Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-27 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника - адвоката Семенюти Р.А., звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі з 08 жовтня 2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 13 вересня 2018 року на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області. Від даного шлюбу мають одну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Поряд з тим зазначила, що відповідач з 01 квітня 2014 року жодного разу до сина не приїжджав, не приймає участі у його вихованні, розвитку та утриманні. Всіма батьківськими обов`язками, пов`язаними з вихованням, утриманням, розвитком та оздоровленням сина, займається вона особисто разом із своїми батьками. З метою забезпечення гідного рівня життя для сина, вимушена була виїхати на роботу за кордон, а саме в Республіку Італія, де працює по сьогоднішній день, має дозвіл на проживання та отримує стабільну заробітну плату. Крім того, для можливості постійного проживання, нею було придбано квартиру у м.Рим Республіки Італія. Також зазначила, що з метою загального розвитку та оздоровлення дитини за кордоном, вона протягом декількох років була вимушена звертатися до суду для вирішення питання надання дозволу на тимчасовий виїзд сина за кордон, оскільки відповідач безпричинно не надавав їй такого дозволу. Крім того, зазначила, що будучи молодою жінкою, вона на разі влаштовує своє особисте життя та має намір створити сім`ю, яка проживатиме в м.Рим, але для повноцінної родини, потрібно, щоб син проживав з нею. Однак, через відсутність відповідача, який не спілкується з нею та не надає нотаріально посвідчену заяву-дозвіл на виїзд сина на постійне місце проживання за кордон, позбавлена можливості реалізувати своє право на повноцінну родину. А тому, просила суд надати дозвіл на виїзд малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на постійне місце проживання до Республіки Італія, у супроводі матері - [PERSON] , [INFO] , або іншої уповноваженої нею особи: [PERSON] , [INFO] , чи [PERSON] , [INFO] , без згоди батька [PERSON] , [INFO] . Дозволити [PERSON] , [INFO] , або її офіційному представникові, оформлювати документи для виїзду за кордон на постійне місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , до країни Республіки Італія без дозволу та згоди батька [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з відповідача судовий збір. Представник позивачки - адвокат Семенюта Р.А. в судовому засіданні позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, крім того вказав, що не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі. Крім того, додатково пояснив, що зв`язку між позивачем та відповідачем на даний час не існує, позивач не знає про його міцеперебування, засоби зв`язку з таким їй невідомі. До недавнього часу спілкувалась з матір`ю відповідача, яка проживає за місцем його реєстрації, проте, і такий зв`язок було втрачено. Також, показав, що з приводу оформлення документів для виїзду за кордон на постійне місце проживання до Республіки Італія малолітньому [PERSON] , позивач чи інші уповноважені нею особи у відповідні органи не зверталися, відмови у цьому, у зв`язку із відсутніістю згоди батька, не отримували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце проведення такого був сповіщений у визначеному законом порядку. Причини неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи чи розгляд такої у його відсутності до суду не подав, як і відзиву на позов. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради на розгляд справи не з`явився, до суду подав письмову заяву, у якій просив розгляд такої проводити у його відсутності, при цьому просив позовні вимоги позивачки задоволити. За таких обставин, за згоди сторони позивача, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, відповідно до якої, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно ст.3 Конвенції про права дитини (прийнята Генасамблеєю ООН 20 листопада 1989 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.ст. 150, 155 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до п.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та п.3, п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється зокрема у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Як встановлено судом, сторони по справі [PERSON] та [PERSON] , з 08 жовтня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2018 року було розірвано. Наведене підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , та копією рішення суду (цивільна справа №357/5610/18). Також встановлено, що від шлюбу сторони мають одну малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що стверджено витягом з реєстру актів про народження відділу реєстрації актів цивільного стану Демографічної служби м.Рим. Поряд з тим, встановлено, що позивачка разом із сином [PERSON] , а також із батьками [PERSON] та [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] , де на даний час проживають члени її родини - син та батьки. Наведене підтверджується витягом з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади №15.2-03/17650 від 06.07.2021. Крім того, судом встановлено, що за заявою [PERSON] , Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, 08 червня 2018 року винесено судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина в розмірі ј всіх видів його заробітку/доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття. Проте, відповідач відповідач не виконує рішення суду та не утримує сина. Крім того, вихованням, розвитком, дозвіллям та здоров`ям не цікавиться та участі в таких не приймає. Так, із педагогічної характеристики учня 1-В класу Білоцерківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів [PERSON] від 27.07.2021, вбачається, що дитина [PERSON] виховується в неповній сім`ї. В основному хлопчиком опікується бабуся та дідусь, так як мама працює за кордоном, але вона в телефонному режимі цікавиться успіхами сина і бере активну участь у його життя. Тато протягом навчального року не появлявся. Також встановлено, що позивачка має дозвіл на тимчасове проживання в країні Італія до 05.05.2022 року №І15299934 та приватне нерухоме майно для проживання, а саме квартиру, що знаходиться по [ADDRESS] , поверх 2-S1, внутрішній номер:11, сходи А, будівля Z2 в м.Рим Італія, що підтверджується дозволом на проживання № І15299934, договором (сертифікатом) купівлі продажу нерухомого майна від 11.07.2019 року. Крім того встановлено, що позивачка з приводу надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон сина, неодноразово зверталася до суду з відповідними позовами. Наведене підтверджується копіями рішень Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.10.2019 та 11.02.2021. Згідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Аналізуючи всі досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи те, що позивачка має роботу та нерухоме майно (квартиру) в Республіці Італія, а також те, що малолітній син [PERSON] має право на рівень життя, необхідний для його фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки в частині надання дозволу на виїзд на постійне місце проживання до Республіки Італія малолітньому [PERSON] , [INFO] , без згоди його батька [PERSON] , [INFO] , у супроводі матері [PERSON] , [INFO] , або іншої, уповноваженої нею особи - [PERSON] , [INFO] , чи [PERSON] , [INFO] , знаходить підставними та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, суд не вбачає підстав щодо надання дозволу для оформлення документів для виїзду за кордон на постійне місце проживання малолітньому [PERSON] , [INFO] , до країни Республіки Італія без дозволу та згоди батька [PERSON] , [INFO] , оскільки позивачем такі вимоги висунуто безпідставно та за відсутності даних про те, що такі її права та законні інтереси не визнаються або оспорюються будь-якими уповноваженими особами. В ході судового розгляду представник позивача визнав той факт, що з даного приводу позивач чи інші уповноважені нею особи щодо оформлення документів для виїзду за кордон на постійне місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , до країни Республіки Італія без дозволу та згоди батька [PERSON] , [INFO] , у відповідні органи не зверталися. Крім того, стороною позивача жодним чином не обгрунтовано підставності такого звернення до суду. Доказів, які б стверджували ті обставини, що при вирішенні вищезазначеного питання законні права чи інтереси позивача були невизнані чи оспорені, суду надано не було не здобуто таких і в ході розгляду справи. Поряд з тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки суму понесених нею судових витрат у виді судового збору. Виходячи з наведеного вище, на підставі ст.3 Конвенції про права дитини, ст. 33 Конституції України, ст.ст. 3, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», ст.ст. 150, 155 СК України,

Outcome: approved