Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

в жовтні 2020 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, згідно з яким, враховуючи заяву про зміну підстав позову, просив: зняти арешт з квартири [ADDRESS] , накладений на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби у Радянському б/н від 21.09.2001 року, реєстраційний номер обтяження 1436654, об`єкт обтяження квартира, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] , власник: [PERSON] , додаткові дані: архівний номер 3769164KIEV1, архівна дата: [INFO] , дата виникнення: 17.10.2001, № реєстра 3-1728. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.05.2000 року, що видане Органом приватизації державного житлового фонду Радянського району м. Києва і записане у реєстрову книгу за № 221, належить Ѕ частина квартири [ADDRESS] . Інша Ѕ частина квартири належить [PERSON] на підставі свідоцтва № 915 , виданого 11.04.2019 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новохатньою Н.С, Разом з тим, на початку липня 2020 року позивачу стало відомо про наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна) запису про наявність обтяження на квартиру, а саме: арешт майна, накладений постановою Відділу державної виконавчої служби у Радянському районі міста Києва від 21.09.2001 року, реєстраційний номер обтяження № 1436654, зареєстрований 03.11.2004 року Першою Київською державною нотаріальною конторою м. Києва. При цьому, зазначений арешт накладений на виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Демченко Л.В. за № 2490 від 10.09.2001 року про звернення стягнення на заставлене майно [PERSON] та [PERSON] - квартиру для стягнення на користь КБ «Фінанси та Кредит» грошової суми 34 945 грн. 57 коп. 17.07.2020 року позивач звернувся із заявою про скасування арешту до правонаступника Відділу державної виконавчої служби у Радянському районі м. Києва - Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Однак, згідно з відповіддю ДВС за вих. № 132135 від 21.07.2020 року, відповідно до якої встановити підстави накладення арешту не виявляється можливим, оскільки в Автоматизованій системі виконавчого провадження відсутня інформація про виконавче провадження, в межах здійснення якого виносилася постанова про арешт майна. Крім того, виконавчі провадження та журнали реєстрації виконавчих проваджень, переданих державним виконавцем по 2017 рік знищені за закінченням терміну зберігання. За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що наявність арешту майна за відсутності відповідних правових підстав для цього, заважає можливості реалізації позивачем своїх прав щодо володіння, користування та розпорядження майном, останній звернувся до суду з цим позовом, який просив задовольнити у повному обсязі. Ухвалою від 23.10.2020 року було відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 21.01.2021 року до участі у справі в якості третьої особи залучено [PERSON] 05.04.2021 року до суду надійшла заява позивача про зміну підстав позову. Ухвалою від 07.04.2021 року замінено первісного відповідача - Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - на належного відповідача - АТ «Банк «Фінанси та Кредит». Ухвалою від 07.04.2021 року закрито провадження у справі в частині вимог про скасування постанови та виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про обтяження частини квартири. Ухвалою від 07.04.2021 року представнику позивача відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення доказів шляхом їх витребування. Ухвалою від 22.04.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник третьої особи - Центру надання адміністративних послуг Шевченківського РДА в м. Києві у судовому засіданні при вирішенні спору поклався на розсуд суду. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У матеріалах справи наявне клопотання третьої особи - Першої київської державної нотаріальної контори про розгляд справи за відсутністю її представника. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши учасників судового розгляду, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що постановою Відділу державної виконавчої служби у Радянському районі міста Києва від 21.09.2001 року, накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] та [PERSON] , а саме - квартиру [ADDRESS] . Реєстраційний номер обтяження № 1436654, зареєстрований 03.11.2004 року Першою Київською державною нотаріальною конторою м. Києва. При цьому, зазначений арешт накладений на виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Демченко Л.В. за № 2490 від 10.09.2001 року про звернення стягнення на заставлене майно [PERSON] та [PERSON] - квартиру для стягнення на користь КБ «Фінанси та Кредит» грошової суми 34 945 грн. 57 коп. 17.07.2020 року позивач звернувся із заявою про скасування арешту до правонаступника Відділу державної виконавчої служби у Радянському районі м. Києва - Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Однак, згідно з відповіддю ДВС за вих. № 132135 від 21.07.2020 року, відповідно до якої встановити підстави накладення арешту не виявляється можливим, оскільки в Автоматизованій системі виконавчого провадження відсутня інформація про виконавче провадження, в межах здійснення якого виносилася постанова про арешт майна. Крім того, виконавчі провадження та журнали реєстрації виконавчих проваджень, переданих державним виконавцем по 2017 рік знищені за закінченням терміну зберігання. Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що наявність арешту майна за відсутності відповідних правових підстав для цього, заважає можливості реалізації ним своїх прав щодо володіння, користування та розпорядження майном. Так, як передбачено ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Разом з тим, як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.п. 2, 3 своєї постанови «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У свою чергу, ч. 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Так, як вбачається на момент ухвалення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.09.2001 року, квартира [ADDRESS] належала у рівних долях [PERSON] та [PERSON] . При цьому, згідно з відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно 11.04.2019 року Ѕ частина квартири перейшла у власність [PERSON] на підставі свідоцтва № 915 , виданого 11.04.2019 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новохатньою Н.С. Однак,будь-яких доказів, які б підтверджували чию саме частку квартири ( [PERSON] чи [PERSON] ) набув у власність [PERSON] , - матеріали справи не містять. Отже, позивачем не доведено, що на момент звернення до суду з позовом він є власником Ѕ частини квартири, та як наслідок, факт порушення його прав накладеним арештом. Крім того, слід зазначити, що підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, передбачені п.2 ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», є надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника. Однак, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази погашення заборгованості за виконавчим написом приватного нотаріуса Демченко Л.В. за № 2490 від 10.09.2001 року. Посилання позивача на довідку АТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 15.03.2021 року суд оцінює критично, оскільки у вказаній довідці не зазначено про відсутність заборгованості позивача перед банком, а підтверджено лише факт того, що клієнт [PERSON] в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відсутній. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для його задоволення, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю. Відповідно до правил ст.141 ЦПК України судові витрати в разі відмови в задоволенні позову покладені на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed