Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 25.07.2020 р. вона взяла шлюб із відповідачем; від шлюбу подружжя не має неповнолітніх дітей. Як зазначається позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом, спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя, з серпня 2020 р. шлюбні відносини припинені. Учасники справи не скористалися правом брати участь у судових засіданнях. Позивач в окремо поданій суду заяві просила розглядати справу у її відсутність, зазначив, що позовні вимоги підтримує\~ у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в окремо наданій суду заяві не заперечував проти розірвання шлюбу. Як встановлено судом, 20.07.2020\~р.між позивачем та відповідачем за цим позовом був зареєстрований шлюб, про що зроблений відповідний актовий запис та видано свідоцтво (а.с. 9). Від шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не має. Шлюбно-сімейні відносини сторін припинені з серпня 2020 року (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Правовідносини між учасниками справи виникли з сімейних правовідносин, зокрема, із розірвання шлюбу. Суд, дослідив докази, надані у порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, в межах позовних вимог, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. За ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя; згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Положення ст. 24 СК України, яка визначає однією з основних ознак шлюбу його добровільність, передбачають, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є право особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року). Таким чином, суд, з`ясував фактичні взаємини подружжя, зокрема те, що відсутня вільна згода позивача на шлюб із відповідачем, а також дійсні підстави позову про розірвання шлюбу (відсутність взаєморозуміння між подружжям, різні погляди\~на сімені\~відносини та\~сімейні права\~та обов`язки,\~позбавлення позивача\~відповідачем \~вільного доступу\~до житла,\~яке є\~їх спільною\~ сумісною\~власністю),\~які у свою чергу вплинули на шлюбні стосунки та призвели до припинення шлюбних відносин, дійшов до висновку, що зазначене має істотне значення, тому позов підлягає задоволенню. Разом з тим, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд бере до уваги те, що відповідач не скористався правом брати участь у судових засіданнях, правом надання відзиву на позовну заяву, не клопотав про надання строку для примирення подружжя тощо, у зв`язку з чим суд мав би змогу дійти до іншого висновку у даній справі. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ЦПК України (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України): з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved