Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

У вересні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення 23\~500 грн невідшкодованої частини боргу, 175,12 грн пені та 30,90 грн 3 % річних. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.09.2021 року позивач передав відповідачу у борг (позику) грошові кошти в сумі 30 000 грн. Передача коштів була оформлена шляхом власноручного написання відповідачем розписки про отримання вказаних грошових сум та зобов`язання повернути кошти в розмірі 30\~000 грн. в строк до 10 вересня 2021 року. Станом на дату подачі позовної заяви, відповідач лише частково повернув позивачу кошти в розмірі 6\~500 грн., чим порушив виконання свого зобов`язання. Загальний розмір боргу відповідача перед позивачем становить 23\~500 грн. Відповідач жодним чином не реагує на усні звернення з проханням повернути кошти, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до суду. Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області Мерзлого Л.В. від 22.10.2021 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення невідшкодованої частини боргу та штрафні санкції за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань направлено за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченко А.В. від 02.12.2021 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 14.02.2022 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого останній заперечив проти задоволення позовних вимог, вказував, що розписка була написана під тиском позивача і грошових коштів ним отримано не було. Звертав увагу суду на той факт, що в розписці не зазначено дату повернення коштів та позивачем не надано акту приймання-передавання коштів. Тому просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 18.02.2022 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він вказав, що ніколи не перебував з відповідачем у трудових відносинах, під час укладення розписки жодного тиску на відповідача не вчинялося, розписка була написана та підписана відповідачем власноручно. Звертав увагу суду, що у відзиві відповідач зазначив, що у розписці датою повернення коштів зазначено «10.09.2020 року», про на його переконання даний факт не відповідає дійсності, оскільки відповідно до наданої суду розписки, строк повернення становить до «10.09.2021 року. Крім того, зауважив, що ні у наданій суду розписці, ні в досудовій вимозі, ні в позовній заяві не зазначено 2020 рік, всі дати стосуються виключно 2021 року. В судове засідання сторони не з`явилися. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача, в якій останній просив розгляд справи проводити без участі позивача, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання в черговий раз не з`явився. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві, з урахуванням обставин викладених у відзиві на позов, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судовим розглядом встановлено, що 08.09.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було письмово оформлено розписку про те, що відповідач одержав від позивача грошову суму в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок. На момент звернення із позовом до суду сума боргу становить 23\~500 гривень. 11.09.2021 року позивачем на адресу [PERSON] надіслано досудову вимогу з приводу повернення 23\~500 гривень, отриманих 08.09.2021 року. Відповідно до частин першої та другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статті 208\~ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно зі статтею 626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Згідно до ст. ст. 525, 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 1047\~Цивільного кодексу\~України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. У відповідності до частини другої статті 1047\~Цивільного кодексу\~України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У відповідності до частини першої статті 1046\~Цивільного кодексу\~України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей (позиція Верховного Суду, що викладена в Постанові від 28.11.2018 року по справі № 564/2736/15-ц при розгляді аналогічного за своїм змістом спору). У відповідності до позиції Верховного Суду України, що викладена в Постанові від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13 за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно ст.\~611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ч. 1 ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 629\~ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з нормами ст. ст. 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76\~ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст.\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст.\~78\~цього ж\~Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст.\~95\~ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За встановлених обставин, оскільки відповідач не виконує умови договору визначені в розписці від 08.09.2021 року у добровільному порядку, сума отриманої позики, з врахуванням сплаченої частини підлягає примусовому стягненню. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 2 ст. 625 ЦК України,визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням з встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 3 частини першої статті 611\~цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. За правилами статті 549 ЦІК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно наданих розрахунків позивачем за розпискою від 08.09.2021 року, на суму 30 000,00 грн. розраховані грошові кошти по стягненню з відповідача інфляційних втрат, пені та 3 % річних, за порушення (прострочення) виконання грошового зобов`язання: - пеня з 11.09.2021 по 26.09.2021 року складає 175,12 грн.; - 3 % річних з 11.09.2021 по 26.09.2021 року складає 30,90 грн. За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Якщо сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення строків виконання зобов`язань та не визначали її розміру, то немає підстав для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом. Судом досліджений текст розписки умовами якого не передбачено стягнення пені за порушення виконання грошового зобов`язання, тому в задоволені позовних вимог [PERSON] до\~ [PERSON] про стягнення пені в сумі 175,12 грн. слід відмовити. Аналізуючи долучену позивачем до матеріалів справи розписку, судом встановлено, що розписка написано власноручно позичальником - відповідачем, тобто факт укладення договору позики і отримання позичальником коштів за цим договором підтверджено належним (письмовим) доказом. Сторони дотримались письмової форми договору. Таким чином, позивач довів факт укладення договору і факт передачі ним коштів позичальнику на вказаних у розписці умовах, тобто виконання ним умов договору. Відповідачем факт написання власноручно розписки у поданому суду відзиві не заперечувався, зазначений факт написання розписки під тиском позивача суду не доведено, через відсутність підтверджуючих на це доказів, жодних доказів погашення заборгованості в повному, суду не надано, факт наявності боргу і його розмір не оспорювався. Таким чином, встановлено, що відповідач свої договірні зобов`язання за договором позики не виконав, і не повернув позикодавцю позичені у нього кошти у сумі і у строк, визначений договором. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про задоволення позовних, враховуючи, що стороною відповідача доводи спростовані не були. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору у розмірі 901,29 грн.

Outcome: partial