Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між сторонами, що був зареєстрований 11.02.2017 року Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області; стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування вимог вказано, що сторони разом не проживають, не мають спільних інтересів, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини фактично припинені, збереження шлюбу та подальше спільне проживання сторін є неможливим. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов підтримала та просила задовольнити. [PERSON] подав заяву, в якій вказав, що не заперечує щодо розірвання шлюбу між сторонами, справу просив розглянути без його участі. Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України, якою передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 11.02.2017 року Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, про що зроблено відповідний актовий запис №189 (а.с. 4). Від шлюбу\~сторони мають\~двох дітей\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] (а.с. 9-10). Зі змісту уточненої позовної заяви, поданої [PERSON] на виконання ухвали суду від 30.05.2022 року, слідує, що між сторонами відсутній спір щодо місця проживання неповнолітніх дітей (а.с. 19-20). Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з викладеного та враховуючи, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад, позивач скористався своїм правом та звернувся до суду з відповідним позовом, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу та позовні вимоги визнав, тому суд дійшов висновку про можливість розірвати шлюб між сторонами. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позовної заяви судового збору, що становить 496, 20 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 496, 20 грн.

Outcome: approved