Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-31 00:00:00

У лютому 2020 року Приватне акціонерне товариство «Страхова Компанія «Провідна» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортною пригодою. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 03.04.2018 року в місті Кременчуці по кварталу 101, біля буд.10-Д, [PERSON] керуючи транспортним засобом «Hundai Sonata, д.н.з. [NUMBER] , під час руху заднім ходом не переконався у безпечності, здійснив зіткнення із транспортним засобом Toyota Highlander, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Автозаводського районного суду міста Кременчука від 04.05.2018 року визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн 00 коп. Позивач просить стягнути з відповідача на відшкодування завданої майнової шкоди внаслідок ДТП в розмірі 34 144 грн 00 коп. Ухвалою судді від 05.03.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Заочним рішенням суду від 04.06.2020 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі. 03.11.2020 року на адресу суду надійшла заява [PERSON] про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 26.01.2021 року заочне рішення скасовано. Справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 16.08.2021 року за клопотанням представника відповідача до участі у справі залучено в якості третьої особи Моторне (транспортне) страхове бюро України та витребувано докази. Представник позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна» про дату розгляду справи повідомлявся належним чином поштою та електронною поштою, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомляв. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги заперечував як безпідставні, зазначав, що відповідач [PERSON] є учасником бойових дій, тому належним відповідачем у даній справі має бути Моторне (транспортне) страхове бюро України. Просив у позові відмовити, подальший розгляд справи проводити без його участі. Третя особа Моторне (транспортне) страхове бюро України про дату розгляду справи повідомлялась належним чином, у судове засідання свого представника не направила. 08.07.2022 року та 19.07.2022 року представник направив листа про неможливість надати витребувані документи у зв`язку з їх відсутністю, оскільки ні позивач, ні відповідач, ні винна особа до страхового бюро не зверталися. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані сторонами докази, встановив такі фактичні обставини справи: 03.04.2018 року в місті Кременчуці по кварталу 101, біля буд.10-Д, [PERSON] керуючи транспортним засобом «Hundai Sonata, д.н.з. [NUMBER] , під час руху заднім ходом не переконався у безпечності, здійснив зіткнення із транспортним засобом Toyota Highlander, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Автозаводського районного суду міста Кременчука від 04.05.2018 року визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн 00 коп. (а.с. 20). [PERSON] є учасником бойових дій та інвалідом війни другої групи, що підтверджується відповідним посвідченням серії [NUMBER] від 14.05.2018 року (а.с. 74). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП застрахована не була. Вирішуючи спір, суд приймає до уваги наступні норми діючого законодавства: Згідно положень пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-ІУ, відповідно до яких учасники бойових дій, які особисто керують належними їм транспортними засобами, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України; відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить Моторне (транспортне) страхове бюро України у порядку, передбаченому цим Законом. Загальні підстави та особливості відшкодування шкоди, завданої, зокрема, джерелом підвищеної небезпеки, передбачені у статтях 1166, 1167, 1187 Цивільного кодексу України. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1187 цього Кодексу шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Отже, особа, якій заподіяно шкоду, зокрема внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у випадках, визначених законом, має право на її відшкодування. Захист цього права фізичних та юридичних осіб у разі настання страхових випадків, передбачених договором страхування або законом, забезпечує цивільно-правовий інститут страхування. Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування», одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (пункт 9 частини першої статті 7). Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У пунктах 1.4, 1.7 статті 1 цього Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів спрямоване на захист матеріальних інтересів потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та на компенсацію шкоди» заподіяної їх життю та здоров`ю, а також завданих їм матеріальних та моральних збитків, у тому числі за рахунок Моторного (транспортного) страхового бюро України, у випадках, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Одним із завдань Моторного (транспортного) страхового бюро України є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; у разі заподіяння шкоди особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього закону, Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує її за рахунок коштів фонду захисту потерпілих. Отже, у встановлених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» випадках Моторне (транспортне) страхове бюро України виступає гарантом відшкодування шкоди потерпілим від дорожньо-транспортних пригод за рахунок коштів відповідних фондів. У Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено особливості його застосування у випадках заподіяння шкоди внаслідок дорожньо-транспортних пригод, винуватцями яких є окремі категорії громадян, та обов`язкові умови, за наявності яких певні категорії фізичних осіб вважаються такими, чия цивільно-правова відповідальність застрахована, а Моторне (транспортне) страхове бюро України, відповідно, зобов`язане відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну потерпілих. Для учасників бойових дій умовою їх страхування є особисте керування належними їм транспортними засобами. Отже, особи, наведені у п. 13.1 ст. 13 зазначеного закону, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, а потерпілі особи мають право на відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені у цьому пункті особи, за рахунок коштів Моторного (транспортного) страхового бюро України із фонду захисту потерпілих. Аналіз положень ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказує на те, що однією з обов`язкових умов відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є особи, наведені у п. 13.1 вказаної статті, такою умовою є керування транспортним засобом, який належить учасникам бойових дій не тільки на праві власності, а й на будь-якій іншій правовій підставі. Таким чином, відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону № 1961 та, оскільки, транспортний засіб, яким було скоєно ДТП 03.04.2018 року і завдано матеріальної шкоди [PERSON] , якому було виплачено позивачем страхове відшкодування, належать учаснику бойових дій, то належним відповідачем по даній справі в силу вищезазначеного має бути Моторне (транспортне) страхове бюро України. Суд установив, що позивач із відповідною заявою в позасудовому порядку до Моторного (транспортного) страхового бюро України не звертався. Отже, суд виходить з того, що позивач, маючи зобов`язання та право на звернення за регламентними виплатами до МТСБУ не звернувся, а тому втратив право на відшкодування шкоди від страховика в межах страхових виплат. Велика Палата Верховного Суду вже висновувала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 12 вересня 2018 року у справі № 569/96/17 (пункт 46), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справах № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54) та № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 20 березня 2019 року у справі № 486/1459/17 (пункт 54), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц(пункт 63), від 15 травня 2019 року у справах № 750/5785/18, № 570/2739/16-цта № 554/9144/17, від 29 травня 2019 року у справі № 554/10303/17-ц, від 20 листопада 2019 року № 201/12877/16 (пункт 46), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 71), від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц (пункт 43), від 19 травня 2020 року у справі № 263/17218/18 (пункт 24). Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 75), від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункт 54) та 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18 (пункт 31)). На підставі викладеного, відповідно до статей 263-265 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed