Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-27 00:00:00

10 лютого 2022 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 22 травня 2019 року відповідач [PERSON] звернулася до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву. Відповідач при підписанні Заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, «Тарифами» складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у Заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в Акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк», що були надані для ознайомлення в письмовій формі. Підписавши заяву між сторонами, у відповідності до статті 634 Цивільного кодексу України, був укладений договір про надання банківських послуг, який є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Банком на підставі договору про надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним літом та надано у користування кредитну картку. У подальшому кредитний ліміт збільшився до 14000,00 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався пунктами 2.1.1.2.5, договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, його зміну за рішенням та ініціативою Банку.\~ Банк свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором\~та в межах встановленого кредитного ліміту. Позивач зазначив, що відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Внаслідок неналежного виконання відповідачем обов`язків за кредитним договором станом на 27 січня 2022 року утворилася заборгованість у розмірі\~ 12713,35 грн, з яких 11182,71 грн заборгованість за тілом кредиту, 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту, 11182,71 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, 1530,64 грн заборгованість за простроченими відсотками, 0,00 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно статті 625 Цивільного кодексу України, 0,00 грн - нарахована пеня, 0,00 грн - нараховано комісії. Виходячи з наведеного, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг станом на 27 січня 2022 року у загальному розмірі 12713,35 грн, а також понесені при зверненні до суду з позовом судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481,00 грн. Ухвалою суду від 25 березня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 28 березня 2022 року виправлено описку в ухвалі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 березня 2022 року, вказавши у резолютивній частині ухвали дату призначення судового засідання «28 квітня 2022 року» замість «30 квітня 2022 року». Ухвалою суду від 28 липня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про огляд веб-сайту. Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте у прохальній частині позовної заяви зазначено про розгляд справи за відсутності представника позивача, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не прибула, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, визнала позовні вимоги у розмірі 12726,22 грн, вказала, що нею частково погашається заборгованість за кредитним договором, зокрема, у травні у розмірі 1132,05 грн, у грудні 2021 року 1194,00 грн, 11 липня 2022 року 700,00 грн. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 22 травня 2019 року [PERSON] підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку №б/н та стала клієнтом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк». Відповідач при підписанні Анкети-Заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява\~разом з\~\~Умовами та Правилами надання банківських послуг, «Тарифами» складають між нею та Банком\~договір про надання банківських послуг, а також повністю проінформована про умови кредитування в Акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк», що були надані для ознайомлення в письмовій формі (а.с. 9-49). Відповідачу видавалася кредитна картка (а.с.8). Позивачем змінювалися умови кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (а.с. 7). Відповідач користувалася наданим картковим рахунком, на якому встановлений кредитний ліміт, про що свідчить виписка по рахунку (а.с. 58-62). Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 22 травня 2019 року, станом на 27 січня 2022 року заборгованість складає у загальному розмірі\~12713,35 грн, з яких 11182,71 грн заборгованість за тілом кредиту, 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту, 11182,71 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, 1530,64 грн заборгованість за простроченими відсотками, 0,00 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно статті 625 Цивільного кодексу України, 0,00 грн - нарахована пеня, 0,00 грн - нараховано комісії (а.с. 5-6). Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України і виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» зареєстровано 19 березня 1992 року, дата останньої реєстраційної дії 12 лютого 2018 року (а.с. 52, 54). Національний банк України 05 жовтня 2011 року видав Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» банківську ліцензію №22 на право надання банківських послуг, визначених частиною третьою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (а.с. 53). Національним банком України 06 вересня 2019 року погоджено статут Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (а.с. 55-56). Як вбачається з довідки Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», станом на 01 липня 2022 року [PERSON] за договором від 22 травня 2019 року має заборгованість перед у розмірі 12726,22 грн (а.с.90). [PERSON] станом на 08 липня 2022 року в Івано-Франківському міському центрі зайнятості на обліку як безробітна не перебуває, що підтверджується довідкою від 08 липня 2022 року (а.с.91). Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела\\суми виплачених доходів та утриманих податків, станом на 06 липня 2022 року інформація про доходи [PERSON] відсутня (а.с.92). Відповідно до копій квитанцій, 01 грудня 2021 року [PERSON] внесено кошти на рахунок Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в рахунок погашення заборгованості у розмірі 1194,00 грн, 19 травня 2021 року - 1132,05 грн (а.с.93). 11 липня 2022 року [PERSON] сплачено на рахунок Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в рахунок погашення заборгованості в розмірі 700,00 грн (а.с.95). Правовідносини між сторонами, що виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються наступними правовими нормами. Згідно положень частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої-другої статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України). Згідно положень статей 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а згідно статті 629 Цивільного кодексу України - договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом статті 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони мають бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на положення статті 634 Цивільного кодексу України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Судом встановлено, що наявність правовідносин між сторонами підтверджується матеріалами справи, а саме: підписаною відповідачем заявою від 22 травня 2019 року, рухом коштів по кредитному рахунку позичальника із періодичним погашенням боргу, з якого слідує активне використання позичальником кредитної картки для розрахунку в торгівельних мережах. Суд зауважує, що укладений 22 травня 2019 року між сторонами кредитний договір у вигляді Анкети-Заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 Цивільного кодексу України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а також те, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, що складається з простроченого тіла кредиту. Слід врахувати, що\~з аналізу змісту правовідносин сторін у цій справі слідує, що прострочене тіло кредиту, вимоги про погашення заборгованості по якому є предметом розгляду в цій справі, це фактично отримані в кредит позичальником кошти, строк повернення яких настав. Необхідність стягнення боргу по простроченому тілу кредиту вбачається з практики Верховного Суду, викладеної у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №365/159/19, а також від 02 грудня 2020 року у справі №161/5267/20. Щодо сплати відповідачем заборгованості за укладеним кредитним договором, то суд зазначає, що сплата 01 грудня 2021 року коштів у розмірі 1194,00 грн та 19 травня 2021 року у розмірі 1132,05 грн було враховано позивачем при складанні розрахунку заборгованості (а.с. 6), а також про сплату даних сум зазначено у виписці по рахунку (а.с.58). Враховуючи те, що позивач просить стягнути заборгованість станом на 27 січня 2022 року, відповідач продовжує користуватися наданою кредитною карткою і продовжує несвоєчасно погашати заборгованість за договором, про що свідчить довідка позивача від 01 липня 2022 року, в якій вказано про наявність заборгованості у розмірі 12726,22 грн (а.с. 90), і відповідач визнає дану суму заборгованості, кошти у сумі 700,00 грн буди сплачені 11 липня 2022 року (а.с. 95), тому суд не вбачає підстав для відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 11182,71 грн. У порядку виконання процесуального обов`язку відповідача, унормованого частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, з доведення належним чином виконання обов`язків перед позивачем з виплати заборгованості за укладеним договором відповідачем не надано доказів виплати вказаної суми заборгованості, а також доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобов`язання, визначеного договором. Розрахунок заборгованості за договором є чітким, повним та розгорнутим по окремим категоріям. Даних на його спростування матеріали справи не містять. Належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 27 січня 2022 року або ж спростовували доводи позивача в обґрунтування заявлених ним позовних вимог, відповідачем суду не подано. Таким чином, фактична наявність кредитних правовідносин між сторонами справи вбачається з обставин надання позичальнику кредитних коштів та обігу по одержаній в банку картці, в тому числі шляхом часткового погашення кредиту, що свідчить про необхідність стягнення з позичальника на користь банку заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 11182,71 грн. Щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками, то суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої\~статті 1048 Цивільного кодексу України,\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~статтею 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом частини другої\~статті 1056-1 Цивільного кодексу України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. За змістом\~статті 549\~Цивільного кодексу\~України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою\~статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за нарахованими відсотками та заборгованість за простроченими відсотками. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в Приватбанку, які розміщені на сайті:\~https://privatbank.ua,\~як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в Приватбанку, які розміщені на сайті: https://\~www.privatbank.ua,\~що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри\~\~ і порядок нарахування. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження\~\~\~\~№ 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Разом з тим позивач долучив до позовної заяви паспорт споживчого кредиту з використанням картки Універсальна та процентною ставкою, відсотків річних у пільговий період: 0,00001 % річних, поза межами пільгового періоду: процентна ставка, яка використовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, 86,4 %, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування (а.с.10-11). Даний паспорт споживчого кредиту 22 травня 2019 року був підписаний відповідачем [PERSON] . Підписавши вказану Анкету-Заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту, [PERSON] , відповідно до статей\~3,\~627 Цивільного кодексу України, добровільно погодилася на такі умови кредитного договору, взяла на себе відповідні зобов`язання. Крім того, з виписки руху коштів за рахунком (а.с. 58-62) вбачається,\~що відповідач отримала та використовувала кредитні кошти, далі неодноразово порушувала умови договору, бо не сплачувала обов`язкові платежі у встановлені строки. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої\~статті 3 Цивільного кодексу України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої\~статті 3 Цивільного кодексу України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій\~статті 509 Цивільного кодексу України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За таких обставин суд прийшов до переконання про наявність правових підстав для стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 1530,64 грн. Перебування відповідача в центрі зайнятості на обліку, відсутність місця роботи не можуть бути підставами для відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки згідно частини першої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Відповідно до положень статті 206 Цивільного процесуального кодексу України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки така заява відповідача про визнання позову не суперечить фактичним обставинам у справі. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з платіжного доручення від 02 лютого 2022 року, позивачем сплачено судовий збір за позовом у розмірі 2481,00 грн (а.с. 57). Позовні вимоги задоволені повністю, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2481,00 грн. На підставі викладеного, відповідно до статей 526, 527, 530, 546, 610-612, 626, 628, 633, 364, 636, 1048, 1054, 1055 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved