Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що з 15 жовтня 2011 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] . За час перебування у шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Відповідачка не приділяє достатньо уваги сім`ї, нехтує сімейними обов`язками, ставлячи на перше місце лише здобуття матеріального добробуту. Така поведінка відповідачки продовжується протягом тривалого часу, вона нестерпна для нього, приносить йому та дитині лише негативні емоції. З вини відповідачки сумісне життя і збереження сім`ї стали неможливими. Вона має бажання виїхати за межі України на заробітки. Нерозуміння та небажання відповідачки розуміти сутності проблем, які виникають у їхній сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги спричиняє йому душевні страждання. Він не маю наміру продовжувати сімейні відносини з відповідачкою, так як вони істотно суперечать його інтересам. Вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, а примирення та збереження шлюбу між ними неможливе. Крім того, зважаючи на те, що у зв`язку з початком військових дій вони змушені були переїхати та на даний час проживають у м. Стебник Львівської області, відповідачка має намір виїхати за кордон, а дочка залишиться проживати з нею, вважає за необхідне після розірвання шлюбу визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом зі ним, оскільки з моменту народження дитина повністю перебуває на його утриманні, зростає під його наглядом, він займається її вихованням. Наведене свідчить про формування у дитини прив`язаності до нього, як батька. А розлучення з батьком та зміна місця проживання та привичної, комфортної обстановки може негативно вплинути на його подальший розвиток. Крім того, вказує, що дитина не може бути передана для проживання з матір`ю, яка не може забезпечити дитині належних умов матеріального забезпечення та постійного місця проживання. Зазначає, що дуже любить свого сина, не уявляє життя без нього і має змогу забезпечити його всім необхідним, дбаю про створення якнайкращих побутових умов для дитини, постійно слідкує за станом здоров`я, його харчуванням, зовнішнім виглядом та розвитком, виховує та піклується про нього, а також всіма силами намагається забезпечити гідний рівень життя. Більше того, у нього з сином склався стійкий психологічний контакт та прив`язаність один до одного. У свою чергу [PERSON] його також любить та поважає, тому після розірвання шлюбу між ним та відповідачкою бажає залишитися проживати разом з ним у привичному для нього середовищі в Україні. Також свою думку щодо визначення місця його проживання син готовий підтвердити особисто у судовому засіданні. Звертає увагу суду на те, що позитивно характеризується за місцем проживання, користується авторитетом серед сусідів та друзів. Додатково повідомляє, що є фізично здоровим, жодних медичних протипоказань не має, ніколи не позбавлявся батьківських прав, не зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами, не страждає будь-якими психічними розладами, до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Таким чином, проживання дитини разом зі ним, цілком відповідає інтересам сина. Він приділяє йому набагато більше уваги та турботи ніж відповідачка, дбає про його утримання та виховання, фізичний та моральний розвиток, має можливість забезпечити йому належні умови проживання, матеріального забезпечення, гармонійного розвитку, повною мірою займатися вихованням, дбати про здоров`я, чого відповідачка у свою чергу, забезпечити не в змозі. При визначенні місця проживання дитини прошу врахувати психологічну близькість сина з батьком, висловлене дитиною категоричне бажання проживати із батьком. Вказані обставини є підставами його звернення до суду з даним позовом, який просить задоволити. Ухвалою від 11.04.2022 провадження в зазначеній справі відкрито, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. 19.05.2022 закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити. Представник позивача - адвокат Шулак О.І. в судовому засідання вимоги позову підтримала та просила його задоволити. Крім того, подала суду висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про можливість визначення місця проживання дитини [PERSON] з батьком [PERSON] . Відповідач в судове засідання не зявилась, однак її представник - адвокат Щербан Н.Т. в судовому засіданні позовні вимоги визнала, та вказала про обізнаність відповідачки з наслідками визнання позову. Представник третьої особи - Яким І.С. в судовому засіданні з приводу задоволення позову в частині розірвання шлюбу покладається на думку суду. Додатково вказав, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Дрогобицької міської ради розглядалась заява позивача про надання висновку про можливість визначення місця проживання дитини [PERSON] з батьком [PERSON] і така була задоволена. Вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає задоволенню з огляду на таке. Частиною 1 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні положення містяться у частині 1 статті 24 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями частин 3 та 4 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Отже, одним із принципів побудови сімейних та шлюбних відносин є принцип вільної згоди та добровільності їх існування. Шлюбні відносини тривають доти, доки існує бажання подружжя і надалі виконувати сімейні функції і надалі реалізовувати завдання сім`ї. Кожен з подружжя у будь-який час за наявності підстав, які унеможливлюють подальше шлюбне життя, має право висловити своє бажання розірвати шлюбні відносини. Реалізація цього права, яким наділений кожен з подружжя, повинна відбуватися з чіткім дотриманням матеріальних та процесуальних норм, для запобігання порушення інтересів іншого з подружжя або прав та інтересів дітей. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Матеріалами справи встановлено, що позивач 15 жовтня 2011 року уклав з відповідачем шлюб, який був та зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 932, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 31.10.2014 у подружжя [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] , а.с. 9. Частиною 3 статті 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні, оскільки не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Як встановлено, причиною припинення шлюбно-сімейних відносин сім`ї сторін по справі являється те, що між подружжям втрачено почуття любові одне до одного. Сім`я розпалася та існує формально. Подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При таких обставинах суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, внаслідок чого їхній шлюб слід розірвати, після розірвання шлюбу прізвище відповідачки залишити без змін. Що стосується позову в частині визначення місця проживання дитини, суд вважає за доцільне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. Згідно довідки від 29.03.2022 №1332-5000673825 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстроване місце проживання - [ADDRESS] , фактично проживає на [ADDRESS] , а.с. 12. Крім того, згідно довідки від 21.03.2022 №1302-2588 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вбачається, що зареєстроване місце проживання [PERSON] , [INFO] , - [ADDRESS] , однак фактично проживає на [ADDRESS] , а.с. 10, 24. Відповідно до довідки від 13.04.2022 №1302-7000620240 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вбачається, що у відповідачки [PERSON] , [INFO] зареєстровано місце проживання за адресою - [ADDRESS] , а фактично проживає на [ADDRESS] , а.с. 25. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до вимог статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно акту обстеження умов проживання, складеного комісією у справах дітей при виконкомі Дрогобицької міської ради 12.05.2022, проведено обстеження умов проживання [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] на [ADDRESS] , згідно якого встановлено, що дитині забезпечено належні умови для її виховання та розвитку, а.с. 27. Згідно ч. 4 статті 19 СК України та передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Згідно ст. 19 СК України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради №3-35/3976 від 11.07.2022 про можливість визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , який затверджено рішенням виконкому Дрогобицької міської ради №197 від 11.07.2022 "Про вирішення питань, пов`язаних із захистом прав дітей", останній вважає за можливе визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] . Крім того, з даного висновку вбачається, що в ході вирішення питання про визначення місця проживання неповнолітньої дитини у службі у справах дітей, матір [PERSON] не заперечила щодо визначення місця проживання сина разом з батьком оскільки має намір виїхати за кордон з метою працевлаштування. Суд погоджується із висновком органу опіки та піклування від 11 липня 2022 року, яким можливо визначити місце проживання неповнолітньої дитини з батьком, беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини та забезпечити доброзичливе спілкування один з одним, та вважає за можливе визначити місце проживання дитини з батьком, оскільки зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме її повноцінному вихованню та розвитку. У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дітей може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. Крім того, суд звертає увагу обох сторін на те, що для гармонійного та повноцінного розвитку дітей участь обох батьків у вихованні дітей є важливою, та, останніми, як батьками неповнолітньої дитини, в свою чергу, слід налагодити відносини між собою з метою досягнення належного спільного виховання дитини. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та визначення місця проживання дитини з батьком, що не позбавляє матір права та можливості особистого спілкування з дитиною, обов`язку брати участь в його утриманні та вихованні.

Outcome: approved