Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-24 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої на підставі довіреності від 07 квітня 2022 року діє [PERSON] , 11 травня 2022 року через систему "Електронний суд" звернулась до Касаційного цивільного суду з заявою про встановлення факту, який має юридичне значення, а саме, що вона ( [PERSON] ) є єдиним законним представником (опікуном) її дочки [PERSON] , [INFO] . Визначити підсудність вказаної справи представник заявниці просив Заводському районному суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за місцем його реєстрації. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року підсудність справи за заявою [PERSON] визначено Богородчанському районному суду Івано-Франківської області. До Богородчанського районного суду Івано-Франківської області справа надійшла 14 червня 2022 року. Ухвалою від 17 червня 2022 року заяву [PERSON] залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків заяви - 10 днів із дня вручення копії ухвали. 05 липня 2022 року на виконання ухвали від 17 червня 2022 року до суду надійшла уточнена заява за підписом адвоката Скрипніка Ю. О., з яким 23 червня 2021 року [PERSON] уклав договір №51/23-06/22 про надання правничої допомоги та представництво. Також в уточненій заяві вказано заінтересовану особу - службу у справах дітей Богородчанської селищної ради. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що [INFO] заявниця народила доньку [PERSON] , з батьком якої в шлюбі не перебувала, в житті дитини він ні разу не з`являвся, в свідоцтві про народження дитини в графі "батько" стоїть прочерк. Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 25 січня 2019 року, [PERSON] 21 вересня 2008 року зареєструвала шлюб та змінила прізвище на " [PERSON] ". Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Глибоківської сільської ради, [PERSON] є одинокою матір`ю, з батьком дитини не проживає, спільного господарства не веде. 06 березня 2019 року [PERSON] уклала шлюб з громадянином Держави Ізраїль [PERSON] та переїхала до Ізраїлю, де розпочала процедуру набуття громадянства Держави Ізраїль. Дочка [PERSON] залишилась із бабусею в Україні. 12 березня 2022 року у зв`язку з військовою агресією РФ донька переїхала до матері в Ізраїль та подала документи до МВС Ізраїлю для набуття громадянства Держави Ізраїль. Однак в МВС Держави Ізраїль для набуття громадянства Держави Ізраїль необхідно надати рішення суду про те, що виключне опікунство неповнолітньої надано матері, так як у свідоцтві про народження дитини в графі "батько" стоїть прочерк. У зв`язку з цим виникла необхідність звернутись до суду з вказаною заявою. Заявниця [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надіслала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, вимоги заяви підтримує в повному обсязі, просить заяву задовольнити. Представник [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення повідомлений належним чином. 11 липня 2022 року до суду надійшла заява адвоката Скрипніка Ю. О. про розгляд справи без його участі, заяву підтримує в повному обсязі, просить її задовольнити. Представник заінтересованої особи - служби у справах дітей Богородчанської селищної ради в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує щодо задоволення заявлених вимог. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, [PERSON] , [INFO] , [INFO] в [ADDRESS] ) народила дочку [PERSON] , про що у реєстрі народжених міської адміністрації району Прага, 8, м. Прага у зшитку ІІ/19 за 2008 рік на сторінці 50 під номером 118 зроблено відповідний запис. В графах "Батько: ім`я та прізвище, дата і місце народження, персональний номер" свідоцтва про народження [PERSON] стоять прочерки (а.с.13, 14). Відповідно до довідки №61313/19-532/5-408 від 08 серпня 2008 року за підписом Тимчасового Повіреного у справах України в Чеській Республіці, [PERSON] , яка народилась [INFO] , зареєстрована громадянкою України (а.с.7). Згідно з Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00021960655, сформованого 25 січня 2019 року, 21 вересня 2008 року [PERSON] у Глибоківській сільській раді Богородчанського району Івано-Франківської області зареєструвала шлюб із [PERSON] , змінивши після державної реєстрації шлюбу прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] " (а.с.5). В 2011 році шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 11). 06 березня 2019 року у Шевченківському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві [PERSON] зареєструвала шлюб із громадянином Держави Ізраїль [PERSON] , [INFO] , актовий запис №203 (а.с. 15). Відповідно довідки виконавчого комітету Глибоківської сільської ради №1164/02-44 [PERSON] є одинокою матір`ю, має на утриманні дочку [PERSON] , 2008 року народження (а.с. 6). Таким чином судом встановлено, що з моменту народження дочки заявниця самостійно дбає про неї, створює необхідні умови для життя, виховання, навчання та розвитку дитини. З документів, доданих [PERSON] до заяви вбачається, що на даний час [PERSON] знаходиться разом із матір`ю на території Держави Ізраїль (а.с. 10, 33). Однак для настання правових наслідків, згідно з законодавство Ізраїлю необхідно надати судове рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яким встановлено, що вона (заявниця) є законним представником своєї неповнолітньої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з вимогами ст. 315 ЦПК України, зазначений у частині першій перелік окремих категорій справ про встановлення фактів, що мають юридичне значенн, не є вичерпним. Відповідно до ч. 2 вказаної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Суд може встановлювати факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав. Належним доказом підтвердження того, що відомості про батька дитини відсутні, є наявні прочерки в графі "батько" свідоцтва про народження [PERSON] та по батькові дитини відсутнє (а.с. 13, 14). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради № 789 від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Також у ч. 2 ст. 6 цієї Конвенції зазначається, що держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статті 3, 11 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року покладають на Держави - учасниці цієї Конвенції зобов`язання забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів, також вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і неповерненням дітей з-за кордону. Вимога Конвенції ООН про права дитини обумовлена потребою забезпечити вирішення питань, що стосуються виховання і піклування про дитину, у легітимний спосіб і таким чином гарантувати стабільне життя дитини і впорядкованість її відносин з батьками чи іншими піклувальниками. Багатостороннім міжнародним договором, спрямованим на захист дитини від незаконного переміщення чи утримання, є Гаазька Конвенція про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року, до якої приєдналися Україна та Ізраїль. У ст. 5 Гаазької Конвенції вживаються поняття "право піклування" і "право доступу", тлумачення яких обмежено виключно цілями Конвенції. Так, "право піклування" охоплює права, пов`язані з піклуванням будь-якої особи про дитину, і зокрема, право визначати місце проживання дитини, а "право доступу" включає право спілкуватися з дитиною, у тому числі переміщувати дитину на обмежений час у місце інше, ніж місце її постійного проживання. На території держави Ізраїль недостатньо витягу з державного реєстру актів цивільного стану та письмового підтвердження факту відсутності даних про батька в свідоцтві про народження дитини, оскільки Ізраїль та Україна входять до числа держав, які зв`язані Гаазькою Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей (далі Конвенція), статтею 3 якої встановлено, що права піклування, згадані в пункті a, можуть виникнути, зокрема, на підставі будь-якого законодавчого акта, або в силу рішення судової або адміністративної влади, або внаслідок угоди, що спричиняє юридичні наслідки відповідно до законодавства такої держави. Статтею 5 цієї Конвенції Для цілей цієї Конвенції визначено: a) "права піклування" включають права, пов`язані з піклуванням будь-якої особи про дитину, і зокрема, право визначати місце проживання дитини. Для настання правових наслідків, згідно з законодавством Ізраїль необхідно рішення суду України про встановлення факту, що [PERSON] є єдиним законним представником (опікуном) дитини, тобто одна має права піклування про дитину - свою дочку [PERSON] . Відповідно ст. 242 ЦК України, батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Судом встановлено, що факти, викладені в заяві, знайшли своє повне підтвердження в ході розгляду справи дослідженими у справі доказами. Оскільки заявниця [PERSON] є матір`ю дочки [PERSON] , [INFO] , то відповідно до закону вона є законним представником, що одна опікується своєю неповнолітньою дитиною. За таких обставин суд вважає за можливе встановити факт, що заявниця є єдиним законним представником (опікуном) своєї неповнолітньої дочки [PERSON] та це є фактом, що має юридичне значення.

Outcome: approved