Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-10 00:00:00

Заявник, [PERSON] в особі представника-адвоката Михайлова Д.М. звернулась до суду із заявою, в якої вказує на те, що з 2017 року вона та [PERSON] перебувають у фактичних шлюбних відносинах. 25 травня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] на тимчасово окупованій території було укладено шлюб, зі зміною прізвища заявниці « [PERSON] » на « [PERSON] » про що окупаційною владою було видано відповідно свідоцтво про укладання шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис №431. Однак, даний факт реєстрації шлюбу не створює правових наслідків, а тому заявник [PERSON] вважається такою, що не змінювала прізвище на « [PERSON] ». [INFO] , під час спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] у пологовому будинку в м. Севастополь, [PERSON] народила дитину - доньку [PERSON] . При народженні дитини на ім`я [PERSON] було видано медичне свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 19.10.2019 року. Факт народження дитини було зареєстровано відділом реєстрації народження м. Севастополя. У зв`язку з тим, що медичне свідоцтво про народження, свідоцтво про народження та свідоцтво про шлюб, отримані на території АР Крим зразка Російської Федерації с недійсним, а довідка про народження дитини видана компетентною установою України - відсутня, на даний час, немає можливості навіть вивезти дитину на не окуповану територію України, де оформити закордонний паспорт, щоб мати можливість відвідувати родичів, а також належним чином виконувати батьківські обов`язки. Посилаючись на вказані обставини, заявник [PERSON] просила задовольнити вимоги її заяви. Учасники справи у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені у встановлений законом порядок, у заяві заявник, в особі свого представника, просила справу розглядати у її відсутність, та відсутність її представника. Враховуючи положення ч. 1 ст. 223 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами за відсутності учасників справи на підставі доказів, які наявні в матеріалах справи. Дослідивши заяву, та надані в її обґрунтування письмові докази, суд доходить до висновку, що у задоволенні заяви про встановлення факту народження дитини слід відмовити, з наступних підстав. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. За змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту народження дитини у м. м. Севастополь АР Крим Україна, [PERSON] , в особі свого представника адвоката Михайлова Д.М. , зазначила, що в неї відсутній документ про народження дитини, виданий компетентною установою України, у зв`язку з чим відсутня можливість зареєструвати народження дитини компетентними органами держави Україна. До заяви про встановлення факту заявницею долучено: -ксерокопію медичного свідоцтва про народження від 19.10.2019 р, в якому зазначено про новонароджену дитину жіночої статі, матір`ю якої є [PERSON] . -ксерокопію свідоцтва про народження [PERSON] . -ксерокопію свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] , згідно з яким 25 травня 2017 року було укладено шлюб між громадянином Російської Федерації [PERSON] та громадянкою Російської Федерації [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 257-1 ЦПК України, у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Суд звертає увагу на те, що згідно доданих до заяви ксерокопій паспортів, заявниця [PERSON] , а також [PERSON] є громадянами України, тоді як в ксерокопії свідоцтва про укладення шлюбу зазначено, що вони є громадянами Російської Федерації, в зв`язку з чим у суду виникають обґрунтовані сумніви у відповідності наданих суду ксерокопій документів їх оригіналам. Тобто, судом встановлено, що відомості про громадянство батьків, зазначені в заяві, не співпадають з відомостями, зазначеними в свідоцтві про укладення шлюбу. \~ \~ \~ \~З урахуванням вищевикладеного, суд вважає доведеним факт народження дитини на тимчасово окуповані території, однак, суд позбавлений можливості встановити даний факт, оскільки відомості, зазначені в заяві, не співпадають з відомостями, зазначеними в документах, доданих до заяви. За приписами ч. 2 та ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», зі змінами, які набули чинності з 07.05.2022, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Таким чином, вказаною нормою Закону передбачено виключення, у тому числі для документів, які видані органами та/або особами створеними, обраними чи призначеними у порядку, не передбаченому законом, зокрема, для документів які підтверджують факт народження і повинні додаватися до заяви про державну реєстрацію народження дитини. За таких обставин, доводи заявниці про те, що у неї відсутня можливість зареєструвати народження дитини в компетентних органах держави Україна, оскільки у неї відсутній документ про народження дитини, виданий компетентною установою України, є безпідставними. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», органами державної реєстрації актів цивільного стану є: 1) центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; 2) відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських, міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану); 3) виконавчі органи сільських, селищних і міських рад. Статтею 6 цього ж Закону передбачено, що відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Органи державної реєстрації актів цивільного стану видають відповіднісвідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану. Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5 підставами для проведення державної реєстрації народження є один із документів: а) медичний висновок про народження, сформований в Реєстрі медичних висновків електронної системи охорони здоров`я відповідно до Порядку формування та видачі медичних висновків про народження в Реєстрі-медичних висновків електронної системи охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 18 вересня 2020 року № 2136, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 30 вересня 2020 року за № 953/35236. б) медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024; в) медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма № 103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024; г) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть (форма № 106-2/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024; ґ) медичний документ, виданий компетентним суб`єктом іншої держави, що підтверджує факт народження, належним чином легалізований, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Таким чином, підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є відповідний медичний документ, виданий закладом охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження. Як слід з матеріалів справи будь-який з документів з вищенаведеного переліку, заявницею до органу ДРАЦС не подавалось. Неможливість подання таких документів до компетентного органу державної реєстрації актів цивільного стану заявницею у заяві про встановлення факту народження дитини не зазначено та не обґрунтовано. Отже, заявницею у заяві не обґрунтовано та не надано доказів неможливості зареєструвати народження дитини за умови подання органу ДРАЦС оригіналу відповідного медичного документу, навіть виданого органами та/або особами створеними, обраними чи призначеними у порядку, не передбаченому законом, які, відповідно до положень ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», зі змінами, які набули чинності з 07.05.2022, мають бути прийняті відповідним органом ДРАЦС, як документи, що підтверджують факт народження дитини. Вказані обставини свідчать про те, що заявниця має можливість зареєструвати народження дитини у відділі ДРАЦС на території України, за умови дотримання порядку подання відповідної заяви про державну реєстрацію народження дитини та долучення до вказаної заяви оригіналів відповідних документів. Суд не може підміняти державний орган, приймаючи рішення, та вирішувати питання, які належать до компетенції іншого суб`єкта владних повноважень. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року в справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19) зазначено, що «для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би факт, що має юридичне значення, але йому в цьому було відмовлено (із зазначенням причин відмови)». У цьому контексті суд зауважує, що п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачає можливість встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Разом із тим, ані вказана норма права, ані приписи інших законодавчих актів, які регулюють спірні правовідносини, не пов`язують можливість (неможливість) здійснення державної реєстрації народження із можливістю з`явлення батьків до певного органу РАЦС з цією метою. При вирішенні питання можливості (неможливості) здійснення державної реєстрації народження визначальним є питання належності документів для здійснення такої реєстрації. Оскільки, по-перше, відомості про громадянство батьків, зазначені в заяві, не співпадають з відомостями, зазначеними в свідоцтві про укладення шлюбу та, по-друге, заявницею не доведено, що вона не має належних документів для здійснення державної реєстрації народження в органі ДРАЦС і відповідно не має можливості зареєструвати народження своєї дитини у компетентних органах України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Outcome: dismissed