Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 22.07.2016 р. вона взяла шлюб із відповідачем; від шлюбу подружжя не має неповнолітніх дітей. Як зазначається позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом, спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімені відносини та сімейні права та обов`язки, відповідач фактично позбавив позивача вільного доступу до житла, яке є їх спільною сумісною власністю, з грудня 2021 року подружжя мешкає окремо. Учасники справи не скористалися правом брати участь у судових засіданнях. Позивач в окремо поданій суду заяві просила розглядати справу у її відсутність, зазначив, що позовні вимоги підтримує\~ у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в окремо наданій суду заяві не заперечувала проти розірвання шлюбу. Як встановлено судом, 22.07.2016\~р.між позивачем та відповідачем за цим позовом був зареєстрований шлюб, про що зроблений відповідний актовий запис та видано свідоцтво (а.с. 5). Від шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не має. Шлюбно-сімейні відносини сторін припинені з грудня 2021 року (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Правовідносини між учасниками справи виникли з сімейних правовідносин, зокрема, із розірвання шлюбу. Суд, дослідив докази, надані у порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, в межах позовних вимог, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи\~з наступного.\~ За ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя; згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Положення ст. 24 СК України, яка визначає однією з основних ознак шлюбу його добровільність, передбачають, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є право особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року). Таким чином, суд, з`ясував фактичні взаємини подружжя, зокрема те, що відсутня вільна згода позивача на шлюб із відповідачем, а також дійсні підстави позову про розірвання шлюбу (відсутність взаєморозуміння між подружжям, різні погляди\~на сімені\~відносини та\~сімейні права\~та обов`язки,\~позбавлення позивача\~відповідачем \~вільного доступу\~до житла,\~яке є\~їх спільною\~ сумісною\~власністю),\~які у свою чергу вплинули на шлюбні стосунки та призвели до припинення шлюбних відносин, дійшов до висновку, що зазначене має істотне значення, тому позов підлягає задоволенню. Разом з тим, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд бере до уваги те, що відповідач не скористався правом брати участь у судових засіданнях, правом надання відзиву на позовну заяву, не клопотавпро надання строку для примирення подружжя тощо, у зв`язку з чим суд мав би змогу дійти до іншого висновку у даній справі. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ЦПК України (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України): з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. Що стосується вимоги позову про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, то для суду наявні підстави для її задоволення, виходячи з наступного. Як встановлено судом на підставі відповідного договору про надання правової допомоги від 11.01.2022 р. (а.с. 8-9), сторони за ним погодили, що клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар за надання правової допомоги (п. 1.1 договору). Відповідно до п. 2.2 договору оплата за цим договором здійснюється клієнтом в національній валюті України в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний (картковий) рахунок адвоката або в готівковій формі шляхом внесення грошових коштів адвокату. Гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами (п. 2.3). Відповідно до довідки квитанції від 11.01.2022 р. (а.с. 10) загальна сума до сплати 2\~000,00 грн. Згідно з вказаною довідкою - квитанцією [PERSON] сплатила 2\~000,00 грн. (а.с. 10), що підтервджєуться підписом адвоката Габор В.В. Суду наданий також акт - приймання виконаних робіт від 18.01.2022 р., який підписаний [PERSON] та адвокатом Габор В.В. (а.с. 10 звор.). Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). При стягненні витрат на правову допомогу суд враховує, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то для суду наявні підстави для стягнення таких витрат. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Зазначений обов`язок з боку позивача виконаний в повному обсязі: суду надані докази на підтвердження понесених витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою, в розмірі 2 000,00 грн.: довідка - квитанція від 11.01.2022 р. (а.с. 10) є належним доказом понесення витрат (постанова Верховного Суду від 02.12.2021 р. у справі № 280/5176/20, адміністративне провадження № К/9901/5763/21 К/9901/10493/21 містить висновки Верховного Суду, відповідно до яких законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, Верховний Суд доходить висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта).

Outcome: approved