Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-20 00:00:00

14 вересня 2021 року, позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд: відібрати малолітнього - [PERSON] , [INFO] , у батьків [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , без позбавлення їх батьківських прав строком на один; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР, аліменти на утримання малолітнього - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) матері, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення нею повноліття; стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР, аліменти на утримання малолітнього - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) батька, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення нею повноліття. Діючи відповідно до чинного законодавства, відділ по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради звернулась з поданням до РА ЗМР по Комунарському району, як орган піки та піклування, щодо доцільності звернення до Комунарського районного суду м. Запоріжжя про відібрання малолітнього [PERSON] , 2014 року народження, у батьків - [PERSON] та [PERSON] .. 28 серпня 2021 року на адресу відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради надійшло повідомлення КНП «ЦПМСД №6» щодо малолітнього [PERSON] , 2014 року народження. Зазначено, що мати [PERSON] разом з дитиною не проживає, веде аморальний спосіб життя, пиячить, не працює. Дитина мешкає разом з бабусею та дядьком, однак вихованням дитини ніхто не займається. [PERSON] постійно сам часто сидить на балконі та розмовляє з птахами, на вулицю дитину гуляти не випускають. На прийом до лікаря дитину не приводять, за віком не щеплений. Дитячий садок дитина не відвідувала, до школи не оформлена, хоча [PERSON] досягнув шкільного віку. 06 вересня 2021 року спеціалістами відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради під час проведення профілактичного рейду та відпрацювання інформації КНП «ЦПМСД №6» про родину [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , було виявлено дитину - [PERSON] , 2014 року народження, який залишився без батьківського піклування. Місце знаходження батьків - [PERSON] , [PERSON] невідоме. Дитина проживає разом з бабусею та дятьком ( під час візиту назвалися родичами дитини, однак надати своє документи та підтвердити особу документами відмовилися). Хлопець має ураження шкіри та потребує допомоги медиків. Умови проживання родини є вкрай незадовільними через антисанітарний стан житла. Помешкання захаращене мотлохом та сміттям, брудно, навала тарганів та мух, стоїть страшенний сморід. З`ясувати чи є водо-, газо-, електропостачання неможливо через захаращення приміщення. Даний факт є підставою для негайного відібрання дітей від матері та звернення до суду. Згідно розпорядження голови РА ЗМР по Комунарському рацону від 07 вересня 2021 року № 439р малолітнього [PERSON] , [INFO] , було відвфбрано у батьків [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю дитини та влаштовано до КНП «Міська дитяча лікарня №1» ЗМР, а згодом буде переведено до КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР на повне забезпечення. 15 вересня 2021 року ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя відкрито провадження у цивільній справі № 333/6349/21, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження і з метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України розпочати підготовче провадження у справі, призначено підготовче засідання, також сторонам установлено для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечення (а.с. 20). У встановлений судом строк вказані документи суду надані не були, сторонам не направлені. 21 липня 2022 року ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя вилучено зі складу третіх осіб - Комунальний заклад «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР. Залучено до участі по справі в якості третьої особи - Православний дитячий будинок «Надія» ім.Злотолінської Н.М. Запорізької єпархії Української православної церкви. 21 липня 2022 року ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представника позивача Мельник Н.Г. підтримала позовні вимоги та прохала їх задовольнити, пояснивши суду, що відповідачі не виконують своїх батьківських обов`язків щодо виховання неповнолітнього сина [PERSON] , 2014 року народження. Дитина проживала в таких умовах, в яких взагалі неможливо проживати навіть дорослим людям. У зв`язку з цим дитину було вилучено із їх сім`ї. Залишення дитини у таких умовах проживання створює небезпеку її життю та здоров`ю. А тому, вона просить відібрати неповнолітню дитину [PERSON] у відповідачів без позбавлення останніх батьківських прав та стягнути з них аліменти. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, та пояснила, що в неї зараз тяжкі життєві обставини, але вона буде виправлятися та створить для дитини необхідні умови. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився про день, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини не явки суду не відомі. Заяв, клопотань, які б перешкоджали розгляду справи суду надано не було. Представник третьої особи - Православний дитячий будинок «Надія» ім. Злотолінської Н.М. Запорізької єпархії Української православної церкви, в судове засідання не з`явився про день, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини не явки суду не відомі. Заяв, клопотань, які б перешкоджали розгляду справи суду надано не було. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін по справі, суд вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено судом та підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13 листопада 2014 року, [INFO] народився [PERSON] ,батькам якого є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , актовий запис № 1116, виданого Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції.(а.с.4) Згідно з актами обстеження умов проживання від 06 вересня 2021 року, спеціалістами відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей ЗМР Мельник Н.Г., Борисенковою В.Б. , інспектором СЮП НП ГУНП Безверхий В.А., проведено обстеження умов проживання дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Житло розміщено на 1 поверсі 9 поверхового будинку, складається з 2 кімнат, кухні, коридору. Стан житла антисанітарний. Наявність світла, води, перевірити не можливо через захаращеність житла. Умови проживання вкрай незадовільні. Помешкання завалене мотлохом, сміттям, стоїть сморід, бігають таргани, брудно, предмети меблів завалені мотлохом. Для виховання та розвитку дитини умови відсутні. Дитина лежала на ліжку в якомусь мотлоху, одяг брудний. Висновок та бесіда: подальше перебування дитини в таких умовах становить загрозу для життя та здоров`я дитини. Дитина має ураження шкіри та потребує допомоги медиків. (а.с.9) Відповідно до розпорядження голови районної адміністрації ЗМР по Комунарському району № 439р від 07 вересня 201 року про негайне відібрання дитини у батьків, відібрано малолітнього [PERSON] , [INFO] . (а.с.10) Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення та ін., що свідчить про свідоме нехтування батьками своїми обов`язками. Суд вважає за необхідне зазначити, що всі міжнародно-правові акти щодо прав дитини будуються за принципом першочергового врахування інтересів дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, проголошено, що дитина для повної гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, що ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 9 цієї Конвенції Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції. Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Європейський суд у своєму рішенні у справі «Мамчур проти України» зазначив, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Відповідно до ст.170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України№3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Відповідно до пунктів 2-5 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Тобто у матері, батька за рішенням суду можуть бути відібрані діти, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, жорстоко поводяться з дітьми, є хронічними алкоголіками або наркоманами, експлуатують дітей, примушують жебракувати. Відібрання дітей у батьків без позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Європейський суд з прав людини у п.52 рішення у справі «Савіни проти України» зазначив, що у будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер. Як зазначено в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року № 3, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В судовому засіданні було встановлено, що наведені позивачем факти невиконання батьківських обов`язків відповідачами [PERSON] , [PERSON] щодо їх неповнолітньої сина [PERSON] , 2014 року народження, знайшли своє об`єктивне підтвердження. Таким чином, у відповідачів буде час та можливість проаналізувати свою поведінку стосовно своєї дитини, змінити свій спосіб життя і стати гідними батьківства особами. Крім того, відповідно до п.4 ст.170 Сімейного Кодексу України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на утримання дитини. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язок є особистим, а не солідарним. Відповідно до ст. 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатність чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У той же час відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Доказів добровільного виконання відповідачами обов`язку утримувати дитину ними не надано і з матеріалів справи цього не убачається. Не надано доказів наявності у відповідачів інвалідності, їх непрацездатності, або інших обставин, які б унеможливлювали виконання ними обов`язку утримувати дітей, у т.ч. у визначеному розмірі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів аліментів у розмірі ј частини від заробітку (доходу) батьків, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою та до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Також, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог судові витрати покладаються на відповідачів. У зв`язку з чим, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідачів належить стягнути в дохід держави судовий збір за пред`явлені немайнові та майнові вимоги в сумі по 2 043 грн з кожного.

Outcome: approved