Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

У квітні 2021 року представник позивача звернувся до суду з позовною заявою про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Вимоги мотивує тим, що сторони перебували в шлюбі з 06.06.2009 pоку, який рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.02.2012 року розірвано. За час їх спільного проживання у них, [INFO] народилась донька [PERSON] . Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.10.2012 року з відповідача на користь позивача на утримання доньки стягнуто аліменти. У спільної дитини сторін серйозна хвороба - двостороння сенсоневральна глухота, потребує додаткових витрат на обстеження та лікування дитини, тому зволікання лікування цього захворювання може призвести до тяжких наслідків. Обстеження та лікування цієї хвороби потребує значних коштів, які позивач не має можливості зробити, оскільки виховує свою дитину самостійно, також сама має інвалідність ІІІ групи з дитинства, також страждає на глухоту. Відповідач не бере жодної участі у вихованні дитини та взагалі не цікавиться здоров`ям дитини не бажає утримувати її. Вказує, що емоційний зв`язок між батьком та дитиною втрачений. З 2014 року відповідач не цікавиться життям та здоров`ям своєї дитини, не намагається з нею спілкуватися та виховувати. Даний факт підтверджується заявою [PERSON] від 27.03.2014 року зареєстровано в реєстрі за №322 посвідчену приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Прохор Л.Є, за якою відповідач не претендує на моральне та матеріальне виховання дитини. Вважає, що позивач має всі підстави для звернення до суду за захистом свого порушеного права відповідно до ст. 15 ЦК України. Способом захисту свого порушеного позбавлення батьківських прав /а.с.2-5/. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.05.2021 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання /а.с. 26-27/. За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 16.08.2021 року витребувано від Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької Міської ради - висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно його доньки [PERSON] , [INFO] , який надійшов на адресу суду 20.01.2022 року /а.с. 37-38, 64-66/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.05.2022 року допущено до участі у цивільній справі перекладача жестової мови [PERSON] . Згідно ухвали суду від 11.05.2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. В судовому засіданні його представник позивача вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову щодо позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої доньки. Вказав, що з донькою спілкувались і в подальшому бажає спілкуватись, але тяжко це виконати через стосунки із колишньою дружиною - мамою дитини. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької Міської ради в суді підтримала висновок від 17.11.2021 року, згідно якого вважають недоцільним позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Свідок [PERSON] , який є перекладачем жестової мови та знає позивача з її дитинства, в суді пояснив, що батько дитини блокував свою дитину в соціальних мережах спілкування та не бажав спілкуватись. Крім того, в період часу несплати аліментів на утримання дитини [PERSON] активно приймав участь в ремонті спортивного залу, купував все для ремонту, в тому числі і дороге обладнання. В цей же період батько дитини для себе придбав дороге авто, а борг по аліментам зростав та становив біля 60 тисяч. 20.05.2022 року відповідач в соціальних мережах виклав відео з інформацією, що відмовляє допомагати своїй дитині в придбанні життєво необхідного, зокрема слухового апарату, відвідування басейну, кружків. Вказав, що допомога буде надаватись тільки через суд. На сьогоднішній час [PERSON] має борг по аліментам. Вислухавши виступи сторони позивача, відповідача, представника третьої особи, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що у свідоцтві про народження дитини [PERSON] , [INFO] , її батьками записані [PERSON] та\~ [PERSON] /а.с. 6/. Згідно консультативного висновку спеціаліста від 28.05.2010 року [PERSON] має хворобу - двостороння сенсоневральна глухота та є дитиною з інвалідністю згідно посвідчення серія [NUMBER] на термін з 17.06.2010 року по 20.10.2027 року /а.с. 13, 14, 15/. Шлюб між громадянами [PERSON] \~та [PERSON] розірвано рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.02.2012 року /а.с. 7/. Крім того, рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.10.2012 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову і до досягнення донькою повноліття, а саме з [INFO] по [INFO] /а.с. 8-9/. 27.03.2014 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу засвідчено справжність підпису [PERSON] у заяві, згідно якої дав згоду на виїзд до країни Ізраїль та залишення на постійне місце проживання його колишньої дружини [PERSON] та оформлення громадянства Ізраїлю з його малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] . 24.06.2022 року до суду надійшла заява від [PERSON] , в якій [PERSON] повідомляє про своє бажання позбавити батька батьківських прав. Однак, суд вважає, що дана заява не заслуговує на увагу, оскільки не відповідає вимогам ст. 171 СК України, ст. 232 ЦПК України. Відповідно до висновку виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького №5998/49-05-24 від 17.11.2021 року, орган опіки та піклування Кропивницької міської ради, враховуючи рішення комісії захисту прав дитини від 27.10.2021 року, вважає недоцільним позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] народження. Даний висновок був підтриманий в суді відповідачем та представником третьої особи. Як вбачається\~із висновку\~до управління\~з питань\~захисту прав\~дітей Кропивницької\~міської ради надана представником матері дитини інформація (переклад) з місця навчання [PERSON] , де зазначено, що дитина навчається в класі для глухих і слабо чуючих дітей, всі шкільні потреби забезпечує її матір; пояснення (переклад) дитини, в якому [PERSON] повідомляє про своє бажання позбавити батька батьківських прав. В бесіді з працівником Управління гр. [PERSON] повідомив, що заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно дочки [PERSON] , регулярно сплачує аліменти для її утримання, спілкується з нею, бажає і надалі брати участь у її вихованні та утриманні. Громадянином [PERSON] надано письмову інформацію Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 06.10.2021 р. № 69498, в якій зазначено, що станом на 01.09.2021 р. заборгованість зі сплати аліментів відсутня; відповідь Кропивницького районного управління поліції ГУНП в Кіровоградській області від 02.04.2021 р. № 2203/14-21 на звернення гр. [PERSON] , в якій зазначено, що дитина [PERSON] разом з матір`ю проживає у країні [PERSON] , перебуває в нормальному фізичному та психічному стані. Адресу проживання дитини мати відмовилась надати. Заперечення батька можуть свідчити про його інтерес до дитини. Вважають, що враховуючи відсутність превентивних заходів впливу відносно батька, застосування крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав, є передчасним та таким, що суперечить інтересам дитини /а.с. 65-66/. Згідно приписів статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 №789-ХІІ, яка є частиною національного законодавства України у відповідності до статті 9 Конституції України, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також дитині забезпечується такий захист i піклування, якi необхiднi для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно ст.\~12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства»,\~виховання в\~сім`ї є\~першоосновою розвитку\~особистості дитини.\~На кожного\~з батьків\~покладається однакова\~відповідальність за\~виховання,\~навчання і\~розвиток дитини.\~Батьки або\~особи,\~які їх\~замінюють,\~мають право\~і зобов`язані\~виховувати дитину,\~піклуватися про\~її здоров`я,\~фізичний,\~духовний і\~моральний розвиток,\~навчання,\~створювати належні\~умови для\~розвитку її\~природних здібностей,\~поважати гідність\~дитини,\~готувати її\~до самостійного\~життя та\~праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У відповідності до ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] посилалися, зокрема на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ч. 1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий\~висновок викладено\~в постановах\~Верховного Суду\~від 29\~квітня 2020\~рок у у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з цим, встановлено, що позивачем не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та його винної поведінки. Також судом приймається до уваги висновок органу опіки та піклування №5998/49-05-24 від 17.11.2021 року, оскільки є достатньо обґрунтованим. Крім того, сплата відповідачем аліментів за рішенням суду, наявність заборгованості по аліментам за певний період не свідчить про ухилення ним від виконання своїх батьківських обов`язків та не доводить винної поведінки останнього. Тому, за обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між колишнім подружжям, враховуючи що батько дитини бажає спілкуватися із донькою, проти позбавлення батьківських прав заперечує, а позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей, суд вважає за необхідне, відмовити у задоволенні вимог [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed