЛОР «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» разом з експлікацією внутрішніх площ до плану будівель літ. «А-3» по [ADDRESS] . На підтвердження тієї обставини, що незавершений будівництвом готель готовність 81% та нежитлова будівля літ. А-3, загальною площею 875 кв.м., що складається з приміщення кафе-залу та приміщення мотелю є одним і тим самим об`єктом нерухомого майна, позивач долучає до позовної заяви сертифікат ДАБІ, серія та номер: ЛВ000690, виданий 25.06.2010, видавник: Інспекція ДАБК у Львівській області; рішення органу, рішення виконавчого комітету Лішнянської сільської ради Дрогобицького району Львівської області про присвоєння поштової адреси, серія та номер: 35, виданий 29.11.2018, акт готовності об`єкта до експлуатації №2 від 12.04.2010, технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 24.02.2010, видавник: КП ЛОР «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» разом з експлікацією внутрішніх площ до плану будівель літ. «А-3» по [ADDRESS] . Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затверджений постановою КМУ від 08.10.2008 №923 (у редакції постанови КМУ від 20.05.2009 №534): «2. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів здійснюється на підставі сертифіката відповідності, що видається Держархбудінспекцією та її територіальними органами за формою згідно з додатком 1. Сертифікат відповідності документ, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам. До заяви додаються: проектна документація, затверджена в установленому законодавством порядку; акт готовності об`єкта до експлуатації, підписаний генпроектувальною та генпідрядною організаціями, субпідрядними організаціями, що здійснювали будівництво, замовником, страховою компанією (у разі, коли об`єкт застрахований) за формою згідно з додатком 3. 17. Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата видачі зареєстрованого інспекцією сертифіката відповідності. 20. Сертифікат відповідності є підставою для укладення договорів про постачання на прийняті в експлуатацію закінчені будівництвом об`єкти необхідних для їх функціонування ресурсів води, газу, тепла, електроенергії тощо, включення даних про такий об`єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на зазначений об`єкт. Суд встановив, що у сертифікаті відповідності №ЛВ000690 від 25.06.2010 йдеться про те, що Інспекція ДАБК у Львівській області засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта (окремого пускового комплексу) відпочинкового комплексу «ІНКЛЮЗ» ІІ черга кафе-зал №2, ІІІ черга мотель, загальна площа кафе-залу №2 374,9 кв.м., загальна площа мотелю 500,3 кв.м. за адресою [ADDRESS] . Замовник об`єкта будівництва: [PERSON] . Сертифікат відповідності видано на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації від 12.04.2010. Отже, незважаючи на те, що право власності ще не було зареєстровано, в натурі приміщення кафе-бару та готелю уже було. Окрім того, суд не приймає до уваги покликання відповідача [PERSON] про те, що з 2010 року нею проводились кількісні та якісні покращення чи будівельні роботи об`єкту нерухомого майна приміщення кафе-залу та приміщення мотелю, загальною площею 875,2 кв.м., оскільки відповідачем не надано суду жодних доказів, які б підтверджували таке. Ст.2 Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 цього Закону). Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17). Також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 680/214/16 та від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13 зроблено висновок про те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права. Постанова ОП КГС ВС від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18: за змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зроблено висновки про те, що з урахуванням специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності). Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави, заволодіння нею таким майном право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності. Тому заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа. Відповідно до ч. 1 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації. [PERSON] у відзиві на позовну заяву заперечує проти витребування у неї нерухомого майна приміщення кафе-залу та приміщення мотелю, загальною площею 875,2 кв.м., яке є завершеним будівництвом, так як на прилюдні торги виставлявся об`єкт незавершеного будівництвом готелю. Проте відповідач не доводить, що об`єкт нерухомого майна приміщення кафе-залу та приміщення мотелю, загальною площею 875,2 кв.м. фактично є іншим нерухомим майно, не пов`язаним з об`єктом незавершеного будівництва, яке виставлялось на торги. Оскільки на момент реєстрації права власності за позивачкою 09.07.2014, таке майно було виготовлене та введене в експлуатацію, його площа та інші технічні характеристики не змінились, суд не вбачає перешкод для витребування такого нерухомого майна з чужого незаконного володіння. Суд не погоджується з запереченнями [PERSON] про те, що спірне майно будівля першої черги кафе-бару « [INFO] » відпочинкового комплексу « [INFO] » загальною площею 177,7 кв.м. не може бути витребуване у [PERSON] , так як останній набув майно у законний спосіб за договором дарування від 23.09.2021. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Таким чином, незважаючи на те, що земельна ділянка площею 0,0256 га; кадастровий номер: 4621284800:01:004:0131 та об`єкт нерухомого майна будівлю першої черги кафе-бару « [INFO] » відпочинкового комплексу « [INFO] » загальною площею 177,7 кв.м. спочатку вибули із володіння [PERSON] до незаконного володіння [PERSON] , ефективним способом захисту буде витребування майна в останнього володільця, тобто [PERSON] . Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так, відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч. 2 ст. 719 ЦК України). Право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття (ч. 1 ст. 722 ЦК України). Договори дарування належать до безоплатних правочинів, за їх умовами обдаровані не мають перед дарувальником зобов`язань матеріального характеру. Договір дарування є особливою формою договорів, який опосередковує безоплатну передачу майна у власність від однієї сторони (дарувальника) до іншої сторони (обдарованого). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Оскільки судом встановлено, що земельна ділянка площею 0,0256 га з кадастровим номером 4621284800:01:004:0131 та об`єкт нерухомого майна будівлю першої черги кафе-бару « [INFO] » відпочинкового комплексу « [INFO] » загальною площею 177,7 кв.м. вибули із володіння [PERSON] безоплатно на підставі договору дарування, то законний власник має право витребувати майно незалежно від добросовісності набуття такого майна. А отже, посилання [PERSON] на дійсність договору дарування не впливає на можливість його витребування, так як в такому випадку майно випробовувалось би незалежно від добросовісності набувача-обдаровуваного). Як встановлено судом, 03.06.2020 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Будніковою Ю.С., зареєстрований в реєстрі за №887. Предметом іпотеки є нежитлова будівля, літ А-3, яка складається з приміщення кафе-залу та приміщення мотелю, загальною площею 875,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельна ділянка, площею 0,0869 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, вид використання: для обслуговування відпочинкового комплексу, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 4621284800:01:004:0610. За правилами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Частиною першою статті 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції чинній на час укладення договору іпотеки) вказано вичерпний перелік об`єктів, які могли бути предметом іпотеки за іпотечним договором. Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: зокрема нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності. Суд звертає увагу на постанову КЦС ВС від 22.03.2018 у справі № 726/1126/17-ц: «Доводи касаційної скарги стосовно того, що на момент укладення договору іпотеки [PERSON] була власником житлового будинку літ. «Ж» з господарськими будівлями і спорудами, а тому відсутні підстави для визнання спірного договору недійсним, є необґрунтованими, оскільки договір купівлі-продажу від 16 жовтня 2007 року, на підставі якого [PERSON] придбала 31/100 частину будинковолодіння по [ADDRESS], визнаний рішенням суду недійсним і ця частка була предметом договору міни, відповідно до якого остання набула права власності на житловий будинок літ. «Ж» з господарськими будівлями і спорудами, є обставиною, яка свідчить про відсутність у іпотекодавця [PERSON] права власності на предмет іпотеки на момент укладання спірного договору». Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Верховний Суд неодноразово формулював висновок про те, що боржник, який вчиняє дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності після виникнення у нього зобов`язання із повернення суми позики, діє очевидно недобросовісно і зловживає правами стосовно кредитора. Водночас будь-який правочин, вчинений боржником, у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. Відповідач [PERSON] не доводить свою добросовісність як іпотекодержатель під час розгляду справи. Тим не менш суд приймає до уваги із докази позивача, викладеними у відповіді на відзив [PERSON] на позовну заяву щодо недобросовісності останнього. Так, судом встановлено, що відповідно до п. 1.10 договору іпотеки, «прийняття в іпотеку нежитлової будівлі та земельної ділянки за цим договором вчиняється за письмовою згодою дружини [PERSON] [PERSON] , викладеною у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено [PERSON] , приватним нотаріусом Запорізького МНО 03.06.2020 за р. №886, що призначена для зберігання у справах». Суд також бере до уваги, що дружина іпотеко держателя [PERSON] (адреса: [ADDRESS] ) брала участь у прилюдних торгах через уповноважену особу [PERSON] (син [PERSON] та брат [PERSON] ; [ADDRESS] ) 15.11.2013 у приміщенні ВДВС Дрогобицького МРУЮ, про що зазначено у протоколі проведення прилюдних торгів. [PERSON] є позивачем у справі № 442/4240/14-ц; постановою КЦС ВС від 01.09.2021 у цій справі у задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, [PERSON] , приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Манзілевської Тетяни Станіславівни про визнання недійсними прилюдних торгів, протиправними дій, недійсними протоколу, акта, свідоцтва та державної реєстрацію права власності відмовити. Суд встановив, що на момент укладення договору іпотеки [PERSON] не мала права володіння спірним нерухомим майном, вона була лише незаконним володільцем, а отже, не могла розпоряджатись усіма правомочностями законного власника, у тому числі давати нерухоме майно в іпотеку. З огляду на те, що правочин щодо передачі частини спірного майна в іпотеку порушує права позивача, адже після витребування повноваження [PERSON] щодо розпорядження цим майном будуть обмежені; іпотека є додатковим обтяженням спірного нерухомого майна; позивач буде змушена відповідати власним майном за договором позики, а також за договором іпотеки, який вона не підписувала, суд приходить до висновку про підставність вимоги позивача про визнання недійсним договір іпотеки від 03.06.2020, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Будніковою Юлією Сергіївною, зареєстрований в реєстрі за №887. Згідно зі ст. 291 ЦК, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У постанові ВС від 30.01.2019 у справі № 912/2185/16(912/3192/17) «Колегія суддів надаючи оцінку доводу касаційної скарги, який викладено в підпункті 8.1. пункту 8 даної постанови вважає за необхідне застосувати принцип процесуальної економії. 19. Принцип процесуальної економії господарського судочинства - загальне керівне положення, відповідно до якого господарський суд, учасники судового процесу економно і ефективно використовують всі встановлені законом процесуальні засоби для правильного та оперативного розгляду справ з дотриманням строків. 19.1. Сутність принципу процесуальної економії полягає в тому, що б під час розгляду справи в господарському суді для найбільш повного та всебічного розгляду справи використовувати всі встановленні законом засоби з урахуванням строків визначених нормами процесуального права. 19.2. Елементами змісту принципу процесуальної економії господарського судочинства слід вважати: - вимога оперативного розгляду справи; - вимога економного використання процесуальних засобів судом, учасниками справи для повного та всебічного розгляду справи у господарському суді». Під час розгляду справи [PERSON] та [PERSON] не заперечувалось те, що вони продовжують володіти і користуватись спірним нерухомим майном. Більше того, у відзиві на позовну заяву [PERSON] підтвердила, що її син [PERSON] здійснює успішну підприємницьку діяльність на території кафе-бару « [INFO] ». Таким чином, з метою процесуальної економії, та для недопущення необхідності у майбутньому подавати позивачем нового позову про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом звільнення земельних ділянок та нежитлових будівель об`єктів нерухомого майна, суд вважає, що позов в цій частині слід задоволити. Позивач у заяві про зміну предмета позову заявив вимогу визнання за [PERSON] права власності на нежитлову будівлю літ.А-3, загальною площею 875,2 кв.м., що складається з приміщення кафе-залу та приміщень мотелю, за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1843204746212. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такий правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340, від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18. Визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачене у статті 16 ЦК України. У статті 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту статті 392 ЦК України вбачається, що вона містить дві диспозиції, за яких власник майна може звернутися з позовом про визнання права власності: 1) якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою; 2) у разі втрати власником документа, який засвідчує право власності. Суб`єктом вимог про визнання права власності може будь-яка особа, яка вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів у третіх осіб або претензіями третіх осіб чи необхідністю отримати правовстановлюючі документи. Позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). У п. 6.43. постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №48/340 сформульовано таке: Водночас у тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Таким чином, суд приходить до висновку, що одночасне заявлення вимог про визнання права власності та витребування майна не узгоджуються із наявною судовою практикою та положеннями цивільного законодавства, тому з огляду на задоволення судом вимоги про витребування на користь позивача нежитлової будівлі літ.А-3, загальною площею 875,2 кв.м., що складається з приміщення кафе-залу та приміщень мотелю, за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1843204746212, у задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності на це майно слід відмовити. Щодо стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на професійну правову допомогу в розмірі 200\~000, 00 грн. відповідно суд приходить до наступного висновку. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, що передбачено ст.15 ЦПК України. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи, або підготовки до її розгляду. Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (надання послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (надання послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) зазначенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача адвокатом Посікірою Р.Р. були надані наступні документи: копія договору про надання професійної правничої допомоги №25/11-21 від 25.11.2021, копія акта прийому-передачі наданих послуг № 1 від 04.07.2022 до договору про надання професійної правничої №25/11-21 від 25.11.2021, копія квитанцій від 16.12.2021, 04.07.2022. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Ч.1 ст.58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник. Постановою Верховного Суду від 06.03.2019 р. у справі №922/1163/18, якою сформовано правову позицію щодо вирішення питання про відшкодування витрат учасників справи на правову допомогу та застосування ст. 27, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст.123, 126 ГПК України: «Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: (1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); (2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; (3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; (4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; (5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; (6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності ввід конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.» Відповідно до п. 6.3. Договору частина гонорару в сумі не менш, ніж 60 000, 00 грн. за усі послуги з представництва Клієнта в суді першої інстанції сплачується Клієнтом на розрахунковий рахунок Бюро одним або кількома платежами у дев`ятимісячний строк з дня укладення Договору. Частина гонорару в сумі 140 000, 00 грн. за усі послуги з представництва Клієнта в суді першої інстанції сплачується Клієнтом на розрахунковий рахунок Бюро одним або кількома платежами у місячний строк з дня ухвалення рішення Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області. На виконання вказаного положення Договору 16.12.2021 на рахунок АБ Романа Посікіри позивач сплатила 4500 грн.; 04.07.2022 на рахунок АБ Романа Посікіри позивач сплатила 60000 грн., таким чином, на день подання цієї заяви позивачем сплачено на рахунок АБ Романа Посікіри 64500 грн., решта гонорару відповідно до договору про надання професійної правничої допомоги за усі послуги з представництва Клієнта в суді першої інстанції повинно бути сплачено Клієнтом відповідно до Договору про надання професійної правничої допомоги. Суд звертає увагу на правовий висновок, викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 червня 2021 у справі № 159/5837/19, «Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України)». Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судому складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). З огляду на викладене, беручи до уваги обставини цієї справи, положення договору про надання професійної правничої допомоги, відсутність заперечень відповідачів на заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, враховуючи значення справи для позивача, обсяг наданих адвокатом послуг, їх складність та час, необхідний для їх надання, суд приходить до переконання про стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 64500 грн., що відповідатиме вимогам розумності та співмірності. Відповідно з кожного із відповідачів слід стягнути по 21500 грн.(64500грн. / 3) Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути судовий збір в користь позивача в розмірі 16324 грн. (454,00 грн. за забезпечення позову + 4520 грн. + 11350,00 грн. судовий збір за позов). Відповідно з кожного із відповідачів слід стягнути по 5441,33 грн. (16324 грн. / 3) Окрім того, відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: partial