Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила: кредитний договір, укладений між [PERSON] із АТ «Альфа-Банк», визнати недійсним в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій з застосуванням наслідків недійсності правочину; зобов`язати АТ «Альфа-Банк» зробити перерахунок заборгованості за кредитним договором з урахуванням визнання кредитного договору недійсним в частині нарахуванні відсотків, пені та штрафних санкцій. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено договір, згідно з яким [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту № 501146431 від 27.05.2019 року на картковий рахунок. Відповідач не ознайомив позивача з умовами та правилами надання банківських послуг і тарифів АТ «Альфа - банк», одночасно нараховує неустойку та штрафи за порушення виконання договору. На думку позивача, неустойка у вигляді пені та штрафу (фіксована частина) та процентів (складова) одночасно стягненню не підлягає, оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Крім того, відповідач самостійно встановлював та змінював розмір кредитного ліміту, хоча умови та правила надання банківських послуг АТ «Альфа - Банк», згідно з якими банк самостійно може встановлювати та змінювати кредитний ліміт, та умови кредитування клієнтів, позивач не підписувала. Без наданих підтверджень про конкретно запропоновані позивачу умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті - заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з тарифів та витяг з умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09 березня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження в даній справі. Відповідач АТ «Альфа-Банк» направив на адресу суду відзив, яким заперечив проти позовних вимог з наступних підстав. Як вбачається з оферти від 27.05.2019 саме позивач звернулась до АТ «Альфа-Банк» із пропозицією укласти кредитний договір і саме вона в оферті запропонувала його істотні умови. Відповідно до п. 1 угоди про надання кредиту, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (а саме оферти та акцепту) від 27.05.2019 вбачається, що «під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з розрахунково - касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені цим пунктом та договором. За ці послуги встановлюється комісійна винагорода, а саме п. б «за обслуговування кредиту 1,80 % від суми кредиту, зазначеної в цій оферті без ПДВ. Що стосується «Кредитних лімітів», то умовами кредитного договору передбачено надання кредиту в сумі 32000,00 грн., ця сума не змінювалась (що підтверджується розрахунком заборгованості). При цьому згідно ч. 12 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (абз. 2 чс. 1 ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування»). Представник звертає увагу суду, що всі вказані складові частини місять особистий підпис позивача, що свідчить про ознайомлення та погодження істотних умов договору особисто позивачем та, як наслідок, позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 27.05.2019 позивач та АТ «Альфа-банк» уклали угоду про надання кредиту №501146431, обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної лінії, що стверджується: копією оферти на укладання угоди про надання особистого кредиту №501146431 від 27.05.2019; копією анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних; копією Додатку № 1 до Угоди про надання особистого кредиту №501146431 від 27.05.2019 яким визначено Графік платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, та копією паспорту споживчого кредиту. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 629 Цивільного кодексу України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статтею 629 ЦК України). Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо Згідно частини першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Статтею 21 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. Звертаються з даним позовом до суду позивач просила визнати недійсним кредитний договір укладений між [PERSON] із АТ «Альфа-Банк», недійсним в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій з застосуванням наслідків недійсності правочину. З матеріалів справи вбачається, що 27.05.2019 позивач та АТ «Альфа-банк» уклали угоду про надання кредиту №501146431, обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної лінії, що стверджується: копією оферти на укладання угоди про надання особистого кредиту №501146431 від 27.05.2019; копією анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних; копією Додатку № 1 до Угоди про надання особистого кредиту №501146431 від 27.05.2019 яким визначено Графік платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, та копією паспорту споживчого кредиту. У поданому позові позивач просила визнати недійсним в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій з застосуванням наслідків недійсності правочину кредитний договір № 501146431 від 27.05.2019 року, відповідно до проаналізованої судом мотивувальної частини позовної заяви, із підстави передбаченою ч. 1 ст. 203 ЦК України, тобто, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Позивач вважає, що укладений кредитний договір за змістом не відповідає вимогам ст.ст. 9, 11 ЗУ «Про споживче кредитування», ст. 61 Конституції України. Обравши спосіб захисту своїх прав шляхом визнання кредитного договору недійсним з підстав, передбачених ст. ст. 9, 11 Закону України «Про споживче кредитування», позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог. Проте, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доведення факту ненадання відповідачем інформації про умови кредитування. Матеріалами справи стверджується, що 27.05.2019 позивач ознайомилась з паспортом споживчого кредиту, анкетою-заявою про акцепт пропозиції на укладення угоди про надання кредиту, Додатком №1 до кредитного договору (графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг), що підтверджується підписом позивача. Отже, позивач була ознайомлена з умовами кредитування та інформацією про реальну ціну фінансової послуги, які вона мала би розуміти, укладаючи кредитний договір №50114643 від 27.05.2019, та своїм підписом на документах позивач погодилась із усіма умовами кредитування, а отже, було досягнуто згоди на укладення кредитного договору та всіх його істотних умов. Посилання позивача про те, що в супереч положенням ст. 61 Конституції України з останньої одночасно стягується пеня та штраф за невиконання грошового зобов`язання, судом оцінюється критично та вказане та не відповідає обставинам справи, оскільки відповідно до паспорту споживчого кредиту, зокрема п. 6 згаданого паспорту, пеня кредитним договором не встановлена, процента ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту - 33 % (дорівнює розміру процентної ставки, відсотків річних - 33%, що визначено п. 4 згаданого паспорту споживчого кредиту), штраф за прострочення платежу визначений у випадку від 1 до 4 днів у розмірі - 100 грн., у випадку прострочення платежу що триває більше 5 днів - 300 грн. та загалом не був обрахований відповідачем у розмір заборгованості по кредитному договору, що підтверджується розрахунком заборгованості, долученим до матеріалів справи. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а за наслідком розгляду справи в задоволенні позову слід відмовити, суд вважає, що підстави для розподілу судових витрат між сторонами відсутні.

Outcome: dismissed