Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

Представник позивача звенувся до суду з вказаним вище позовом. Пред`явлені позовні вимоги мотивує тим, що 30.01.2021 року трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Сітроен « д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок якої було пошкоджено транспортні засоби : автомобіль «ДЕО» [NUMBER] , яким керувала [PERSON] , автомобіль марки «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] та автомобіль марки " БМВ " д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Згідно постанови Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.03.2021 року по справі 727/1138/21 дана дорожньо-транспортна пригода сталась у зв`язку з порушенням [PERSON] Правил дорожнього руху. Додає, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] під час керування автомобілем «Сітроен» д.н.з. [NUMBER] на момент ДТП була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» за полісом № АР/ 7463817 , у зв`язку з чим власники пошкоджених транспортних засобів звернулися до ТДВ СК «Альфа-Гігант» з заявами про виплату страхового відшкодування, а саме: 1. Власник пошкодженого автомобіля «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , звернувся до ТДВ СК « Альфа-Гарант» та 25.05.2021 року отримав страхове відшкодування в розмірі 44000,00. 2.Власник пошкодженого автомобіля «ДЕО» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] звернулася до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з заявою про страхове відшкодування та отримала страхове відшкодування в розмірі 10960,13 гривень. Стверджує, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» було сплачено 54 960,13 (п`ятдесят чотири тисячі дев`ятсот шістдесят гривень 13 копійки) за полісом № АР/7463817 з вини [PERSON] , який перебував за кермом у стані алкогольного сп`яніння. Вказує, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу , який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії. На підставі викладеного вище просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТДВ СК «Альфа-Гарант» 54 960,13 гривень сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу ; стягнути з [PERSON] витрати пов`язані з оплатою правничої допомоги в розмірі 10 000,00 гривень та судового збору у розмірі 2481,00 гривень. У судове засідання представник позивача не з`явився. Про час та місце слухання справи інформувався судом у встановленому порядку. Скерував до суду заяву про слухання справи без його участі та не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з"явився. Про причини неявки не повідомив. Будь-яких заяв та клопотань до суду не скеровував. Про розгляд справи інформувався судом у встановленому порядку. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Ураховуючи, що сторони по справі були належним чином повідомлені про судове засідання, проте не з`явилися, суд продовжує слухання справи за їх відсутності. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30.01.2021 року о 18 годині 00 хвилин у м. Чернівці по вул. Б.Хмельницького , трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Сітроен « д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок якої було пошкоджено транспортні засоби : автомобіль марки «ДЕО» [NUMBER] , яким керувала [PERSON] , автомобіль марки «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] та автомобіль марки "БМВ " д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Між ТДВ СК « Альфа Гарант» та [PERSON] було укладено поліс обов"язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/7463817 . У відповідності до умов вказаного полісу страхування позивач взяв на себе зобов"язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки "Сітроен»", державний реєстраційний номер [NUMBER] сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. Відповідно до ч.1\~ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Як роз`яснено у п.2\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, шкода, завдана особі або майну, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок та є вина зазначеної особи, або коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Крім того, з пункту 1.6.\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~слідує, що власниками транспортних засобів є юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Зі змісту п.13 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки`слідує,що відповіднодо ст.ст.386,395,396ЦК України,положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб,які хочі не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання,оперативного управління або на іншій підставі,передбаченій законом чи договором(речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди,завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1\~Правил дорожнього руху\~України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів " обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється, з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров"ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч.1 ст. 22 Закону України "про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров"ю, майну третьої особи. Так, власники пошкоджених автомобілів [PERSON] та [PERSON] звернулися до ТДВ СК» Альфа Гарант» із заявами про виплату страхового відшкодування в порядку ст. 35 ЗУ "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Власник пошкодженого автомобіля «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , отримав страхове відшкодування в розмірі 44000,00 гривень. Власник пошкодженого автомобіля «ДЕО» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] отримала страхове відшкодування в розмірі 10960,13 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. З огляду на приписи статей 11,22,599,1166-1168\~ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина другастатті 1187 ЦК України). З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. Таким чином потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбаченихстаттею 1194 ЦК Українипідстав. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, та у постанові №6-725цс16 від 14 вересня 2016 року, яка є обов`язковою до застосування всіма судами. Статтею 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач має право на відшкодування відповідачем 54960,13 грн. завданих збитків в порядку регресу. Крім того, з відповідача на користь позивача, на підставі п.1 ч.2ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню понесені судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 2481,00 гривень. Щодо витрат на правову допомогу, слід зазначити наступне: Положеннями \~статті 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 270 ЦПК України, суд що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення в разі не вирішення судом питання про судові витрати. Згідно зі\~ст. 133 цього ж Кодексу\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зістаттею 15\~ЦПК України учасники\~справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьоїстатті 2\~ЦПК України). Відповідно достатті 1\~Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2ст. 137\~ЦПК України). Статтею 137 ЦПК України\~встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Доля цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача надано Витяг з договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019 року, акт приймання-передачі надання послуг та виконаних робіт від 17.02.2022 року, квитанції про сплату коштів згідно договору про надання правової допомоги Представником позивача у передбаченому\~ЦПК\~порядку надано належні та допустимі докази на підтвердження понесення витрат на правову допомогу , проте , враховуючи достатність та відповідність розміру витрат на правову допомогу характеру спірних правовідносин, суд вважає за необхідне частково задовільнити заяву позивача та стягнути з [PERSON] 1000 гривень витрат на правову допомогу.

Outcome: partial