Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить постановити рішення, яким стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки усіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття; допустити до негайного виконання судове рішення в межах платежу, встановленого законом, стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що з 12.11.2016 вона перебувала з відповідачем у шлюбі, який на підставі рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 26.12.2018 розірвано. За час спільного сімейного проживання у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею у с.Старий Мізунь та знаходиться на її утриманні. Після розірвання шлюбу відповідч деякий час надавав допомогу дочці, а саме купляв їжу, одяг та необхідні їй речі, однак з грудня 2021 року рідше став піклуватись про дитину. Вважає, що вона сама не зможе забезпечити належний рівень життя дочки, тому батько, який здоровий, має постійний дохід, так як працевлаштований, може сплачувати аліменти в достатньому розмірі на утримання дитини, відтак просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходів. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити повністю. Надала пояснення, аналогічні викладеному обґрунтуванню. Відповідач позовні вимоги визнав, не заперечив проти їх задоволення та стягнення аліментів на неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки усіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. Додадково вказав, що він працює водієм в Долинському РВ ДСНС та бере активну участь в утриманні доньки, однак вони з позивачкою самостійно не можуть дійти спільної згоди щодо обсягу та розміру матеріальної допомоги для дитини. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 18 липня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 18.07.2022 надіслано запит до Державної фіксальної служби щодо отримання реєстраційного номера облікової картки платника податків відповідача (а.с.14). 19 липня 2022 року на електронну адресу суду надійшла довідка з Державної фіксальної служби щодо неможливості надання реєстраційного номеру\~облікової\~картки\~платника податків\~відповідача у зв`язку із тим, що фізичну особу неможливо однозначно ідентифікувати (а.с.16). 02 серпня 2022 року відповідачем в судовому засіданні до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову та вказано дані щодо свого РНОКПП, яку протокольною ухвалою від 02.08.2022 суд долучив до матеріалів справи. Частиною 1\~статті 206 ЦПК України\~встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з вимогами ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, судом перевірено, що заява відповідача про визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Будь-яких інших заяв та клопотань від сторін до суду не надходило. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: як вбачається зі світлокопії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16 травня 2017 року виконкомом Старомізунської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис №11, у сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] (а.с. 7). \~ \~ \~ \~Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 26 грудня 2018 року шлюб між сторонами розірвано. Неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , залишено на проживанні з матір`ю, [PERSON] (а.с. 8-9). Згідно із світлокопією довідки № 387 про реєстрацію місця проживання особи від 14 лютого 2017 року, позивачка [PERSON] , [INFO] , зареєстрована по [ADDRESS] (а.с.6). Між сторонами виник спір щодо участі батька в утриманні неповнолітньої дитини, яка проживає разом з матір`ю. Оцінка суду: вислухавши сторону позивачки та відповідача, прийнявши визнання позову відповідачем, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В ч. 1 ст. 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення права дитини на рівень життя, необхідний для її гармонійного розвитку, є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Суд вважає\~доведеними доводи\~позивачки про\~те,\~що їхня\~спільна дочка\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~проживає разом\~з нею.\~Відповідач проживає\~окремо,\~участь в\~утриманні та\~вихованні дитини\~ бере,\~однак між\~сторонами не\~досягнуто спільної\~згоди щодо обсягу та розміру матеріальної допомоги, яку повинен надавати відповідач дитині, тому позивачка просить стягувати з нього аліменти в розмірі 1/4 частки від його заробітку, які забезпечать регулярне щомісячне утримання дитини. Відповідач позов визнав повністю, згідний сплачувати аліменти на дитину в розмірі 1/4 частки від його доходу. Однак, зважаючи, що обоє батьків повинні утримувати дитину в однаковій мірі, вважає, що розмір та порядок стягнення аліментів повинен бути визначений рішенням суду, оскільки, незважаючи на його згоду брати участь в утриманні дитини, між ним та позивачкою постійно виникають суперечки з даного приводу. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги обставини, зазначені в ч. 1 ст. 182 СК України, у тому числі відсутність у відповідача інших документально підтверджених утриманців, те, що він має постійне місце роботи, тому вважає, що аліменти у вказаному розмірі є гарантованими, справедливими, розумними та необхідними для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Розподіл судових витрат між сторонами: відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, враховуючи положення ст.142 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, тому з відповідача слід стягнути на користь держави 496,20 грн витрат по оплаті судового збору. Доказів про понесення позивачкою судових витрат нею не подано. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 27 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України, ст.ст. 141, 142, 430 ЦПК України,

Outcome: approved