Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 14.09.2021 звернулась до Шевченківського районного суду м. Львова з позовною заявою, котрою просила: Визнати такими, що втратили право користування квартирою по [ADDRESS] [PERSON] та її неповнолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] та зняти з реєстрації місця проживання в даній квартирі вказаних осіб. Стислий виклад позицій сторін. Обгрунтування позивача: Згідно викладеного у позовній заяві Позивачка зазначила, що вона є власником квартири по [ADDRESS] . Квартиру успадкувала після смерті чоловіка, з яким проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу, [PERSON] , котрий помер [INFO] . На сьогодні, в даній квартирі крім Позивачки зареєстровані, але ніколи не проживали [PERSON] та неповнолітні [PERSON] і [PERSON] , котрі є відповідно дочкою і внучками померлого [PERSON] [PERSON] зареєструвала своє місце проживання в даній квартирі за згоди її батька [PERSON] в березні 2012 року. За доводами Позивачки, Відповідачка та її неповнолітні діти, в цій квартирі ніколи не проживали. їхнім місцем фактичного проживання був будинок по [ADDRESS] . Реєстрація відповідачки та її дітей в належній Позивачці квартирі, за твердженнями останньої, суттєво обмежує її право власності. Відтак, Позивачка змушена звернутися з позовом про визнання відповідачки та м дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням в спірній квартирі та зняття їх з реєстраційного обліку. (а.с.2-6) Обгрунтування правової позиції відповідача: Стороною Відповідачки 13.11.2021 подано суду письмовий відзив на позовну заяву. Згідно письмового відзиву позов заперечується наступними доводами. Квартира [ADDRESS] належала покійному батьку Відповідачки - [PERSON] . Відповідачка разом із дітьми була зареєстрована у вказаній квартирі зі згоди власника квартири. Позивачка зареєструвала своє місце проживання у квартирі [PERSON] 07.03.2018 року в той час коли останній хворів на тяжку хворобу і помер [INFO] . Відповідачка зареєструвала своє місце проживання та місце проживання своїх дітей у квартирі батька зі згоди останнього. Такий крок був зумовлений тим, що колишній чоловік Відповідачки не надав дозвіл на реєстрацію своїх дітей у його квартирі, яка на той час перебувала в іпотеці банку. За твердженням сторони Відповідачки не відповідає дійсності те, що вона не проживала у вказаній квартирі. Оскільки згідно акту № 826 від 13.07.2015 року комісія ЖЕКУ та сусіди підтвердили, що діти Відповідачки проживають за вказаною адресою без реєстрації. І вже після того у 2016 році, діти Відповідачки були зареєстровані у вказані квартирі. Щодо фактичного місця проживання, відповідачка зазначила, що разом із дітьми проживає в [ADDRESS] , але вказаний будинок є незавершеним та не введеним в експлуатацію, що унеможливлює будь-яку реєстрацію у такому. Окрім того, вказаний будинок не є у власності Відповідачки. Іншого житла куди би то можна було прописати дітей у Відповідачки немає. Відсутність місце реєстрації у дитини позбавить їх право на отримання освіти, медичних послуг та інше, оскільки у всіх документах необхідним є зазначення зареєстрованого місцям проживання. Відсутність такого 6 неприпустимим, ще і по відношенню до малолітніх дітей. Відповідачка стверджує, що не заважає Позивачу, а зареєструвати дітей за іншою адресою не може. (а.с.39-40) 06.12.2021 стороною Позивачки подано письмову відповідь на відзив Відповідачки. (а.с.51-53) Третьою особою у справі - Органом опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради письмові пояснення щодо позовних вимог подано не було. 18.03.2022 подано суду висновок про недоцільність визнання малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими що втратив право користування квартирою. (а.с.74) Процесуальні дії у справі: 16 вересня 2021 року Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. (а.с.23) 15 листопада 2021 року Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі на тридцять днів. (а.с.47) 06 грудня 2021 року Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с.62) Фактичні обставини встановлені судом, зміст спірних правовідносин, оцінка доказів, норми права, що застосовані судом при розгляді спірних правовідносин та висновки суду. У судовому засіданні Позивачка [PERSON] та її уповноважений представник адвокат Петлевич С.С. (а.с.7) надали пояснення, що аналогічні викладеному в позовній заяві (а.с.2-6) просили позов задовольнити. Уповноважений представник Відповідачки - адвокат Талалаєва О.Ю. (а.с. 38) у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, що аналогічні викладеному в письмовому відзиві на позов. (а.с. 39-41) Представник третьої особи Миргород В.В. підтримав у судовому засіданні висновок про недоцільність визнання малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими що втратили право користування квартирою. У судовому засіданні, перевіркою доводів сторін і обставин справи та дослідженням письмових доказів встановлено наступне. Даний позов виник із приводу житлових правовідносин та перешкод у реалізації права власності на майно. Відповідно до вимог ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Згідно зі статтею 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, установлених договором або актом цивільного законодавства. Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідженими письмовими доказами у справі встановлено, що Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с.9) Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.08.2021р. квартира успадкована Позивачкою після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] (а.с.8) Згідно Довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки, виданої ТзОВ «УК «Збоїща» № 1601 від 30.11.2020, за адресою [ADDRESS] зареєстровано четверо осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . (а.с.13) Як встановлено з Актів ЛКП «Збоїща-408» № 1193 від 11 листопада 2018 року, № 1537 від 14 грудня 2018 року, № 139 від 18 квітня 2019 року, [PERSON] за адресою [ADDRESS] зареєстровано, але не проживає. (а.с.14-16) Відповідно до Інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . (а.с.19) Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Статтею 41 Конституції України встановлено зокрема, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 64 ЖК України, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Отже право членів сім`ї власника квартири користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи, як члена сім`ї. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У частині першій статті 156 ЖК УРСР не визначені правила про самостійний характер права члена сім`ї власника житлового будинку на користування житловим приміщенням, не визначена і природа такого права. Передбачено право члена сім`ї власника житлового будинку користуватися житловим приміщенням нарівні з власником, що свідчить про похідний характер права користування члена сім`ї від прав власника. Зазначена норма не передбачає і самостійного характеру права користування житловим приміщенням, не вказує на його речову чи іншу природу. Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020р. у справі № 447/455/17 питання про визнання припиненим права користування житлом та зобов`язання відповідача звільнити житло у контексті пропорційності застосування такого заходу має оцінюватися з урахуванням обставин щодо об`єкта нерухомого майна та установлених статтею 50 ЖК УРСР вимог, що ставляться до жилих приміщень, а також наявності чи відсутності іншого житла. Великою Палатою Верховного Суду вказано, що припинення права користування житловим приміщенням колишнього члена сім`ї власника житлового будинку може бути підтверджено у судовому порядку, якщо це право пов`язане із захистом права власності відповідно до статті 391 ЦК України, за змістом якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суду не спростовано того факту, що Відповідачка не проживає у спірній квартирі, не була і не є членом сім`ї Позивачки. Крім того, судом достеменно встановлено, що у Відповідачки [PERSON] на праві власності наявне інше житло. У своєму висновку Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради вказав наступне. Враховуючи докази, наявні в матеріалах справи, пояснення матері

Outcome: approved