Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначила, що вона, після смерті батьків успадкувала майно розташоване за адресою: [ADDRESS] . Для реєстрації свого права власності на дане житло, вона звернулася до державного реєстратора, однак згідно з отриманої інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, від 19.01.2017 року, вона дізналась, що 04.11.2009 року, за реєстраційним номером обтяження 9213323 було зареєстроване обтяження реєстратором держпідприємства «Інформаційний центр» Мінюсту України, підставою якого стала постанова держ.виконавця про відкриття виконавчого провадження б/н, 28.10.2009 року ВДВС Дніпропетровського РУЮ, щодо домоволодіння по [ADDRESS] . Згідно з вказаного запису, власником зазначеного домоволодіння, з незрозумілих для неї причин, був зазначений відповідач - [PERSON] , який ніколи не був ні власником, ні співвласником будинку, а лише був, свого часу, її зятем, з яким її донька давно розірвала шлюб. Крім того, позивачка зазначила, що через наявні у відповідача судові спори щодо повернення грошових боргів, і на підставі заяви кредитора, на його майно, відбулося накладення арешту в якості забезпечення позову. Але таке обтяження є безпідставним та необґрунтованим, оскільки арешт накладено на майно, до якого відповідач не має жодного відношення. Отже, через вказані обставини справи, вона до цього часу не може у повній мірі зареєструвати своє право власності на частину спадкового майна. Разом з тим, позивачка зазначає, що вона в лютому 2021 року звернулася до Дніпровського районного ВДВС з відповідною заявою щодо зняття арешту з майна (домоволодіння), однак виконавець повідомив їй, що не може зняти арешт з майна, оскільки заборона на його відчуження була накладена Дніпропетровським районним судом, та надав письмову відмову про неможливість зняття арешту з майна без відповідного рішення суду з цього приводу, у зв`язку з чим, вона змушена звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав. Позивачка повністю підтримала пред`явлений позов та просила її вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, проте надав письмову заяву у якій повністю визнав пред`явлений позов та проти його задоволення не заперечував, в також зазначив про можливість розгляду справи без його участі. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомили та жодних заяв щодо відкладення розгляду справи також не надавали, у зв`язку з чим вважаю за можливе здійснити розгляд справи без їх участі на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що позивачка після смерті батька, успадкувала належну йому 1/2 частину домоволодіння. Також, згідно з рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2017 року, [PERSON] належить на праві особистої власності, в порядку спадкування за законом, на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , та на земельну ділянку за той же адресою, і дане рішення набрало законної сили 13.06.2017 року. На ім`я позивачки, право власності на земельну ділянку, площею 0,15 га, зареєстроване 04.12.2020 року державним реєстратором Підгородненської міської Ради Дніпровського району, за реєстраційний номером 2245209612214, а на земельну ділянку, площею 0,0649 га за реєстраційним номером 2245274512214 та з того часу позивачка є власником вказаного домоволодіння та земельних ділянок у відповідності з вимог ст..ст.317,319 ЦК України, ст..ст.41, 47 Конституції України. Також судом встановлено, що для реєстрації свого права власності на дане житло позивачка звернулася до державного реєстратора, однак згідно з отриманої інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, від 19.01.2017 року встановлено, що 04.11.2009 року за реєстраційним номером обтяження 9213323 було зареєстроване обтяження реєстратором держпідприємства «Інформаційний центр» Мінюсту України, підставою якого стала постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження б/н, 28.10.2009 року ВДВС Дніпропетровського РУЮ, щодо домоволодіння по [ADDRESS] . Згідно вказаного запису, власником цього домоволодіння помилково зазначений відповідач [PERSON] , який ніколи не був ні власником, ні співвласником, а він лише був свого часу зятем, з яким донька позивачки розірвала шлюб. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, в лютому 2021 року позивачка звернулася до Дніпровського районного ВДВС з заявою щодо зняття арешту з належного їй майна (домоволодіння), однак виконавцем було відмовлено у вчиненні вказаної дії, оскільки заборона на його відчуження була накладена Дніпропетровським районним судом, та надав відповідну письмову відмову про неможливість зняття арешту з майна без відповідного рішення суду з цього приводу. Тобто, наявність вищевказаного арешту, перешкоджає позивачу, як власнику майна вільно володіти та розпоряджатися ним на власний розсуд, а тому, з метою захисту свого порушеного права, вона звернулася до суду з даним позовом. Так, Статтею 41 Конституції України\~передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 №6(в редакції від 30.06.1978 №5) надані роз`яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Нормами частин 1 та 2\~ст. 321 ЦК України\~регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Згідно до\~ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати скасування заборон в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. Крім того, згідно положень ст. 317. Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно положень ч.1ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ч.2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону Разом з тим статтею 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Як встановлено судом, позивач має намір вільно розпоряджатися належним їй правом на домоволодіння, проте через наявність відмітки в державному реєстрі щодо обтяжень такого майна позбавлена можливості це зробити, що порушує право власності позивачки, яке підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб, а саме шляхом зняття арешту, у зв`язку з чим суд повністю задовольняє позовні вимоги. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивачки також підлягає судовий збір в розмірі 850,00 грн., сплачені останньої при подачі позову.

Outcome: approved