Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-21 00:00:00

Представник [PERSON] - [PERSON] звернувся в суд з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди. Позовні вимоги обгрунтовує слідуючими обставинами. 27.02.2021р. приблизно о 21.30год. відбулася дорожньо-транспортна пригода в результаті якої пасажиру автомобіля марки «ВАЗ 21011», номерний знак [NUMBER] - [PERSON] спричинено смерть, яка настала від закритого перелому кісток основи черепа з забоєм речовини головного мозку та розвитком під оболонкових крововиливів. Вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 28.09.2021р. у справі № 723/2164/21, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України. Внаслідок загибелі [PERSON] , неповнолітнім дітям загиблого - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] завдано шкоду, пов`язану з втратою годувальника. [PERSON] є матір`ю та законним представником неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .. Цивільно-правова відповідальність водія «ВАЗ 21011» номерний знак [NUMBER] застрахована не була, у відповідності до ст. 35 та п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», [PERSON] , діючи в інтересах неповнолітніх дітей, 16.03.2021р. звернулась до Моторно (транспортне) страхового бюро України (МТСБУ) з повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заявами про виплату відшкодування втрати годувальника, що належить неповнолітнім дітям загиблого [PERSON] . Однак, МТСБУ було прийнято рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування і регламентної виплати з фонду захисту потерпілих, в зв`язку з тим, що згідно Обвинувального акту від 14.05.2021р., винна особа - [PERSON] добровільно відшкодував Потерпілій матеріальну шкоду. Вказує, що рішення відповідача про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) з фонду захисту потерпілих є безпідставним та незаконним, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] як неповнолітнім дітям загиблого, належить відшкодування втрати годувальника по 72 000,00 грн. кожному, відповідно до законодавства. Відмова МТСБУ у здійсненні відшкодування (регламентної виплати) з фонду захисту потерпілих позивач вважає безпідставною та такою, що не базується на нормах Закону. Підставою для відмови у виплаті відшкодування стало те, що нібито згідно Обвинувального акту від 14.05.2021р., підтверджується добровільне відшкодування шкоди, адже зазначено, що в ході досудового розслідування від потерпілої особи, надійшла заява, в якій остання стверджує, що жодних претензій до [PERSON] не має, оскільки матеріальну шкоду відшкодовано в повному обсязі. Однак, згідно Обвинувального акту від 14.05.2021р., потерпілим від кримінального іравоиорушення є [PERSON] , а не [PERSON] як законний представник неповнолітніх дітей. Тому твердження МТСБУ про те, що [PERSON] відшкодував втрату годувальника неповнолітнім дітям загиблого є безпідставним. У вироці Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 28.09.2021р. у справі №723/2164/21 відсутні будь-які відомості щодо відшкодування втрати годувальника неповнолітнім дітям загиблого. Підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування (регламентної виплати) викладені у ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають, і в ній не передбачено такої підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, як добровільна сплата винною особою суми на користь потерпілого. Також просить стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 27000гривень. Враховуючи вищевказані обставини, позивач просить ухвалити рішення, яким стягнути з Моторно (транспортне) страхового бюро України на користь [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] по 72 000,00 грн. (сімдесят дві тисячі грн., 00 коп.) на кожного відшкодування по втраті годувальника та стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 27000гривень. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду клопотання у якому просить розглянути справу без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву у якій просить справу розглянути без його участі, підтримує відзив, просить в задоволенні позовних вимог відмовити, просить зменшити витрати на правову допомогу. У відзиві представник відповідача зазначив, що сторонами договору від 05.03.2021р. були [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та Адвокатське об`єднання «Автопоміч Україна». При цьому додаток № 2 від 10.05.2022 року до даного договору був підписаний [PERSON] , який діяв на підставі довіреності від 09.03.2021 року виключно в інтересах [PERSON] , що свідчить на відсутність повноважень у такого представника підписувати даний договір. Щодо відмови у здійсненні відшкодування зазначає, що в обвинувальному акті від 14.05.2021року вказано «...обставинами, які пом`якшують покарання [PERSON] ....є...добровільне відшкодування завданих збитків...». При цьому не вказано, що відшкодування було здійснено лише [PERSON] .. У випадку, якщо страхувальник повністю відшкодував завдану внаслідок ДТП шкоду, грошове зобов`язання перед потерпілою особою вважається повністю виконаним, і позбавляє права такої особи на звернення до страховика (а у випадках передбачених п.41.1 ст.41 Закону - МТСБУ) з метою повторного виконання зобов`язання. Посилається на ту обставину, що [PERSON] повністю відшкодував збитки, тому зобов`язання як договірне так і деліктне припинилися, що унеможливлює не лише виконання зобов`язання МТСБУ (повторне), так і звернення особи, яка має право на страхове відшкодування, до суду з відповідним позовом. Вказує, що копії документів, які додані до позовної заяви належним чином не завірені, не мають юридичної сили та не можуть бути долучені до матеріалів справи. Щодо розміру витрат на правничу допомогу зазначає, що вказаний розмір є неспівмірним з обсягом виконаних робіт та складністю справи і не відповідає вимогам ч. 4 ст. 137 ЦПК України, просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу. Враховуючи викладене просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до МТСБУ відмовити. Розмір витрат на правову допомогу зменшити. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін на підставі наданих суду матеріалів справи та ухвалити рішення. В судовому засіданні встановлено, що 27.02.2021р. приблизно о 21.30год. відбулася дорожньо-транспортна пригода в результаті якої пасажиру автомобіля марки «ВАЗ 21011», номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] - [PERSON] спричинено смерть, яка настала від закритого перелому кісток основи черепа з забоєм речовини головного мозку та розвитком під оболонкових крововиливів. Вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 28.09.2021р. у справі № 723/2164/21, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України. Внаслідок загибелі [PERSON] , неповнолітнім дітям загиблого - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] завдано шкоду, пов`язану з втратою годувальника. [PERSON] є матір`ю та законним представником неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .. Цивільно-правова відповідальність водія «ВАЗ 21011» номерний знак [NUMBER] застрахована не була. [PERSON] , діючи в інтересах неповнолітніх дітей, відповідно до ст. 35 та п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 16.03.2021р. звернулась до Моторно (транспортне) страхового бюро України (МТСБУ) з повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заявами про виплату відшкодування втрати годувальника, що належить неповнолітнім дітям загиблого [PERSON] . МТСБУ було прийнято рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування і регламентної виплати з фонду захисту потерпілих, в зв`язку з тим, що згідно Обвинувального акту від 14.05.2021р., винна особа - [PERSON] добровільно відшкодував Потерпілій матеріальну шкоду. Підставою для відмови у виплаті відшкодування стало те, що згідно Обвинувального акту від 14.05.2021р., підтверджується добровільне відшкодування шкоди, адже зазначено, що в ході досудового розслідування від потерпілої особи, надійшла заява, в якій остання стверджує, що жодних претензій до [PERSON] не має, оскільки матеріальну шкоду відшкодовано в повному обсязі. Згідно Обвинувального акту від 14.05.2021р., потерпілим від кримінального правопорушення є [PERSON] . До цього часу страхове відшкодування Позивачу не сплачено. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України врегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - також «Закон»). У відповідності до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У відповідності до п.27 1 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( в редакції на час ДТП) право на отримання відшкодування за шкоду, повязану із смертю потерпілого, мають особи, які знаходилися на утриманні потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати з поховання. Згідно з п.27.4 ст.27 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( в редакції на час ДТП) у зв`язку із смертю годувальника відшкодовується частина неотриманих доходів потерпілого, яка кожному утриманцю належала б при його житті, за вирахуванням пенсій, наданих утриманцям внаслідок втрати годувальника. Порядок вирахування відшкодування утриманцям визначає Кабінет Міністрів України. У відповідності до п. 35.1 ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. За правилами ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. За змістом Закону (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Дорожньо-транспортна пригода відповідно до визначення наведеного у законі це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. 8 постанови від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Верховний Суд України 03.12.2014 року, при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Відповідно до 27.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Станом на 27.02.2021р. розмір мінімальної заробітної плати становив 6000гривень, тому розмір відшкодування пов`язаного з втратою годувальника становить 216000.00гивень, тому [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить по 72000.00гривень на кожного. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: зокрема чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення відшкодування по втраті годувальника підлягають задоволенню. Згідно п.п.4,6 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд вважає, що заявлений розмір є завищеним, тому стягує з відповідача на користь [PERSON] 5000.00гривень.

Outcome: partial