Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

у серпні 2018 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за спожиті житлово - комунальні послуги з урахуванням трьох процентів річних та індексу інфляції. В обґрунтування позову зазначено, що Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» (далі - КП «Житло-сервіс») утримує і проводить обслуговування житлового будинку [ADDRESS] на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення КМДА від 20 грудня 2005 року № 269, яким призначено позивача здійснювати експлуатацію будинку. Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] за зазначеною вище адресою і споживачем житлово-комунальних послуг на підставі договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 7 червня 2006 року. У зв`язку з не виконанням відповідачкою зобов`язань з оплати житлово - комунальних послуг, у останньої виникла заборгованість за період з 01.01.2011 року по 01.08.2018 року у розмірі 42956,17 грн, яку позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь. Крім того, позивач, посилаючись на положення ст.625 ЦК України просить суд стягнути з відповідача нарахований індекс інфляції у сумі 16521,26 грн та 3% річних у сумі 1183,57 грн. Судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1841,00 грн просить покласти на відповідача. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 17.09.2018 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 33). Сторонам визначено строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. Розгляд справи неодноразово переносився. У листопаді 2019 року представник відповідачки - Шокуров Ю.Л. надіслав клопотання, у якому просив призначити по справі почеркознавчу експертизу з метою встановлення відповідності підпису позивачки в Договорі від 07.06.2006 року. У січні 2020 року представником позивача КП «Житло-сервіс» - Ключник А.В. подано суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно з якою КП просило стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2011 року по 01.12.2019 року у сумі 51 011,79 грн, збитки від інфляції у сумі 29 879,11 грн, та 3% річних у сумі 6773,80 грн, а всього 87 664,70 грн, надавши суду нові розрахунки заборгованості. Судові витрати покласти на відповідача. Справа, призначена на 23.09.2020 року не розглядалася у зв`язку з неявкою відповідача, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином. 22.02.2021 року представником КП «Житло-сервіс» - Таран Л.М. подано заяву про виключення документа з числа доказів. Так, представник КП зазначив, що з метою економії процесуального часу у зв`язку з проведенням почеркознавчої експертизи, а також втратою оригіналу Договору, позивачем прийнято рішення про виключення з числа доказів копію Договору від 07.06.2006 року про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території. У додаткових поясненнях до позову вказує на те, що виключення зазначеного вище Договору не впливає на обов`язок відповідача щодо сплати коштів за отримані житлово-комунальні послуги на підставі закону. Отже, за період нарахованої заборгованості за несплату відповідачем житлово-комунальних послуг, тарифи на такі послуги та строки їх сплати були визначені наступними нормативно-правовими актами: розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради № 1221 від 29.12.2010 року «Про встановлення тарифів за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та їх структури» встановлений тариф на послугу для будинку за адресою: [ADDRESS] ,; розпорядження № 1216 від 02.12.2016 року «Про внесення змін до Тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій»; розпорядження № 211 від 12.02.2018 року «Про внесення змін до Тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій». У судовому засіданні 07.07.2021 року присутні представники позивача і відповідача. Вислухавши думку сторін, суд задовольнив клопотання представника КП та виключив з числа доказів копію договору про надання житлово-комунальних послуг і прийняв до провадження додаткові пояснення. Оголошена перерва до 01.12.2021 року. Представник позивача [PERSON] - адвокат Шокуров Ю.Л. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у відповідь на адвокатський запит до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) йому надіслано лист № 39810/8-21 від 30.08.2021 року, у якому повідомлено про те, що розпорядження № 1221 від 29.12.2010 року повинно було бути зареєстровано відповідно до вимог постанови № 833 від 01.08.2011 року. Однак така реєстрація проведена не була, а тому розпорядження не набрало чинності. Приймаючи до уваги те, що позивач протизаконно застосував тариф, закріплений зазначеним вище розпорядженням, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Представник позивача КП «Житло-сервіс» в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Як убачається з матеріалів справи, згідно з п. 2.1 Статуту Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», первинно затвердженого розпорядженням КМДА від 19.07.2000 року із подальшими змінами та перереєстрацією, Підприємство створене з метою отримання прибутку від господарської діяльності із утримання, обслуговування, експлуатації та ремонту будинків і споруд комунальної власності територіальної громади м. Києва та прибудинкових території, а також здійснення контролю за виконанням громадянами Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинкових територій. Відповідно до п. 2.2. Статуту предметом діяльності Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» є надання житлово-комунальних послуг споживачам (а.с. 20-29). Відповідно до акту про приймання в експлуатацію закінченого будівництва від 26.03.2005 житловий будинок на 190 квартир та підземним паркінгом за адресою [ADDRESS] було прийнято в експлуатацію (а.с. 8-9). На підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення КМДА від 20 грудня 2005 року № 269 Комунальному підприємству з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» зазначений житловий будинок переданий для обслуговування (а.с. 7). Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності відповідачу [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 4 жовтня 2005 року, який зареєстрований в КМБТІ та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна за реєстровим № 44429 від 31.10.2005 року (а.с. 81). Згідно з відомостями, наданими 10.09.2018 відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві, відповідач [PERSON] по м. Києву зареєстрованою не значиться (а.с. 32). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їх виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов?язки, визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на момент надання послуг. Згідно зі ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 17 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Позивач посилається на те, що між сторонами існують фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку, проте відповідач належним чином не виконав зобов`язання по оплаті житлово-комунальних послуг, що призвело до виникнення заборгованості. У ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено, що під договором слід розуміти усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, або іншими документами. Позивачем було вчинено дії на користь відповідача - надано послуги, тому договір про надання послуг, письмова форма якого законодавством не вимагається, вважається укладеним з моменту отримання відповідачем таких послуг. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них території відповідно до вимог нормативів,норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Згідно з ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством та умовами договору; зобов?язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Обов`язок щодо сплати за спожиті послуги встановлений законом. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від сплати послуг у повному обсязі. Вказаний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі №176/456/17 (провадження №61-63св18) та у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Статтею 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено права і обов`язки балансоутримувача відповідно до яких він має право звертатися до суду про стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг; зобов`язаний забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів Відповідно до ст.ст. 7,14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Як встановлено судом, станом на грудень 2019 року відповідач належним чином не виконала свій обов`язок з оплати за житлово-комунальні послуги, що надавались позивачем, внаслідок чого відповідно до уточненого розрахунку у нього виникла заборгованість в період з 01.01.2011 по 30.11.2019 р. в розмірі 51 011,79 грн за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с. 76-77). Як зазначив позивач тарифи на такі послуги та строки їх сплати були визначені наступними нормативно-правовими актами: розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради № 1221 від 29.12.2010 року «Про встановлення тарифів за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та їх структури» встановлений тариф на послугу для будинку за адресою: [ADDRESS] , а також строк оплати - не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим; розпорядження № 1216 від 02.12.2016 року «Про внесення змін до Тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій»; розпорядження № 211 від 12.02.2018 року «Про внесення змін до Тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій». Однак, як вказав представник відповідача [PERSON] - адвокат Шокуров Ю.Л. у відзиві на позовну заяву позивача, розпорядження виконавчого органу Київської міської ради № 1221 від 29.12.2010 року не було зареєстровано відповідно до вимог постанови КМУ від 01.08.2011 року № 833 «Про внесення зміни до постанови КМУ від 28 грудня 1992 № 731», а тому вважається таким, що не набрало чинності і не може бути застосоване. Звернув увагу суду на те, що заборгованість відповідача з 01.01.2011 по 30.11.2016, у період, коли діяв тариф, впроваджений цим розпорядженням, є такою, що стягується позивачем безпідставно. З цього приводу суд зазначає наступне. Постановою Шевченківського райсуду м. Києва від 21.03.2014 року у справі № 2-а-118/11 (2а/761/4/14), в якій ухвалою від 04.04.2014 р. виправлено описку і яка залишена без змін ухвалою КААС від 10.07.2014 року та ухвалою ВАС України від 01.12.2015 року, визнано незаконними і нечинними з моменту прийняття низки розпоряджень Київської міської державної адміністрації, зокрема, розпорядження № 1221 від 29 грудня 2010 р. «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та їх структури» на підставі того, що як встановлено рішенням по цій справі, не пройшло необхідну реєстрацію в органах Міністерства юстиції України. Відповідно до п. 15 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992р. за №731 органи виконавчої влади направляють для виконання нормативно-правові акти лише після їх державної реєстрації та офіційного опублікування. У разі порушення зазначених вимог нормативно-правові акти вважаються такими, що не набрали чинності, і не можуть бути застосовані. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд України висловленої в постанові від 28 листопада 2011 року, яка відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України є обов`язковою для всіх судів України і які зобов`язані привести свою судову практику у відповідність з цим рішенням. Рішення в вступило в законну силу 10.07.2014 року. Згідно ст. 124 Конституції судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Отже, можна вважати що розпорядження № 1221 від 29 грудня 2010 р. не набуло чинності, а його застосування є неправомірним. Згідно зі ст. 162 ЖК України, плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 21, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо ціну продукції (вартість послуги) визначено неналежним чином. Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Скасування акта суб`єкта владних повноважень означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням. Рішення суб`єкта владних повноважень є скасованими з моменту набрання постановою законної сили. Таким чином, судом встановлено, що відповідачу у період з 01.01.2011 по 30.11.2016 виставлено рахунки по оплаті послуг утримання будинків і споруд та прибудинкових територій зі застосуванням тарифів, які в судовому порядку визнано незаконними і нечинними з моменту їх прийняття. З огляду на викладене вище та оцінюючи матеріали справи в їх сукупності, суд погоджується з твердженнями представника відповідачки [PERSON] - адвоката Шокурова Ю.Л. щодо безпідставності нарахування заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг у період з 01.01.2011 по 30.11.2016 і приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за цей період. Іншу частину заборгованості по оплаті витрат на утримання будинку та прибудинкової території відповідач і її представник визнають. Отже стягненню оплати за житлово-комунальні послуги підлягає заборгованість за період з 01.12.2016 по 30.11.2019 року, яка, відповідно до розрахунку позивача, становить 18 839,73 грн (51 011,79-32 172,06). Частиною четвертою статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Стаття 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. В силу положень ст.525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Зазначений обов`язок є грошовим зобов`язанням. Щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат З урахуванням збільшення розміру заборгованості позивач надав новий розрахунок заборгованості збитків від інфляції та трьох процентів річних за період прострочення з 01.01.2017 року по 01.12.2019 року включно (а.с. 78-80). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (пункт 45)). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15). З огляду на те, що відповідачка прострочила виконання грошового зобов`язання повинна сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми з 01.12.2016 по 30.11.2019 року (з урахуванням часткового задоволення позову). Судом зроблений розрахунок інфляційних збитків позивача, пов`язаних з простроченням виконання відповідачем своїх зобов`язань, згідно зі ст. 625 ЦК України: Період розрахункуВраховано індекси інфляції, за періодСукупний індекс інфляціїСума боргуСума боргу з урахуванням інфляціїІнфляційні нарахування 01.12.2016-30.11.2019Грудень 2016-листопад 2019131,272%18 839,7324 731,235 891,50 Разом 5 891,50 Сума збитків від інфляції: 5 891,50 грн. Заборгованість у вигляді 3% річних згідно зі ст. 625 ЦК України суд розраховує наступним чином: Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки 01.12.201631.12.20163118 839,73347,87 01.01.201731.12.201736518 839,733565,19 01.01.201831.12.201836518 839,733565,19 01.01.201930.11.201933418 839,733517,19 Разом: 1095 1 695,44 Сума відсотків за користування грошовими коштами складає 1 695,44 грн. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, відповідно до правил ст. 141 ЦПК України. Враховуючи наведене та

Outcome: partial