Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] адвокат Соколов О.В. звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що з відповідачем [PERSON] позивачка перебуває у зареєстрованому шлюбі з 05.06.2001р., що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 05.06.2001р. Вказує, що від даного шлюбу в них (сторін) народився син [PERSON] , [INFO] . Стверджує, що з 2019р. відповідач самоусунувся від участі в сімейному житті, а з початку 2020р. не проживає разом із сім`єю, справами сім`ї не цікавиться, у вихованні та матеріальній підтримці свого сина участі не бере. Зазначає, що син сторін [PERSON] на час подання позову досягнув повноліття та продовжує навчатися є студентом ІІ курсу економічного факультету Львівського національного аграрного університету, денна форма навчання. Покликається на те, що син сторін [PERSON] повністю перебуває на утриманні позивачки, оскільки продовжує навчання та не має власного доходу і позивачка несе видатки по придбанні підручників, зошитів, канцтоварів, спортивного та повсякденного одягу, оплаті інтернет-зв`язку, а також додаткові витрати на харчування сина, оскільки останній є інсулінозалежним та витрати по оплаті його проїзду з Мостиськ до м.Львова і в зворотному напрямку. Вказує, що у зв`язку з віддаленістю навчального закладу від місця проживання сина сторін [PERSON] , останній проживає у гуртожитку та вартість проживання у такому є платною і становить 2200 гривень на семестр. Стверджує, що відповідач працює у Республіці Польща, немає на утриманні інших неповнолітніх дітей, його стан здоров`я та матеріальне становище задовільні; має у своєму користуванні автомобіль марки «Фольксваген Пассат» та на праві власності земельну ділянку площею 0,1га по [ADDRESS] , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку. Покликається на те, що аліменти за минулий час можуть бути присудженні, якщо позивач надасть докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не зміг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Стверджує, що доказом ухилення відповідача від спати аліментів свідчить не проживання відповідача з сім`єю понад два роки, пов`язане з тимчасовим виїздом за кордон, приховування розміру заробітку та місця фактичного проживання. З огляду на наведене просить суд, ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача [PERSON] в користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, починаючи з 26.04.2020р. (з моменту досягнення дитиною повноліття, тобто за минулий час) на період навчання, але не довше ніж до досягнення 23-х років. Заочним рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 11 червня 2021 року, ухваленому у справі за даним позовом, було постановлено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, в твердій грошовій сумі у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, починаючи з 08.02.2021 року на період навчання, але не довше ніж до досягнення двадцяти трьох років. Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 30.05.2022 року задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Мостиського районного суду Львівської області від 11.06.2021 року по цивільній справі №448/172/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання; заочне рішення Мостиського районного суду Львівської області від 11 червня 2021 року скасовано, а справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату і час розгляду справи; представник позивачки адвокат Соколов О.В. в судовому засіданні зазначив, що сторона позивача підтримує заявлені позовні вимоги та просить стягувати з відповідача [PERSON] в користь позивачки аліменти в розмірі по 5000 грн. щомісячно на утримання їхнього повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання, з моменту досягнення дитиною (сином сторін) повноліття. При цьому вказав, що винесене рішення є законним, оскільки дитина син сторін [PERSON] продовжує навчатись в Львівському національному аграрному університеті, закінчує навчання у 2023 році, проживає у гуртожитку, є інвалідом з дитинства ІІІ-групи. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Кубара М.М. в судовому засіданні зазначив, що його довіритель (відповідач) [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнає частково, згідний сплачувати аліменти в розмірі 3000 гривень щомісячно, покликаючись на наступні обставини: - що обов`язок по утриманню дитини є рівномірним обов`язком як матері, так і батька; - стороною позивача не визначено розміру витрат, які понесені чи необхідно понести у зв`язку з навчанням; - у справі наявна лише одна квитанція, тобто доказів проживання сина сторін у гуртожитку немає, оскільки згідно матеріалів справи він проживає та зареєстрований разом з матір`ю, а також все навчання проходило он-лайн через карантинні обмеження та військові дії; - у його довірителя (відповідача) відсутнє будь-яке житло в Україні, оскільки єдиним місцем його (заявника) проживання був будинок, в якому надалі проживає позивачка у справі із сином ( [ADDRESS] ); - відповідач має несистематичні заробітки, в тому числі за кордоном та немає постійного місця проживання, оскільки визнаний таким, що втратив право користування житлом по [ADDRESS] ; - відповідач не ухилявся від сплати аліментів, жодних доказів сторона позивача не надала, а тому просить винести рішення з дати звернення з позовом до суду. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані документи і матеріали, на яких ґрунтуються позовні вимоги та доводи сторони відповідача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05.06.2001р., який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Мостиського районного управління юстиції Львівської області, про що зроблено актовий запис №20. Від даного шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] , вже досягнув повноліття, проте продовжує навчання, - навчається на економічному факультеті у Львівському національному аграрному університеті за спеціальністю «Менеджмент». Він навчається на денній формі навчання за кошти держфінансування (бюджетна форма навчання) та немає змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток, а відтак надалі потребує матеріальної допомоги. Термін навчання з 01.09.2019 року по 30.06.2023 року. Повнолітній [PERSON] є інвалідом з дитинства ІІІ-групи, в період\~навчання проживає\~в гуртожитку\~вказаного навчального\~закладу,\~а у\~вільний від\~навчання час\~такий фактично\~проживає разом\~з позивачкою\~ [PERSON] та перебуває на її утриманні. Відповідач [PERSON] усунувся від виконання батьківського обов`язку щодо утримання дитини сина [PERSON] , який продовжує навчання, офіційно в Україні не працевлаштований (має несистематичні заробітки, в тому числі за кордоном), отже має нерегулярний мінливий дохід; немає постійного місця проживання, оскільки, згідно рішення Мостиського районного суду Львівської області від 30.03.2021 року (справа єдиний унікальний номер 448/173/21 визнаний таким, що втратив право користування житловим будинком по [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] офіційно не працевлаштована, працює на тимчасових роботах у Республіці Польща, немає можливості в повній мірі забезпечувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, усім необхідним. Вказані обставини підтверджуються: копією свідоцтва про одруження сторін серії [NUMBER] ; копією свідоцтва про народження сина сторін [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] ; копією студентського квитка сина сторін [PERSON] ; копією квитанції про оплату гуртожитка; копією посвідчення серії [NUMBER] , виданого 02.07.2020р., якою підтверджується, що сину сторін [PERSON] надавалась державна соціальна допомога по інвалідності з дитинства ІІІ група; довідкою з Львівського національного аграрного університету №245 від 21.04.2021р.; довідкою №449 від29.01.2021р., якою підтверджується, що син сторін [PERSON] , проживає та зареєстрований з матір`ю (позивачкою [PERSON] ); копією паспорта відповідача [PERSON] ; копією рішення Мостиського районного суду Львівської області від 30.03.2021 року (справа єдиний унікальний номер 448/173/21), згідно якого відповідача [PERSON] визнано таким, що втратив право користування житловим будинком по [ADDRESS] ; іншими матеріалами справи. Частинами 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст.199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Зазначене випливає також з Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у п.20 якої роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відтак, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання. Сімейний кодекс не конкретизує, в якому навчальному закладі така особа буде продовжувати навчання. Отже для отримання права на батьківське утримання, дитина може навчатися в будь-якому навчальному закладі будь-якої форми власності; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі. Навчання дитини має бути її основним заняттям, отже якщо дитина навчається на заочному відділенні і має можливість працювати та заробляти собі на життя, обов`язку батьків утримувати таку дитину не виникає; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто, батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину. Згідно ст.200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Враховуючи матеріали справи, суд погоджується з тим, що у зв`язку з навчанням повнолітнього сина сторін [PERSON] такий потребує матеріальної допомоги. Разом з тим, однією з обов`язкових обставин, що підлягають доказуванню у цій справі, є наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дитині. Оцінюючи доходи відповідача [PERSON] як платника аліментів та можливість надання ним допомоги повнолітньому сину, суд вважає, що відповідач має змогу надавати майнову допомогу повнолітньому [PERSON] , який продовжує навчання. Крім того, як вбачається із матеріалів справи, відповідач [PERSON] має у своєму користуванні автомобіль марки «Фольксваген Пассат» та на праві власності земельну ділянку площею 0,1га по [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №33874321 від 19.02.2015р. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальний стан дитини, майновий стан обох сторін, в тому числі те, що позивачка по справі офіційно непрацевлаштована, а також те, що обов`язок по утриманню дитини покладається на обох батьків та інтереси їхньої дитини будуть у такий спосіб захищені. Відповідно до вимог ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України). Згідно із 1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд звертає увагу на те, що сторона позивача не навела належних доказів необхідності стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] у визначеному ними розмірі твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень щомісячно. Зокрема, у даному випадку суд враховує, що [PERSON] навчається на денні формі навчання за кошти держфінансування, несе витрати за проживання в гуртожитку 2200 грн., є інвалідом ІІІ групи, а також те, що будь-які інші докази про факт понесення ним витрат у зв`язку з навчанням (щодо вартості проїзду до навчального закладу і т.д.) в матеріалах справи відсутні. Підсумовуючи,\~зокрема,\~беручи до\~уваги усі\~наведені обставини\~та враховуючи\~заяву одержувача\~аліментів про\~визначення розміру аліментів саме у твердій грошовій сумі,

Outcome: partial