Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

28 травня 2021 року [PERSON] звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позовними вимогами до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначено, що 22.05.2019 року приблизно о 10 годині 50 хвилин, керуючи автомобілем «Фольцваген» номерний знак [NUMBER] , в м. Одесі пр. Шевченка пр. Гагаріна, у порушенні п.2.3 ; 8.7.3; 10.1; 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, при початку руху не переконався у безпеці руху, не був уважним, здійснив проїзд перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофору, та рухався у населеному пункті зі швидкістю більш ніж 50 км/год., внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Джиллі», номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та здійснив наїзд на пішохода [PERSON] . В наслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а пішохід тілесні ушкодження. 18.05.2020 року слідчий слідчого відділу Приморського відділу поліції в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області капітан поліції Діденкул Д.Ю., розглянувши матеріали кримінального провадження №12019160500002688, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.05.2019 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, закрити у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України. За цим фактом співробітниками патрульної поліції стосовно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 074124 від 29.05.2020 року за ст. 124 КУпАП України. Винність відповідача [PERSON] підтверджується висновком експертів №19-3801/3802 від 12 травня 2020 року по кримінальному провадженні №12019160500002688 від 23.05.2019 року, протоколом про адміністративне правопорушення, складеним співробітником УПП в Одеській області, в установленому законом порядку. На підставі цього протоколу, схемою місця ДТП. письмовими поясненнями водіїв Приморський районний суду м. Одеси виніс постанову від 02.07.2020 року про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП. Зазначеною постановою суду відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, провадження закрити у зв`язку з закінченням строків накладання адміністративного стягнення. 26.08.2020 року [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»», [PERSON] про стягнення матеріальної та маральної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 травня 2021 року в задоволенні позовної заяви [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»», [PERSON] про стягнення матеріальної та маральної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди відмовлено. За положеннями п. п. 37.1.4. п. 37.1\~ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"\~визначено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Позивач вважає, що за таких обставин слід стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 51243,08 грн., а також стягнути моральну шкоду у розмірі 10000 грн. та судові витрати та послуги адвоката у розмірі 13000 гривень, оскільки право Позивача на отримання належного відшкодування з боку Відповідача було порушено, то він змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 17 червня 2021 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи. Призначено підготовче провадження по справі. Протокольною ухвалою суду від 08 грудня 2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до слухання по суті. 29 грудня 2021 року від представника [PERSON] адвоката Смирнова А.І. до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого Відповідач позов не визнав, зазначивши, що Позивач ніяк не обґрунтовує, чому належним відповідачем за позовом є [PERSON] , а не ПАТ «СК «ТАС» і чому саме Відповідач, а не страховик Відповідача має сплатити всю суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Також, зазначено, що Відповідач наголошує, що відмова у задоволенні позовної заяви про стягнення матеріальної шкоди зі страховика Відповідача у одній справі не є підставою для стягнення всієї суми шкоди х Відповідача у іншій справі. Таким чином, вимога про стягнення матеріальної шкоди з Відповідача є необґрунтованою та не відповідає сталій судовій практиці, про що свідчить і поведінка Позивача, а саме подання попереднього позову у справі № 522/14197/20 із вимогою про стягнення матеріальної шкоди саме до страховика. Також представником Відповідача було надано клопотання про зменшення витрат позивача на правову допомогу адвоката, які підлягають розподілу. 21 березня 2022 року від представника Позивача до суду надійшла відповідь на відзив. В судове засідання 06 липня 2022 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Від представника Позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності. Суд вважає, що були створені всі умови для реалізації прав осіб на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги, що учасники справи будучи повідомленими про дату та час розгляду справи в суді, не з`явились, суд оцінює таку поведінку учасників справи як небажання прийняти участь в розгляді справи в суді. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом\~сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. У той же час, Європейський суду своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Крім того, враховуючи нормативне регулювання даного питання національним та європейським законодавством, суд вважає, що позивач) не з`являючись у судові засідання, не даючи суду можливості своїми діями у встановлений законом строк вирішити справу, зловживає своїми процесуальними правами. Підстав для відкладення розгляду справи, визначених частиною 2 ст. 223 ЦПК України судом не встановлено. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів. Справа перебуває на розгляді в суді з травня 2021 року. Тож, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. Ухвалою суду від 06 липня 2022 року закрито провадження в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення моральної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди на підставі п.3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 22.05.2019 року приблизно о 10 год 50 хв, керуючи автомобілем «Фольцваген» номерний знак [NUMBER] в м. Одесі перехрестя пр. Шевченка пр. Гагаріна у порушення п. 2.3.; 8.7.3; 10.1; 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306 [PERSON] при початку руху не переконався у безпеці руху, не був уважним, здійснив проїзд перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофору та рухався у населеному пункті зі швидкістю більш ніж 50 км/год, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Джиллі» номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та здійснив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а пішохід тілесні ушкодження. Постановою Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/9617/20 від 02.07.2020 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, під час дорожньо-транспортної пригоди 22.05.2019 року. Автомобіль «Джиллі» державний номер [NUMBER] на праві власності належить [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 01.09.2018 року. З метою встановлення розміру матеріальної шкоди, спричиненої ДТП, [PERSON] звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] для проведення автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди та отримав висновок №109-19. Відповідно до висновку №109-19 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля GEELY MR-7151A, реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулась 22.05.2019 року, визначено у розмірі 30\~458,08 грн. На час настання ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПАТ «Страхова група «ТАС» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ 7813805, який був дійсним на момент ДТП. 07.06.2019 року позивач звернувся до ПАТ «Страхова група «ТАС» з повідомленням про настання події з приводу дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 22.05.2019 року. 20.07.2020 року ПАТ «Страхова група «ТАС» надав відповідь [PERSON] про відмову у задоволенні страхового відшкодування у зв`язку із неподанням заяви про страхове відшкодування впродовж одного року. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не погоджуючись з відмовою у задоволенні страхового відшкодування звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»», [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 травня 2021 року в задоволенні позовної заяви [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»», [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди відмовлено. Підставою для відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] стали доводи представника ПАТ «Страхова група «ТАС»», з якими погодився суд, а саме те, що позивач, будучи потерпілою особою, не скористався своїм правом та не подав заяву до ПАТ «Страхова група «ТАС»» щодо сплати страхового відшкодування, а лише звернувся із повідомленням про настання події. Доказів звернення до ПАТ «Страхова група «ТАС»» із заявою про страхове відшкодування позивачем не надано. За положеннями п. п. 37.1.4. п. 37.1\~ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"\~визначено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Вирішуючи спір суд виходив з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 14 Постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Пунктом 15 Постанови визначено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК(аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. У постанові від\~03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) Велика Палата Верховного Суду фактично визначила два окремих (відмінних один від одного) випадки, за яких є можливим відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності: 1) пропуск строків, передбачених статтею 37 Закону\~2) ситуація, коли розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика (стаття 1194 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року\~у справі №465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19) зазначено, що «у системному зв`язку зі статтею 36 положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1\~статті 37 цього Закону\~щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права». Відповідно до пункту 135, 136 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року по справі №147/66/17 зазначено «відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності. У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку» З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] у зв`язку з відмовою страховика у виплаті регламентних платежів, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 травня 2021 року, яким відмовлено також у стягненні зі страховика регламентних платежів, має право звернутись до суду з позовом до винної особи, тобто [PERSON] . Також, суд враховує, що відповідно до рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 травня 2021 року [PERSON] просив суд стягнути з ПАТ «Страхова група «ТАС»» матеріальну шкоду у розмірі 51\~243,08 грн., а також стягнути з ПАТ «Страхова група «ТАС»» та [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10\~000 грн. Тобто з позовними вимогами до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди [PERSON] не звертався. Визначаючи розмір матеріальної шкоди, суд виходив з наступного. Як вбачається\~з письмових\~матеріалів справи,\~зокрема,\~Висновку експерта\~№109-19\~про визначення\~вартості матеріального\~збитку завданого\~власнику автомобіля\~CEELY\~MR-7151A,\~номерний знак\~ [NUMBER] ,\~вартість матеріального\~збитку,\~який пошкоджено\~внаслідок ДТП,\~яка відбулась\~22.05.2019\~року,\~визначається рівню\~30\~458,08\~(тридцять\~тисяч чотириста\~п`ятдесят вісім\~тисяч)\~гривень 08\~копійок. Згідно до квитанцій до прибуткового касового ордеру №ПН192424 від 06.06.2019р., №ПН 192424 від 06.06.2019р., квитанція до прибуткового касового ордеру від 18.06.2019 року видана ФОП [PERSON] , та видаткових накладних №44701 від 29.08.2019 року видана ФОП [PERSON] , квитанція до прибуткового касового ордеру №2908 від 29.08.2019 року видана ФОП [PERSON] , АКТ №3816-2 штраф майданчик м. Одеса вул. Корольова, 89 А, Позивачем були витрачені кошти на придбання запчастин на автомобіль CEELY MR-7151A, номерний знак [NUMBER] в розмірі 16 255 (шістнадцять тисяч двісті п`ятдесят п`ять тисяч) гривень. Згідно ст.1166 Цивільного кодекс у України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану шкоду згідно з якими майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1 статті 1166 ЦК України). Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п.1 ч.2 ст.22 ЦК України) Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з частиною 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; (частина 1 статті 1188 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 1194 ЦК України передбачено особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Перевіривши розрахунки матеріальної шкоди, які були надані Позивачем по справі, суд частково погоджується з відповідними розрахунками, з огляду на наступне. Висновком експерта №109-19 про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля CEELY MR-7151A, номерний знак [NUMBER] , вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, завдано власнику КТЗ CEELY MR-7151A, номерний знак [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулася 22.05.2019 року, визначається рівню 30 458,08 (тридцять тисяч чотириста п`ятдесят вісім тисяч) гривень 08 копійок. Згідно до квитанцій до прибуткового касового ордеру №ПН192424 від 06.06.2019р., №ПН 192424 від 06.06.2019р. позивач поніс витрати зі сплати за зберігання авто на штраф майданчику у розмірі 1015,00 гривень. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 18.06.2019 року видана ФОП [PERSON] , позивач поніс витрати на проведення експертного дослідження щодо встановлення вартості матеріального збитку пошкодженого авто внаслідок ДТП у розмірі 2500 гривень. Суд критично\~відносить до видаткових накладних №44701 від 29.08.2019 року виданих ФОП [PERSON] , квитанція до прибуткового касового ордеру №2908 від 29.08.2019 року видана ФОП [PERSON] , оскільки Позивачем не обґрунтовано придбання запчастин на автомобіль відповідно до Видаткових накладних № 44701 та чи були понесені відповідні витрати у зв`язку з ДТП. Матеріалами справи також відповідне не встановлено. Також слід зазначити, дослідивши висновок експерта №109-19, судом встановлено, що з поміж іншого експертом враховано вартість необхідних для ремонту матеріалів, у відповідності до яких, згідно з ремонтною калькуляцією, повна вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного КТЗ становить 30\~458, 08 гривень, тобто витрати на придбання запчастин на автомобіль вже були враховані під час складання зазначеного висновку експерта. У зв`язку з вищевикладеним, суд частково задовольняє вимоги про стягнення матеріальних збитків, а відтак з [PERSON] необхідно стягнути на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 33\~973,08 гривень. Щодо вимог учасників справи про стягнення відповідних судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Звертаючись з позовом, представник Позивача просив стягнути з Відповідача судові витрати за послуги адвоката у розмірі 13\~000 гривень, на підтвердження понесених витрат представником Позивача надано до суду Ордер, Угода про надання правової допомоги від 21.07.2020 року, квитанція до прибуткового касового Ордера № 21/20 від 21.07.2020 року на суму 13\~000 гривень. Представником Відповідача до суду було надано клопотання про зменшення витрат позивача на правову допомогу адвоката які підлягають розподілу, відповідно до якого просив відмовити у стягненні з Відповідача судових витрат у розмірі 13\~000 гривень та врахувати судові витрати відповідача [PERSON] у вигляді витрат професійної правничої допомоги у розмірі 15\~000 гривень. При вирішенні\~питання про\~розподіл судових\~витрат суд\~враховує: 1)\~чи пов`язані\~ці витрати\~з розглядом\~справи; 2)\~чи є\~розмір таких\~витрат обґрунтованим\~та пропорційним\~до предмета\~спору з\~урахуванням ціни\~позову,\~значення справи\~для сторін,\~в тому\~числі чи\~міг результат\~її вирішення\~вплинути на\~репутацію сторони\~або чи\~викликала справа\~публічний інтерес; 3)\~поведінку сторони\~під час\~розгляду справи,\~що призвела\~до затягування\~розгляду справи,\~зокрема,\~подання стороною\~явно необґрунтованих\~заяв і\~клопотань,\~безпідставне твердження\~або заперечення\~стороною певних\~обставин,\~які мають\~значення для\~справи,\~безпідставне завищення\~позивачем позовних\~вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Враховуючи те що, позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, понесені [PERSON] відповідних судових витрат на професійну правову допомогу та враховуючи те, що стороною Відповідача подане відповідне клопотання про зменшення судових витрат, суд дійшов висновку, що розмір судових витрат на правову допомогу адвоката Позивача слід зменшити, у зв`язку з чим, з [PERSON] слід стягнути на користь Позивача судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5\~000 (п`ять) гривень, що буде відповідати критерію співмірності понесених витрат з розглядом справи. Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1ст. 13 ЦПК України). На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial