Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-13 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини та встановлення графіку спілкування з дитиною. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилася донька - [PERSON] . Через погіршення стосунків між сторонами, в липні 2020 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва даний шлюб було розірвано, а за взаємною згодою подружжя малолітня донька залишилась проживати разом з позивачем. Після розірвання шлюбу відповідач обіцяв добровільно сплачувати аліменти на утримання дитини в міру своїх можливостей. На даний час відповідач сплачує аліменти на утримання дитини, проте сума яку надає останній є недостатньою для забезпечення належного рівня життя дитини. Позивач неодноразово намагагалася домовитися з відповідачем про сплату аліментів на утримання малолітньої доньки виходячи з розміру заробітної плати останнього, проте згоди між сторонами досягнуто не було. Ухвалою суду від 17 вересня 2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. В підготовче судове засідання, яке відбулося 16.11.2021 сторони не з`явились, однак позивач подала заяву, в якій просила суд залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації та витребувати письмовий висновок щодо розв`язання спору. Підготовче судове засідання прохала проводити без її участі. Ухвалою суду від 16.11.2021 року до участі у справі залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, яку одночасно зобов`язано подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 31.01.2022 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги в частинах: про визначення місця проживання дитини з матір`ю та стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку визнав у повному обсязі. Щодо інших заявлених позовних вимог просив відмовити. Ухвалою суду від 01.02.2022 позов [PERSON] в частині вимог про встановлення графіку спілкування з дитиною залишено без розгляду. 14.07.2022 на виконання вимог ухвали суду третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Службою у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації надано висновок про визначення місця проживання дитини від 11.07.2022 №101-4312/02. В підготовче судове засідання, яке відбулося 14.07.2022 сторони не з`явились, проте позивач подала заяву в якій позовні вимоги підтримала та прохала зодовольнити в повному обсязі, розгляд справи просила проводити у її відсутність. Третя особа подала клопотання про розгляд справи у відсутність їх представника. Дослідивши матеріали справи та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] у них народилась донька - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого Дарницьким райрнним у м. Києві відділом державної рестрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 3003, копія якого знаходиться в матеріалах справи. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30.07.2020 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, а дитина сторін залишилась проживати разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де дитина має окрему кімнату та створені належні умови для проживання та розвитку дитини. Позивач має постійне місце роботи і самостійний дохід, а тому вважає що взмозі самостійно виховувати доньку з урахуванням сімейних цінностей. Згідно ст. 157 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Такі ж гарантії для батьків, що проживають окремо від дітей, та для самих дітей, встановлені ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення питання щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З матеріалів справи встановлено, що дитина проживає з матір`ю, а відповідач не заперечує проти визначення місця проживання їх спільної доньки разом з позивачем [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини (ч. 2 ст. 155 СК України). Згідно ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Частиною 2 ст. 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За приписом ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Одним із завдань СК України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Частиною 2 ст. 161 СК України визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Так, відповідно до ч. 4 ст. 150 СК України батьки повинні поважати дитину; ст. 155 цього ж Кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. З вищевикладеного викладеного випливає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Як роз`яснено ст. 161 СК України, суд при вирішенні спору про місце проживання дитини має враховувати те, хто із батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, особисті якості батьків, можливість створення належних умов до виховання дитини. З висновку Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації № 101-4312/02 від 11.07.2022, вбачається, що остання вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] разом з її матір`ю [PERSON] . Врахувавши те, що відповідач проти встановленого місця проживання малолітньої дитини не заперечував, суд вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини з матір`ю. Щодо заявлених вимог про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини встановлено наступне. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. А частиною 3 цієї статті встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Оскільки малолітня дитина проживає з матір`ю, батько - відповідач по справі зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на її утримання та виховання. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. За змістом ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За приписом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Частиною 1 ст. 206 ЦПК України визначено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. А згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч. 3 ст. 200 ЦПК України). Таким чином, враховуючи викладене, обставини, що мають істотне значення при вирішенні даного спору, врахувавши визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved