Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду із позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та поділ майна подружжя. В обгрунтування позову посилається на те, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, який був зареєстрований 06.11.1975 у Кумсуатській сільській раді Жанадалинського району Турганської області Казахської РСР, актовий запис №12. Під час подружнього життя позивачка із чоловіком придбали житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] . Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області вд 27.07.2006 даний шлюб було розірвано. Проте вказане судове рішення не було виконано, тобто не зареєстровано розірвання шлюб в органах РАЦСу. Після розірвання шлюбу позивачка та [PERSON] продовжували спільно проживати однією сім`єю, іншого шлюбу із третіми сторонами не укладали. Також продовжуючи проживати спільною сім`єю, подружжя вели спільний бюджет, витрачали спільні кошти на ремонт та утримання будинку, зробили значні поліпшення в будинку, встановивши металоплатикові вікна та двері. Крім того позивачка із 2017 року періодично виїжджала до Польщі на заробітки та пересилала чоловіку кошти та речі. Під час хвороби чоловіка позивачка здійснювала за ним догляд, купляла всі необхідні ліки . [INFO] [PERSON] помер. Після смерті чоловіка, [PERSON] займалася його похованням. Незважаючи на рішення суду про розірвання шлюбу, позивачка із [PERSON] продовжували проживати однією сім`єю, а тому вона змушена в судовому порядку встановлювати факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, оскільки без його встановлення не можливо реалізувати її право власності на частину вищевказаного житлового будинку. Щодо вимоги про визнання права власності на 1/2 частину будинковолодіння позивачка посилається на те, що житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] придбано нею та її чоловіком, як подружжям [INFO] . Договір купівлі-продажу було укладено із чоловіком [PERSON] , який помер [INFO] . На момент придбання вказаного будинку діяли норми КпШС України, відповідно до яких майно, нажите подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і підлягають поділу в рівних частках. Потреба у визначенні часток майна в судовому порядку виникає як за життя співвласників спільної сумісної власності, так і у разі смерті одного із них. Саме тому, позивачка бажає в порядку розподілу майна подружжя визнати за нею - [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] . Представниця позивачки [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала повністю, обгрунтувала вищенаведеним, просила його задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися надали суду заяви про визнання позову та проханням проводити розгляд справи у їх відсутності. В судове засідання, яким завершено розгляд справи, призначене на 14:00 год. 05.07.2022, сторони з`явилися, в заявах до суду просили проводити без іх участі. Заслухавши пояснення представниці позивачки, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Щодо вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу суд зазначає наступне. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту, що має юридичне значення. Відповідно до п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Верховний Суд в постанові від 19.10.2020 у справі №161/3933/18 зазначив, що в порядку позовного провадження можуть встановлюватися юридичні факти лише за умови, що від встановлення їх наявності або відсутності у подальшому залежить можливість вирішення спору про суб`єктивне право. За змістом ст. 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі із 06.11.1975. Даний шлюб було зареєстровано у Кумсуатській сільській раді Жанадалинського району Турганської області Казахської РСР, актовий запис №12. Від спільного проживання у вказаного подружжя народилося п`ятеро дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Їхніми батьками значаться [PERSON] та [PERSON] . Вказане вбачається із копії свідоцтв про народження: серії [NUMBER] видане 24.05.1982, серії [NUMBER] видане 28.02.1976, [NUMBER] видане 09.01.1992, серії [NUMBER] видане 31.03.1977, серії [NUMBER] видане 10.10.1979 (а.с. 36-40). За час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] ними придбано житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] . Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 27.07.2006 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 06.11.1975 у Кумсуатській сільській раді Жанадалинського району Турганської області Казахської РСР, актовий запис №12 розірвано (а.с.13) . Як вбачається із відповіді на запит Заставнівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) № 26.4-13/1364 від 16.09.2021, актового запису про державну реєстрацію розірвання шлюбу на [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , складений Заставнівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) не виявлено (а.с.22). Згідно абз 2 п.5.1 розділу 5 «Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні» затверджених Наказом міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5 (в редакції від 17.01.2003, чииний на час розірвання шлюбу сторін) реєстрація розірвання шлюбу на підставі рішення суду провадиться за письмовою заявою подружжя або одного з них за пред`явлення копії витягу з рішення суду про розірвання шлюбу, що набрало чинності, а також паспорта або паспортного документа, квитанції про сплату встановленої судом суми державного мита. Судом встановлено, що подружжя [PERSON] та [PERSON] рішення суду про розірвання шлюбу, що набрало законної сили до органу РАЦСу не подавало. Згідно довідки Юрковецької сільської ради Старостинського округу №2 с.Горошівці №423 від 20.08.2020, [PERSON] , 1957 року народження постійно проживала разом із померлим чоловіком [PERSON] під одним господарським номером і вели спільне господарство до дня його смерті [INFO] (а.с.23). Згідно довідки Юрковецької сільської ради Старостинського округу №2 с.Горошівці №10 від 27.01.2021, [PERSON] проживав і перебував на реєстраційному облік за місцем постійного проживання у [ADDRESS] з 1996 року по [INFO] , тобто по день смерті. На день смерті [PERSON] разом із ним проживали: дружина - [PERSON] , [INFO] ; діти- [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та внуки - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.24). Із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] видане 18.08.2020 вбачається, що [PERSON] , [INFO] помер [INFO] (а.с.21). В судовому засіданні свідок [PERSON] вказала суду, що являється свахою позивачки. Її дочка одружилася із [PERSON] у 2000 році. Весілля дітям робили батьки [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] проживали разом як подружжя, вели спільне господарство, всі покращення в будинку робили разом. Під час перебування [PERSON] за кордоном грошові кошти вона присилала чоловіку [PERSON] . Коли [PERSON] захворів, то [PERSON] приїхала додому і займалася його лікуванням, а в подальшому і його похованням. В судовому засіданні свідок [PERSON] вказала суду, що являється внукою позивачки. Її тато [PERSON] є сином позивачки. Діда та бабу по батьковій лінії знає як [PERSON] та [PERSON] , котрий помер в 2020 році. Про розлучення діта та баби їй не було відомо, оскільки вони постійно проживали як подружжя, вели спільне господарство, яке розташоване в [ADDRESS] . Під час перебування баби [PERSON] за кордоном , остання передавала дідови грошові кошти , які він витрачав на ремонт та облаштування житлового будинку, який вони придбали разом. Під час хвороби діда, баба приїхала з-за кордону , допомагала в його лікуванні, доглядала його, а потім хоронила. В даний час [PERSON] перебуває за кордоном. Таким чином в судовому засіданні підтверджено факт проживання однією сім`єю без шлюбу [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в період часу із 27.07.2006 по 13.08.2020. Крім того встановлено, що позивачка [PERSON] на даний час бажає визнати право власності на частину будинковолодіння, яке є спільною власністю подружжя . За таких обставин суд приходить до висновку, що факт проживання однією смі`єю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] без шлюбу в період з 27.07.2006 по 13.08.2020, знайшов своє підтвердження і такий факт необхідно встановити з метою захисту суб`єктивного права позивачки. Щодо вимоги про визнання права власності позивачки на Ѕ частину житлового будинку, суд зазначає наступне. Як було встановлено судом, подружжя [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання у 1996 році придбали житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що складається із: житлового будинку літ.А, літня кухня літ.Б, хлів літ.В, хлів літ.Г, хлів літ.Д, вбиральня літ.Е, огорожа №1, криниця №2, що розташований в [ADDRESS] . Згідно договору купівлі-продажу серії ААВ №807249 від 27.12.1996 , [PERSON] та [PERSON] склали договір про те, що [PERSON] продав [PERSON] житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований Чернівецким обласним БТІ на праві власності за [PERSON] і записаний в реєстрову книгу №4 ст.№2 за реєстровим №2 21.01.1997 (а.с. 14-15). Відповідно до статті 22 КпШС України ( в ред. від 01.04.1996), чинного на час отримання придбання житлового будинку та його реєстрації, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ч.1 ст. 28 КпШС ( в ред. від 01.04.1996) в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Аналогічна правова норма передбачена у статті 60 СК України, де зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором або законом (ст. 70 СК України, ст. 372 ЦК України). Відповідно до положень ч.ч. 3, 4 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Отже, вказаною нормою права та нормами статті 60 Сімейного Кодексу України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. При цьому, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Як була встановлено судом [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому частку у спільній сумісній власності подружжя. Відповідно підлягає захисту належне позивачці право на її частку в спільному сумісному майні подружжя. Згідно п. 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22 грудня 1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року зазначено, що «… зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. В зв`язку зі смертю власника спільного майна потреба у визначенні часток майна та визнання права власності може виникнути з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Тому, якщо з`ясується, що в нотаріальному порядку одержати свідоцтво про право на спадщину на частку майна неможливо через смерть власника та не проведення такого розподілу за життя колишнього подружжя, то захистити своє право власності на частку майна можливо буде саме шляхом пред`явлення зазначеного позову. Разом з тим, для захисту свого права власності самого по собі визначення часток недостатньо, тому потрібно заявляти вимогу і про визнання права власності на частку в спільному сумісному майні подружжя. Як було встановлено судом, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , право власності на який зареєстровано за померлим [INFO] [PERSON] , набутий в шлюбі в результаті спільної праці подружжя [PERSON] та [PERSON] . В подальшому після розірвання шлюбу подружжя (з 27.07.2006 по 18.08.2020), продовжуючи проживати сім`єю без реєстрації шлюу (зазначений факт встановлений судом) зробили значні полдіпшення в будинку. Відповідно до приписів ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Статтею 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя позивачки [PERSON] та [PERSON] з визначенням часток кожного по Ѕ. За таких обставин підлягає задоволенню вимога про визнання права власності за позивачкою на 1/2 частку спірного будинковолодіння. Згідно ч.4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершено розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки в судове засідання, призначене на 14:00 год. 05.07.2022 учасники справи не з`явилися, а повне судове рішення складено 15.07.2022 (в межах строку, встановленого ч.6 ст.259 ЦПК України), то датою ухвалення даного судового рішення є 15.07.2022 .

Outcome: approved