Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

21 лютого 2022 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до Куцурубської сільської ради об`єднаної територіальної громади Миколаївського району Миколаївської області та [PERSON] . Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 17 березня 1994 року, укладеного з [PERSON] \~належить житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами за адресою: [ADDRESS] . При цьому, спірна земельна ділянка площею 0,34 га розташована на території Парутинської сільської Ради народних депутатів, за цільовим призначенням ведення особистого підсобного господарства, на якій знаходиться придбаний ним житловий будинок, згідно з державним актом на право приватної власності на землю, що виданий 02\~березня 1994\~року на\~підставі рішення\~виконавчого комітету\~Парутинської сільської Ради народних депутатів № 3 від 01 лютого 1994 року належить [PERSON] ,\~як попередній\~власниці будинку.\~Посилаючись на\~те,\~що вказаний\~державний акт\~не відповідає\~вимогам законодавства,\~а також,\~що під\~житловим будинком\~не може\~бути земельна\~ділянка з\~цільовим призначенням\~для ведення\~особистого підсобного\~господарства, просив визнати його недійсним, оскільки він позбавлений можливості реалізувати своє право на нерухоме майно. Ухвалою суду від 10 червня 2022 року [PERSON] було виключено з числа відповідачів у цій справі, оскільки остання [INFO] померла. Особи,\~які беруть\~участь у\~справі,\~в судове\~засідання не\~з`явилися.\~Представники позивача\~та відповідача надали заяви, в яких просили розглянути справу без їхньої участі; представник позивача, крім цього, зазначив, що повністю підтримує заявлені вимоги, відповідач вказав, що з позовом згоден. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 17 березня 1994 року, посвідченого державним нотаріусом Другої очаківської державної нотаріальної контори, Жадан Т.І., від імені якої діяв [PERSON] , продала [PERSON] цілий житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами по [ADDRESS] (а.с. 6-7). Відповідно до ст. 30 ЗК Української РСР (в редакції 1991 року) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення, і якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни набувають право власності із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, що передбачено ст. 126 ЗК України. З дослідженого у судовому засіданні державного акту на право приватної власності на землю (а.с. 11) вбачається, що цим актом посвідчується право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,34 га, що розташована на території Парутинської сільської Ради народних депутатів, і виділена їй рішенням виконавчого комітету\~Парутинської сільської Ради народних депутатів № 3 від 01 лютого 1994 року для ведення особистого підсобного господарства. Відповідно до ст. 56 ЗК Української РСР (в редакції 1991 року) для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безоплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах 0,25 гектара, селищах міського типу 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара (ст. 67 ЗК Української РСР). Отже, державний акт на право приватної власності на землю, що був виданий [PERSON] , не відповідає вище вказаним вимогам законодавства, оскільки посвідчує право власності на земельну ділянку площею 0, 34 га для ведення особистого підсобного господарства. Судом також встановлено, що спірний державний акт не відповідає вимогам «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», що діяла на час його видачі, а саме: у державному акті не вказано адресу земельної ділянки, що також позбавляє позивача реалізувати своє право на нерухоме майно. Стаття 155 ЗК України зазначає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про недійсність спірного державного акту, оскільки його наявність позбавляє позивача розпоряджатися спірною земельною ділянкою, а тому позов останнього є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved