Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-14 00:00:00

Представник заявника звернувся до суду із зазначеною заявою, в якій просить встановити юридичний факт, а саме: особу [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Вязніки Володимирської області Російської Федерації, посилаючись на те, що [PERSON] народився в м.Вязніки Володимирської області Російської Федерації та з літа 1982 року разом зі своєю матір`ю [PERSON] проживає в буд. [ADDRESS] . З 01 вересня 1988 року по 18 серпня 1997 року [PERSON] навчався у Вознесенській середній школі. Також, [PERSON] , як призовник, у неповнолітньому віці був приписаний до призивної дільниці Арцизько-Тарутинського ОРВК. Приблизно у вересні 1999 року у с.Троїцьке Біляївського району Одеської області [PERSON] працював у приватних осіб зі збору врожаю томатів, де на прикордонній смузі з Республікою Молдова був затриманий працівниками міліції, після чого для перевірки документів він був доставлений до сільської ради с.Троїцьке, де працівниками міліції було вилучено у [PERSON] свідоцтво про народження зразка СРСР у зв`язку з чим він не мав можливості вчасно оформити паспорт громадянина України. У 2000 році [PERSON] виповнилося 18 років та він звернувся до Біляївського відділу міліції з проханням повернути вилучене свідоцтво про народження, однак йому повідомили, що свідоцтво про народження знищено під час пожежі. З метою оформлення паспорта громадянина України [PERSON] звертався до Арцизького районного відділу ДМС України в Одеській області, однак йому було відмовлено у оформленні паспорта громадянина України у зв`язку з відсутністю оригіналу свідоцтва про народження та неможливістю проведення процедури встановлення особи і в подальшому оформлення паспорту громадянина України, тому представник заявника змушений звернутися до суду з вказаною заявою. У судове засідання представник заявника не з`явився, але надав до суду письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу у його відсутності та у відсутності заявника, заяву просив задовольнити в повному обсязі. Представник заінтересованої особи про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, однак в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про розгляд справи у її відсутності не надала, однак від представника заінтересованої особи до суду надійшли заперечення у формі відзиву на заяву, в якому вона просить залишити заяву про встановлення юридичного факту без розгляду, посилаючись на те, що заявник не звертався з заявою про набуття, прийняття чи встановлення належності до громадянства України та не надавав жодних документів, тобто заявником не використано всі передбачені законодавством можливості для отримання статусу громадянина України внаслідок чого звернувся до суду передчасно. Вважаючи, що вбачається спір про право, представниця заінтересованої особи просила суд залишити заяву без розгляду. Статтею 223 ЦПК України передбачено, що суд відкладає розгляд справи з підстав неявки в\~судове засідання\~учасника справи,\~щодо якого\~відсутні відомості\~про вручення\~йому повідомлення\~про дату,\~час і\~місце судового\~засіданняабо за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Таким чином, законодавець передбачив, що явка до суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Також, суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані судом поважними. Отже, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень суду. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість розгляду заяви у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому її розгляді, усвідомленість учасників справи про її розгляд, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи, перевіривши письмові докази, вважає, що заява підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки заснована на законі і доведена матеріалами справи. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] , заявник по справі, народився [INFO] в м.Вязніки Володимирської області Російської Федерації, що підтверджується довідкою про народження № 682 від 07 листопада 2018 року, виданої відділом РАЦС адміністрації муніципальної освіти Вязніківського району Володимирської області, актовий запис про народження № 200 від 07 квітня 1982 року (а.с. 5). Його батьками у вищевказаному актовому записі про народження російською мовою вказані: « [PERSON] », « [PERSON] » між якими 10 грудня 1981 року укладено шлюб, внаслідок якого мати заявника змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується відповідним свідоцтвом про укладення шлюбу № [NUMBER] від 31 липня 1984 року (а.с. 9). Рішенням Саратського районного народного суду Одеської області від 11 березня 1986 року шлюб, зареєстрований між [PERSON] , матір`ю заявника, та [PERSON] , батьком заявника, розірвано, що також підтверджується випискою з рішення (а.с. 8, 49). Як вбачається з довідки Вознесенської Першої сільської ради Арцизького району Одеської області № 670 від 10 листопада 2020 року, [PERSON] , заявник по справі, дійсно мешкає на території Вознесенської Першої сільської ради Арцизького району Одеської області за адресую: [ADDRESS] разом з матір`ю [PERSON] з 1982 року (а.с. 11). [PERSON] , заявник по справі, навчався у Вознесенській середній школі у період з 01 вересня 1988 року по 25 серпня 1992 року, з 01 жовтня 1992 року по 18 серпня 1997 року та був відрахований зі школи, документ про неповну середню освіту не отримав, що підтверджується довідкою Вознесенського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-дошкільний навчальний заклад» Арцизької районної ради Одеської області № 147 від 10 листопада 2020 року (а.с. 12). Згідно копії картки профілактичних щеплень, виданою Вознесенським ФАП Арцизького району Одеської області [PERSON] , заявник по справі, прибув до с.Вознесенка Перша Арцизького району Одеської області та отримав профілактичні щеплення (а.с. 48). Відповідно до копії посвідчення, виданого Арцизько-Тарутинським ОРВК Одеської області від 22 липня 2008 року, [PERSON] , заявник по справі, перебуває на військовому обліку (а.с. 10). [PERSON] (а.с. 13), мати заявника, зверталася до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного управління юстиції в Одеській області з проханням про отримання правової допомоги з витребування повторного свідоцтва про народження [PERSON] , заявника по справі,однак їй було відмовлено, оскільки повторний документ про державну реєстрацію акта цивільного стану може бути виданий особі відносно якої складено актовий запис (а.с. 7). З метою проведення процедури встановлення особи з подальшим оформленням паспорта громадянина України [PERSON] , заявник по справі, звертався до Арцизького районного відділу Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, однак йому було відмовлено у проведенні процедури встановлення особи та в подальшому оформленні паспорта громадянина України, у зв`язку з відсутністю оригіналу свідоцтва про народження, що підтверджується копією повідомлення Арцизького РВ ГУДМС України в Одеській області від 27 листопада 2020 року (а.с. 6). Також, з метою оформлення паспорта громадянина України представник [PERSON] , заявника по справі, адвокат Чернишов Є.С. звернувся із письмовою заявою до Арцизького РВ ГУДМС України в Одеській області (а.с. 14), однак йому було відмовлено у оформленні паспорта громадянина України, через те, що [PERSON] , заявник по справі, не звертався із заявою про встановлення належності до громадянства України та як наслідок не отримував довідку про реєстрацію особи громадянином України, оформлення паспорта є неможливим без проходження відповідної процедури (а.с. 15-18). Відповідно до змісту ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року N 14 Про судове рішення у цивільній справі зазначено, що в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом N 3477 Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Європейський Суд з прав людини визначив, що оскільки призначенням Конвенції є захищати реальні права людини, а не ілюзорні, справедливий баланс між різними інтересами, що розглядаються, може бути порушено не тільки тоді, коли відсутні положення для захисту гарантованих прав, а й коли їх не дотримуються належним чином (пункти 56 та 61 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Морено Гомес проти Іспанії, заява № 4143/02). В рішенні Європейського суду з прав людини Проніна проти України в п. п. 25, 26 Європейський суд, визнаючи порушення вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції зазначив, що національні суди не вчинили жодної спроби проаналізувати позов заявниці з точки зору доводів заявниці щодо порушення вимог Конституції України попри пряме посилання у кожній судовій інстанції, хоча ці доводи були специфічними, доречними та важливими. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Також, за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.75 року у справі Голден проти Сполученого королівства) та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції). Також, Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі Буланов та Купчик проти України від 09 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року ще раз вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється право на суд, яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати вирішення спору судом (рішення у справі Кутій проти Хорватії (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ECHR 2002-II). Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, а саме: рішення від 13 травня 1980 року в справі Артіко проти Італії (п. 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32), визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В силу ч. 1 ст. 319 ЦПК України\~у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду в складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2021 року у справі № 503/246/19 (провадження № 61-11660свп20) зазначено, що: «перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частинах першій та другій статті 315 ЦПК України, не є вичерпним». Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо). За обставинами даної справи [PERSON] , заявник по справі, втратив оригінал свідоцтва про народження зразка СРСР в зв`язку з чим в нього відсутня можливість оформити паспорт громадянина України вперше. Судом встановлено, що встановлення особи [PERSON] , заявника по справі, потрібне заявникові для отримання паспорта громадянина України, оскільки йому було відмовлено у видачі паспорта через те, що у нього немає документа, що посвідчує його особу, а органами ДМС встановити особу не стало можливим. Відповідно до п/п 6 п. 35 постанови Кабінету Міністрів України № 302 від 25 березня 2015 року «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» (далі за текстом Порядок) заявник для оформлення паспорта подає документи, зокрема рішення суду про встановлення особи (для осіб, яких не було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи). Проаналізувавши всю сукупність письмових доказів по даній цивільній справі, а також проаналізувавши досліджені матеріали цивільної справи про факт встановлення особи, з огляду на наявні письмові докази та з метою захисту прав та інтересів конкретної людини (заявника у справі), яка на даний час не може вирішити питання оформлення та отримання паспорта громадянина України і, як наслідок, не може в повному обсязі здійснювати реалізацію свої прав та свобод, а також законних інтересів, з огляду на сукупність конкретних досліджених обставин справи у їх взаємозв`язку та сукупності, а також виходячи із принципу верховенства права, одним із елементів якого є справедливість, а також враховуючи практику Європейського суду\~з прав\~людини щодо захисту реальних прав конкретної особи та застосування ефективного засобу юридичного захисту, суд приходить до висновку, що заявник [PERSON] , який звернувся до суду, житель с.Вознесенка Перша Болградського (Арцизького) району Одеської області - є фізична особа [PERSON] , [INFO] , уродженець м.Вязніки Володимирської області Російської Федерації, який проживає за адресою: [ADDRESS] , відповідно, цей факт, з урахуванням положень ч. 2 ст. 315 ЦПК України, може бути встановлений в судовому порядку. Що стосується доводів представника заінтересованої особи про необхідність залишення [PERSON] заяви про встановлення\~юридичного факту без розгляду так є спір про право та про передчасність звернення [PERSON] , заявника по справі, до суду із заявою про встановлення\~юридичного факту,\~а саме\~встановлення особи, оскільки заявник не звертався до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області або його територіальних підрозділів, суд зазначає наступне. Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. На підставі п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законом передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться також факти, що породжують право особи на оформлення паспорта громадянина України, зокрема встановлення особи. Разом з тим, згідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, встановлення особи необхідно [PERSON] для оформлення паспорта громадянина України. Виходячи з того, що предметом заяви [PERSON] є встановлення юридичного факту, який має значення для заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області та відсутні у заяві будь-які майнові або немайнові вимоги до будь-яких осіб, суд прийшов до висновку, що у даній справі відсутній спір про право. Суд звертає увагу на те, що звертаючись до суду з запереченнями у формі відзиву представник Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області не вказала, про яке право та між ким мається спір у [PERSON] та з яким позовом і до кого він має право звернутись в порядку позовного провадження. Судом враховано, що для набуття громадянства України встановлений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, виходу з громадянства України. Посилання представника заінтересованої особи, як на заперечення проти заяви [PERSON] , щодо не звернення до\~Головного управління\~Державної міграційної\~служби в\~Одеській області\~або його\~територіальних підрозділів з відповідною заявою з питань проведення процедури встановлення особи з подальшим оформленням паспорта громадянина України не заслуговують на увагу, оскільки до заяви додані відповіді заінтересованої особи, з яких вбачається, що заявник звертався до заінтересованої особи з питань оформлення паспорту громадянина України, але йому було відмовлено, що підтверджується листами Арцизького відділу Головного управління\~Державної міграційної\~служби в\~Одеській області (а.с. 6, 15-16). Одним із документів, який має надаватись до ГУ ДМС України в Одеській області для оформлення паспорта громадянина України є також судове рішення про встановлення особи. Згідно ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд зазначає, що представник заінтересованої особи не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається у відзиві на заяву, як на підставу своїх заперечень проти заяви. Враховуючи, що інший спосіб захисту у [PERSON] , заявника по справі, відсутній та встановлення даного факту необхідно для отримання паспорта громадянина України, суд приходить висновку, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved