Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, яким просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом\~Київського міського\~нотаріального округу\~Сазоновою О.М., від 26.10.2021, зареєстрований в реєстрі за №12373, щодо стягнення з нього на користь ТОВ «Вердикт\~Капітал» заборгованості\~за кредитним\~договором №014/37145/3101/73\~від 22.04.2005,\~укладеним ним\~з АБ\~«Аваль»,\~право вимоги\~за яким\~перейшло до ТОВ\~«Вердикт Капітал» на підставі договору про відступлення права вимоги від 02.08.2019 з АТ «ОКСІ Банк», якому відступлено право вимоги на підставі договору №114/2-16 від 02.08.2019. Позивач вважає, що у нотаріуса під час вчинення оскаржуваного виконавчого напису були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача є безспірним. Зазначений виконавчий напис вчинено з грубими порушеннями вимог ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, наслідком чого є неправомірне виконавче провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису, в межах якого звернуто стягнення на його доходи. Представник відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» подав відзив на позовну заяву, яким просить відмовити в задоволенні позову, оскільки нотаріусу для вчинення виконавчого напису було надано всі необхідні документи, які свідчать про безспірність заборгованості. Одночасно звернувся із заявою про зменшення витрат на правову допомогу. Треті особи в судове засідання не з`явились, пояснень щодо позову не надали, про дату, час та місце судового засідання повідомлений у встановленому ЦПК України порядку. Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд ухвалив розгляд справи провести за відсутності учасників справи, оскільки їх неявка у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що приватним нотаріусом\~Київського міського\~нотаріального округу\~Сазоновою О.М.\~ 26.10.2021 вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №12373, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт\~Капітал» заборгованість, що виникла за кредитним договором №014/37145/3101/73 від 22.04.2005, укладеним між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступник АТ «Райффайзен банк Аваль») та [PERSON] , у загальній сумі 602812,39 грн. Стягнення заборгованості проводиться за період з 23.09.2018 по 23.09.2021. Згідно виконавчого напису, правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Райффайзен банк Аваль» за кредитним договором №014/37145/3101/73 від 22.04.2005 є АТ «ОКСІ БАНК» на підставі договору №114/2-16 про відступлення прав вимоги від 02.08.2019, яке уступило свої права та обов`язки ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору б/н про відступлення прав вимоги від 02.08.2019. Згідно Інформації про виконавче провадження, виконавчий напис від 26.10.2021 №12373 перебуває на примусовому виконанні приватного виконавця\~виконавчого округу\~Запорізької області\~Проценко А.Ю.,\~постанова про\~відкриття виконавчого\~провадження ВП\~№68203129\~від 17.01.2022.\~ \~ Частиною 1\~ст. 16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст. 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами,установами та організаціями - не більше одного року. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок). В п.п. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліку документів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно з п. 1 Переліку документів для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Матеріали справи не містять відомостей про отримання позивачем відповідного повідомлення, відповідачем не було надано суду доказів щодо направлення та отримання боржником вимоги стягувача, що підтверджувало б безспірну заборгованість. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що у розпорядженні нотаріуса були відсутні документи, необхідні для стягнення заборгованості у безспірному порядку. Крім того, п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. В порушення вказаних положень закону відповідачем ТОВ\~«Вердикт Капітал»\~на підтвердження\~безспірності зобов`язання\~не було\~надано нотаріусу\~оригіналу кредитного договору, засвідченої стягувачам виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, засвідченої стягувачем копії письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику, документів, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що відповідачем не спростовується, і що свідчить про недотримання умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Враховуючий вище викладене, суд дійшов висновку, що нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності заборгованості, що дає підстави вважати, що нотаріус не упевнився безспірності характеру правовідносин сторін, вчинив виконавчий напис на не нотаріально посвідченому договорі, а тому позовні вимоги позивача слід задовольнити в повному обсязі. Також на підставі\~ст. 141 ЦПК України\~ з відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 992,40 грн. за подачу позову і 496,20 грн. за заяву про забезпечення позову, а всього 1488,60 грн. Одночасно з відповіддю на відзив позивачем подано розрахунок витрат на правничу допомогу, розмір яких становить 5500,00 грн., які позивач поніс згідно квитанції від 13.06.2022, і просить стягнути з відповідача. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). При цьому, норми процесуального закону передбачають можливість стягнення не тільки судових витрат, які вже фактично понесені стороною, а й судових витрат, що мають бути сплачені у майбутньому за умови підтвердження розміру таких витрат належними доказами, про що неодноразово наголошував Верховний Суд, зокрема, у постановах від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц та від 16.04.2020 по справі №727/4597/19. Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено. (Постанова Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі № 300/3178/20). На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано копію укладеного з адвокатом Колесніковою Т.А. договору про надання юридичних послуг від 11.01.2021, розрахунок обсягу та розміру витрат на правничу допомогу, який складається витрат на вивчення документів та формування правової позиції 1000,00 грн., вивчення судової практики по справі 1000,00 грн., складання позовної заяви 2500,00 грн., складання заяви про забезпечення позову 500,00 грн., складання відповіді на відзив 500,00 грн., та квитанції №876891 від 13.06.2022 про оплату зазначеної суми. Частина 6 ст.137 ЦПК України передбачає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. Відповідно до пункту 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд приходить до висновку, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним зі складністю справи, яка є малозначною, має місце тривала усталена судова практика розгляду справ цієї категорії, а тому задовольняючи заяву представника відповідача, вважає можливим зменшити розмір витрат на оплату послуг адвоката за вивчення документів, формування правової позиції по справі та вивчення судової практики у загальному розмірі 2000,00 грн., та стягнути витрати на правничу допомогу, які відповідають обсягу інших виконаних адвокатом робіт у загальному розмірі 3500,00 грн.

Outcome: approved