Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності на частину житлового будинку та земельної ділянки. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 14.07.1990 по 17.05.2021 позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] .. Від спільного шлюбу мають двох повнолітніх дітей. За період перебування у шлюбі вони за спільні кошти побудували житловий будинок на виділеній Володимирецькою селищною радою земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] . Дана земельна ділянка та житловий будинок зареєстровані за відповідачем. Посилаючись на те, що це майно є спільною сумісною власністю подружжя, просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку; 1/2 земельної ділянки, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Позивачка вважає, що дане майно є спільною сумісною власністю, а оскільки шлюбний договір сторони не укладали та будь-яких домовленостей про зміну розміру часток майна не погоджували вважає, що зазначене у позові нерухоме майно підлягає поділу між ними в рівних частках. Добровільно вирішити це питання з відповідачем позивач не може, що і спонукало її звернутись до суду. Вказаний позов надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 28.03.2022. 27.04.2022 у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 20.06.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач повністю підтримала позовні вимоги, про що надала суду письмову заяву, просила розглянути справу у її відсутності. Відповідач в судове засідання жодного разу не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав і представник позивача не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою представника позивача. Дослідивши та оцінивши докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 14.07.1990 перебували у зареєстрованому шлюбі, про що Володимирецьким відділом ЗАГС Рівненської області зроблено актовий запис № 27. Від спільного шлюбу мають двоє дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , які в даний час є повнолітніми. Також встановлено, що рішенням Володимирецької селищної ради №448 від 24.10.2007 року [PERSON] виділено земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1398 га в [ADDRESS] , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯД №248660 від 03.04.2008. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER] від 15.11.2011 та витягу про державну реєстрацію прав №32120635 від 21.11.2011, [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . На підставі рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 17.05.2021 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. А як зазначено в ч.1 ст.62 СК України, об`єктом спільної сумісної власності подружжя є будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Так, вказаними правовими нормами встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу, яка може бути спростована. Так, один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Судом встановлено, що домовленості між сторонами щодо визначення інших часток у спільному майні подружжя в разі його розділу немає, а шлюбний договір не укладався. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в пп. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» , вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Судом встановлено, що спірне нерухоме майно набуте та побудоване під час шлюбу, отже, є спільною сумісною власністю подружжя. Будь-яких обставин, які б свідчили про належність усього майна чи його частини на праві особистої приватної власності одному з подружжя під час судового розгляду не встановлено. Разом з тим, підстав для визначення розміру часток кожного з подружжя, суд не вбачає. Зокрема, за змістом ст.368 ч.3 Цивільного Кодексу України, ст.ст.70, 71 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, є спільним сумісним майном, тобто майном, без визначення часток кожного із співвласників. Визначення розміру часток подружжя здійснюється виключно в разі поділу майна подружжя, при цьому презюмується , що частки кожного з подружжя є рівними, і відступ від принципу рівності часток допускається за рішенням суду за наявності істотних обставин. В той же час, [PERSON] в прохальній частині позову просила суд про визнання за нею та відповідачем права власності на спільне майно, що не є тотожним вимогам про поділ майна подружжя, оскільки, як це вбачається зі ст.71 СК України, поділ майна подружжя здійснюється шляхом поділу його в натурі. У зв"язку з викладеним, визначення часток та фактичний поділ або виділення такої частки суперечитиме принципам диспозитивності та змагальності, які визначені ст.ст.12, 13 ЦПК України. З урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, а саме в частині визнання нерухомого майна, вказаного в позовній заяві, спільною сумісною власністю сторін по справі. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial