Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-31 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , ТОВ ФК «Карточка Плюс», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої О.М., про визнання недійсним договору купівлі продажу, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру та поновлення державної реєстрації права власності за попереднім власником в якому просить: визнати недійсним договір купівлі продажу від 20.04.2021 укладений між ТОВ Фінансова Компанія «Карточка плюс» та [PERSON] ; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за [PERSON] на об`єкт нерухомого майна квартиру [ADDRESS] , внесену на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 57768696 від 21.04.2021, приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М. (номер запису 41611025) та поновити в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно державну реєстрацію права власності на наведену квартиру за [PERSON] . Також просив вирішити питання судових витрат. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він являвся власником квартири [ADDRESS] . Позивач дізнався, що 20.04.2021 без його згоди та відому, належна йому квартира була продана відповідачу [PERSON] . Вказана квартира була придбана позивачем за кредитні кошти, отримані на підставі кредитного договору № ML-В00/001/2007 від 16.01.2007, укладеного з ЗАТ «ОТП Банк». З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань, позивачем з ЗАТ «ОТП Банк» 17.01.2007 укладено договір іпотеки РМL В00/001/2007, згідно якого позивачем в іпотеку банку було передано зазначену квартиру. У зв`язку з наявністю боргових зобов`язань щодо своєчасного погашення кредиту, 08.07.2010 ЗАТ «ОТП Банк» звернулось до суду з позовом про дострокове стягнення боргу за кредитним договором, за результатами розгляду якого Замостянським районним судом м. Вінниці 06.10.2020 ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ ОТП «Банк» (правонаступник ЗАТ ОТП «Банк) кредитної заборгованості в сумі 119916,56 доларів США, що станом на 21.05.2010 становило 947739,15 грн. Дане рішення набуло законної сили, а тому на його виконання було видано виконавчий лист № 2-2907, який пред`явлено стягувачем до примусового виконання. В подальшому кредитора у вказаному кредитному зобов`язанні було змінено з АТ «ОТП Банк» на ТОВ «ОТП Факторинг Україна», а потім з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на ТОВ ФК «Карточка Плюс». На підставі договору від 20.04.2021 про відступлення права вимоги за Договором іпотеки РМL В00/001/2007 від 17.01.2007 відбулось відчуження вимог і за забезпечувальним (іпотечним зобов`язанням), кінцевим набувачем вимог за яким стало ТОВ ФК «Карточка плюс». В червні 2021 позивач отримав ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12.05.2021 про відкриття провадження у справі № 127/10885/21, з якої дізнався, що відповідач [PERSON] пред`явив до позивача позов про усунення перешкод в здійсненні права власності на спірну квартиру. З вказаної позовної заяви позивач [PERSON] дізнався, що 20.04.2021 належна йому на праві власності квартира (іпотечне майно) було продано [PERSON] . Продавцем даної квартири є ТОВ ФК «Карточка Плюс». Право власності на спірну квартиру за [PERSON] було зареєстровано на підставі договору купівлі продажу, серія та номер 904, посвідченого 20.04.2021 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 57768696 від 21.04.2021. Таким чином з 21.04.2021 власником квартири, належної попередньо позивачу на праві власності, на підставі договору купівлі продажу від 20.04.2021 став [PERSON] . Продаж спірної квартири на користь [PERSON] вчинено ТОВ «ФК Карточка Плюс», як іпотекодержателем за 427500 грн. Позивач стверджує, що державна реєстрація права власності за [PERSON] на житлову квартиру [ADDRESS] та внесення цієї інформації в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно підлягає скасуванню, а державна реєстрація права власності на вказану квартиру за позивачем [PERSON] підлягає відновленню, оскільки: 1) Передача права вимоги від ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» до ТОВ «ФК «Карточка Плюс» відбулась без дотримання вимог ст.ст. 516, 517 ЦК України, оскільки ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не повідомив позивача про вчинення дій щодо заміни кредитора, а на той час між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та [PERSON] велись переговори щодо погашення позивачем боргу у добровільному порядку; 2) Укладення договору купівлі продажу квартири від 20.04.2021 та переоформлення права власності на [PERSON] відбулось під час існування обтяжень, що виникли на підставі постави органу ДВС від 19.02.2020 про опис та арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження (вказану позицію позивач аргументує посиланням на п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»; 3) ТОВ ФК «Карточка Плюс» не було дотримано п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджено постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127 щодо направлення [PERSON] вимоги про усунення порушень та звернення стягнення на предмет іпотеки перед укладенням договору купівлі продажу від свого імені, а також вимоги щодо отримання заяви, що підтверджує згоду іпотекодавця на набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки (позивач стверджує, що не отримував жодного повідомлення від ТОВ ФК «Карточка Плюс»; 4) Відповідачем ТОВ «ФК «Карточка Плюс» в порушення п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджено постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127, не отримано згоди іпотекодавця на набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, яка протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки (іпотечного застереження), шляхом набуття права власності на нього обов`язково мала бути отримана. Оскільки відповідач ТОВ ФК «Карточка Плюс», з огляду на викладені обставини, не мав права провести процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження, оскільки не дотримався відповідних (наведених вище) вимог закону та умов іпотечного договору, позивач, посилаючись, як на підставу своїх вимог на норми ст.ст. 203, 215, 216 ЦК України також просив визнати недійсним договір купівлі продажу від 20.04.2021, що укладено на спірну квартиру між ТОВ ФК «Карточка Плюс» та [PERSON] (похідна вимога). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.11.2021 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви (сплати судового збору) (а.с. 45). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.11.2021 задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Накладено арешт на спірну квартиру, заборонено відповідачу [PERSON] проведення будь яких реєстраційних дій зі спірною квартирою, що спрямовані на її відчуження (а.с. 46 47). Заявою від 25.11.2021 та відповідними додатками до неї представником позивача усунуто, зазначені в ухвалі суду від 23.11.2021, недоліки позовної заяви (доплачено судовий збір). (а.с. 51 - 55). З 29.11.2021 по 26.01.2022 судом встановлювалось зареєстроване місце проживання відповідача у справі [PERSON] (а.с. 56 64, 67 68, 75-76). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Витребувано у приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої О.М. належним чином засвідчені копії документів, які послугували підставою для укладення між ТОВ ФК «Карточка Плюс» та [PERSON] оспорюваного договору купівлі продажу спірної квартири. Встановлено строк виконання ухвали в частині витребування доказів. (а.с. 65 66). 10.02.2022 на адресу Вінницького міського суду Вінницької області надійшли витребувані від нотаріуса матеріали нотаріальної справи щодо відчуження спірної квартири. (а.с. 77-133). Судом виконано вимоги процесуального закону щодо повідомлення учасників справи про день, час та місце судового розгляду, разом з тим а ні відповідачі, а ні третя особа своїм правом на подання заяв по суті справи не скористались. З огляду на викладене суд вирішив розглядати справу за наявними у ній матеріалами. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.06.2022 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до розгляду по суті. (а.с. 180). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Левицька Корчун В.І. позов підтримала з тих же підстав, що наведено в позові, позов просила задоволити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Мишковська Т.М. в судовому засіданні в задоволенні позову просила відмовити за його безпідставністю. Наголошувала на тому, що відчуження ТОВ «ФК «Карточка Плюс» спірної квартири на користь її довірителя [PERSON] відбулось у відповідності з вимогами закону. Зазначила, що жодна з наведених позивачем підстав для задоволення позову не має під собою правового підґрунтя. Мораторій на відчуження іпотечного майна не підлягав до застосування, оскільки спірна квартира не використовувалась позивачем, як постійне місце проживання, він там не був зареєстрованим та мав (має і на даний час) іншу житлову нерухомість, а саме є власником 3/400 частками в будинку по [ADDRESS] де він зареєстрований. Пункт 61 порядку, на який посилається позивач взагалі не підлягає до застосування до спірних правовідносин, оскільки стосується набуття права на предмет іпотеки іпотекодержателем (ст. 37 Закону України «Про іпотеку»), хоча іпотекодержатель права власності на предмет іпотеки не набував, а реалізував спірну квартиру на підставі ст. 38 цього Закону. Статті 516 та 517 ЦК України не регламентують такий правовий наслідок, як недійсність договору купівлі продажу предмету іпотеки у зв`язку з неповідомленням боржника про перехід права вимоги до іншої особи, а тому такі доводи позивача також підлягають відхиленню. Наявність зазначеної позивачем заборони на відчуження спірної квартири на підставі п. 7 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не є підставою для відмови в державній реєстрації права власності на підставі договору купівлі продажу, а тому такі доводи позивача також мають бути відхилені. Відповідач ТОВ ФК «Карточка Плюс» та третя особа - приватний нотаріус Бєлая О.М. участь своїх представників в судовому засіданні не забезпечили, а тому суд вирішив розглядати справу у відсутність представника відповідача ТОВ ФК «Карточка Плюс» та третьої особи - нотаріуса Бєлої О.М. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі (які з`явились до суду), оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносин. Судом встановлено, що 16.01.2007 між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ «ОТП Банк» укладений кредитний договір №ML B00/001/2007, згідно умов якого ЗАТ «ОТП Банк» надало [PERSON] кредит на купівлю нерухомості (спірної квартири) в сумі 89\~000 доларів США зі сплатою процентів за відсотковою ставкою 5,99%. Належне виконання умов кредитного договору №ML B00/001/2007 від 16.01.2007 було забезпечено іпотекою відповідно до Договору іпотеки № PML-B00/001/2007 від 17.01.2007, що укладено між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] . Предметом іпотеки за цим договором виступила квартира [ADDRESS] , яка придбана за кредитні кошти (а.с. 18 20). Як встановлено в п. 2.1. Іпотечного договору іпотека за цим Договором забезпечує вимоги Іпотекодержателя щодо виконання Іпотекодавцем кожного і всіх його боргових зобов`язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі, з усіма змінами і доповненнями до нього. Відповідно до рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 06.10.2010 у справі № 2-2907-2010, через порушення [PERSON] умов вказаного кредитного договору зі своєчасного повернення кредитних коштів, стягнуто з нього на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №ML B00/001/2007 від 16.01.2007 в сумі 119\~916, 56 доларів США, що станом на 21.05.2010 за курсом НБУ становило 949\~739, 15 грн., з яких залишок заборгованості за кредитом 84846, 62 доларів США; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками - 277\~573, 92 грн., пеня у розмірі 91\~775,64 грн., штраф 75 грн., витрати на ІТЗ 120 грн., та судовий збір в розмірі 1700 грн. Наведені обставини встановлено рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 06.10.2010 у справі № 2-2907-2010, а тому в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. (а.с. 23 24). На виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 06.10.2010 у справі № 2-2907-2010, 25.10.2010 судом видано виконавчий лист № 2-2907, на підставі якого Замостянським відділом ДВС у м. Вінниці ЦЗМУ Міністерства юстиції (м. Хмельницький) відкрито виконавче провадження № 22664511, в межах якого 19.02.2020 винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника за якою описано та накладено арешт на майно: квартиру, що по [ADDRESS] . (спірна квартира/іпотечне майно) (а.с. 21 22). Відповідно до ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 03.10.2018 у справі № 127/2-2907/2010 замінено стягувача ПАТ «ОТП Банк» на його правонаступника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» при виконанні рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 06.10.2010 у справі № 2 2907/2010, що ухвалено за позовом ПАТ «ОТП Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №ML B00/001/2007 від 16.01.2007 (а.с. 25). Цією ухвалою суду встановлено, що 10.12.2010 між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено Договір купівлі продажу кредитного портфелю б/н, згідно умов якого первісний кредитор (ПАТ «ОТП Банк») передав у повному обсязі, а новий кредитор (ТОВ «ОТП Факторинг Україна») прийняв на себе в повному обсязі право вимоги, що належить первісному кредитору за кредитними договорами, перелік яких міститься у Реєстрі боржників, наведеному у Додатку 1 до цього Договору, в тому числі і за кредитним договором №ML B00/001/2007 від 16.01.2007, укладеним з [PERSON] . Наведені обставини встановлено ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.10.2018 у справі № 127/2-2907/2010, а тому в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України ці обставини також не підлягають доказуванню. Як встановлено судом з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.10.2021 № 279511077 на підставі Договору про відступлення права вимоги серія та номер 9590 від 10.12.2010, що посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. право вимоги за іпотечним Договором № PML-B00/001/2007 від 17.01.2007 було перереєстровано на ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (наступний Іпотекодержатель). На підставі Договору про відступлення права вимоги, серія та номер 902 від 20.04.2021, що посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М. право вимоги за іпотечним Договором № PML-B00/001/2007 від 17.01.2007 було перереєстровано на ТОВ «ФК «Карточка Плюс» (наступний Іпотекодержатель). (а.с. 9 зворот, 87 91). Як вбачається зі змісту Договору відступлення права вимоги за Договором іпотеки № PML-B00/001/2007 від 17.01.2007, що укладено між первісним кредитором ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та новим кредитором ТОВ «ФК «Карточка Плюс» 20.04.2021 (зареєстровано в реєстрі за № 902), підставою його укладення стало укладення між сторонами Договору факторингу від 20.04.2021, відповідно до умов якого первісний кредитора (ТОВ «ОТП Факторинг Україна») відступив новому кредитору (ТОВ «ФК «Карточка Плюс») права вимоги за кредитним договором №ML B00/001/2007 від 16.01.2007. (а.с. 87). Таким чином відповідач у справі ТОВ ФК «Карточка Плюс» набуло право вимоги як за кредитним так і за забезпечувальним зобов`язанням до [PERSON] , згідно з кредитним договором №ML B00/001/2007 від 16.01.2007 та іпотечним договором № PML-B00/001/2007 від 17.01.2007, та відповідно набуло юридичного статусу Іпотекодержателя спірної квартири. (а.с. 9 зворот). Як вбачається зі змісту п. 6.4.1. Іпотечного договору № PML-B00/001/2007 від 17.01.2007 Іпотекодержателю належить право від свого імені продати Предмет іпотеки будь які особі на підставі договору купівлі продажу у порядку, встановленому чинним законодавством України. У наведеному пункті сторони також дійшли згоди яким чином буде визначатись ціна продажу Предмету іпотеки у випадку реалізації Іпотекодержателем свого права на продаж Предмету іпотеки на користь третіх осіб на підставі іпотечного застереження. Таким чином сторони Іпотечного договору в належній формі досягли згоди про порядок позасудового врегулювання питання виконання кредитних зобов`язань [PERSON] , за рахунок вартості Предмета іпотеки, у разі їх порушення. Таке врегулювання, як передбачено цим Договором, може бути здійснено на підставі іпотечного застереження шляхом продажу Іпотекодержателем від свого імені іпотечної квартири на користь третіх осіб. Пунктом 6.4.2. Іпотечного договору визначено, що при виникненні іпотечного випадку Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю іпотечне повідомлення (цінним листом або листом з повідомленням про вручення за адресою, вказаною у цьому Договорі) з вказівкою про загальну суму Боргових зобов`язань та граничний строк погашення Боргових зобов`язань. Пункт 6.4.2. Іпотечного договору також містить застереження, згідно якого сторони встановили, що положення п. 6.4. з підпунктами цього Договору, разом з іншими положеннями цього Договору, являють собою повний укладений договір між Сторонами про задоволення вимог Іпотекодержателя в якому Сторони визначили можливі способи звернення стягнення на Предмет іпотеки. Відповідач ТОВ «ФК «Карточка Плюс», набувши відповідно до Договору відступлення права вимоги від 20.04.2021, реєстровий № 902, прав іпотекодержателя за іпотечним Договором № PML-B00/001/2007 від 17.01.2007, реалізуючи визначене п. 6.4. цього Іпотечного договору право на продаж іпотечного майна від свого імені будь якій особі, маючи непогашену [PERSON] кредитну заборгованість за кредитним договором №ML B00/001/2007 від 16.01.2007, яка підтверджена рішенням суду, цього ж 20.04.2021 укладає з відповідачем [PERSON] . Договір купівлі продажу нерухомого майна (зареєстровано в реєстрі за № 904), відповідно до умов якого відчужує іпотечну квартиру [ADDRESS] , на користь останнього. (а.с. 78 80). Право власності за [PERSON] на спірну квартиру зареєстровано 21.04.2021 (09:00:31) год. Як встановлено\~ч.\~4\~ст.\~334\~ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Оскільки державна реєстрація права [PERSON] на спірну квартиру проведена 21.04.2021 о 9 год. 00 хв., 31 сек., то саме з цього моменту він набув право власності на спірне нерухоме майно (спірну квартиру). Позивач у справі укладений між ТОВ ФК «Карточка Плюс» та [PERSON] договір купівлі продажу спірної квартири від 20.04.2021 просить визнати недійсним, стверджуючи про те, що державна реєстрація права власності за [PERSON] на житлову квартиру [ADDRESS] та внесення цієї інформації в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно підлягає скасуванню, а державна реєстрація права власності на вказану квартиру за позивачем [PERSON] підлягає відновленню, з наведених ним у позові підстав, що і стало причиною звернення до суду з цим позовом. Вирішуючи спір по суті позовних вимог суд зазначає наступне. Встановленим судом фактичним обставинам справи відповідають правовідносини, що врегульовані нормами ЦК України, Законом України «Про іпотеку» та іншими підзаконними нормативно правовими актами. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові\~кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.\~1\~Закону України\~«Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (квітень 2021), у разі невиконання або неналежного боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Згідно зі статтею 35 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Отже, за змістом ч. 1 ст. 33 та ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Умови договору іпотеки та вимоги ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання. Належним необхідно вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка наведена в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270. Належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення необхідно вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання. У разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку. За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Таким чином, недотримання вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя. У ч.ч. 1,2,4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання. В іншому випадку іпотекодержатель не набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, зокрема він не вправі відчужувати предмет іпотеки іншій особі. За таких умов предмет іпотеки, придбаний іншою особою за договором з іпотекодержателем, є майном, придбаним в особи, яка не мала права його відчужувати. При цьому добросовісна особа, яка придбаває майно в особи, яка не є його власником, має пересвідчитися у наявності в останньої права розпоряджатися чужим майном. Згідно з ч. 5 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Таким чином, у разі дотримання іпотекодержателем вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання невиконання вимог ч. 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» щодо повідомлення іпотекодавця про конкретний спосіб задоволення вимог іпотекодаржателя шляхом укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві не має наслідком настання нікчемності такого правочину та не є підставою, за умови дотримання інших вимог закону щодо такого виду правочину, для визнання такого договору недійсним, однак може бути підставою для відшкодування іпотекодавцю завданих збитків. У разі направлення іпотекодержателем іпотекодавцю вимоги про усунення порушення основного зобов`язання відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» з одночасним повідомленням про обраний спосіб задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (одним документом) необхідно виходити з пріоритету дотримання саме ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» (пункти 70, 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17, провадження № 14-711цс19). Потрібно розрізняти вимоги ст. 35 Закону України «Про іпотеку» щодо обов`язковості направлення вимоги іпотекодержателем боржнику та іпотекодавцю, якщо він відмінний від боржника, про усунення порушення зобов`язання та обов`язок іпотекодержателя повідомити боржника та іпотекодавця про спосіб звернення стягнення, встановлений ч. 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», оскільки порушення першого свідчить, що іпотекодержатель не набув права на звернення стягнення в позасудовому порядку, відповідно, правочин щодо здійснення такого стягнення може бути визнано недійсним, а порушення другого не має наслідком недійсність правочину про стягнення на предмет іпотеки, а може бути підставою для відшкодування іпотекодавцю шкоди. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29 квітня 2021 року у справі № 761/37287/16 (провадження № 61-9727св19). Позивач у позові стверджує, що жодного повідомлення від ТОВ ФК «Карточка Плюс» щодо намірів реалізувати предмет іпотеки не отримував. Разом з цим, з матеріалів нотаріальної справи з посвідчення договору купівлі продажу спірної квартири від 20.04.2021 судом встановлено, що попередній Іпотекодержатель ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 19.02.2021 засобами поштового зв`язку листом з повідомленням про вручення, з описом вкладення (як то передбачено п. 6.4.2. Іпотечного договору) надіслав на адресу боржника (Іпотекодавця) [PERSON] відповідну «Вимогу про усунення порушення»/«Іпотечне повідомлення» від 10.02.2021, в якому вимагав протягом 30 днів, з дати отримання даної вимоги, виконати боргові зобов`язання за Кредитним договором в повному обсязі, шляхом сплати коштів. Позивач повідомлявся про те, що у випадку невиконання цієї вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет Іпотеки спірну квартиру, в тому числі шляхом продажу від свого імені предмета Іпотеки (ст. 38 Закону України «Про іпотеку»). Як вбачається з опису вкладення у цінний лист вказана Вимога/Іпотечне повідомлення було направлено на адресу [ADDRESS] , яка зазначена як в іпотечному Договорі (місце проживання боржника), та одночасно з 19.12.1990 року по цей час, являється зареєстрованою адресою проживання Іпотекодавця [PERSON] . Станом на час укладення оспорюваного договору купівлі продажу, встановлений законом та вимогою 30 денний термін для виконання кредитного зобов`язання сплив. (а.с.18 20, 62, 97 98). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином суд приходить до висновку, що Іпотекодержателем ТОВ «ОТП Факторинг Україна» виконано вимоги як ст. 35 так і ст. 38 Закону України «Про іпотеку» в частині завчасного (за 30 днів до укладення договору купівлі - продажу) повідомлення боржника про намір звернути стягнення на предмет іпотеки та повідомлення, в який конкретно спосіб Іпотекодержатель планує задовольнити свої вимоги за рахунок предмету Іпотеки. При передачі прав вимоги за іпотечним Договором до ТОВ ФК «Карточка Плюс» останнє набуло той же обсяг прав звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку», оскільки до останнього перейшов весь обсяг прав за вказаним Договором в розпочатій процедурі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження. На переконання суду у ТОВ ФК «Карточка Плюс» обов`язок надсилання «нового (чергового, наступного)» іпотечного повідомлення не виник, оскільки вказане ТОВ є повним правонаступником всіх прав і обов`язків ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (закон не містить норм, який зобов`язує наступного Іпотекодержателя повторно надсилати таку Вимогу/Іпотечне повідомлення). Таким чином доводи позивача в частині не надсилання на його адресу іпотечного повідомлення судом відхиляються (в якості підстав для задоволення позову не приймаються), оскільки не ґрунтуються як на фактичних обставинах справи так і на вимогах закону. На переконання суду, Іпотекодержателем ТОВ «ОТП Факторинг Україна», повним правонаступником прав якого є ТОВ ФК «Карточка Плюс» належним чином виконано вимоги ст. 35 та ст. 38 Закону України «Про іпотеку» в частині надсилання на адресу проживання позивача іпотечного повідомлення. Не отримання позивачем такої вимоги/іпотечного повідомлення пов`язано виключно з його недбалістю, оскільки повідомлення направлено на вірну адресу та завчасно. Позивач був обізнаний з наявністю кредитної заборгованості та з 2010 року не погасив її. Доказів щодо наявності будь яких переговорів з попереднім Іпотекодавцем щодо погашення кредитної заборгованості, як ним зазначено в позовній заяві, позивачем не представлено. До вказаних висновків суд дійшов з урахуванням позиції, висловленої в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19). Щодо доводів позивача з приводу того, що передача права вимоги від ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» до ТОВ ФК «Карточка Плюс» відбулась без дотримання вимог ст.ст. 516, 517 ЦК України, (згідно доводів позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не повідомив позивача про вчинення дій щодо заміни кредитора у зобов`язанні) суд зазначає наступне. Як встановлено ч.ч. 1, 2 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом . Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. З аналізу вказаних норм ЦК України слідує, що за загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника. Єдиним правовим наслідком неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні є можливе настання несприятливих наслідків для нового кредитора у разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові, яке, згідно ч. 2 ст. 516 ЦК України, вважається належним виконанням. За таких обставин суд не врахує обставину неповідомлення позивача про заміну кредитора у зобов`язанні в якості підстави для задоволення позову, оскільки таке не повідомлення правових наслідків у виді скасування державної реєстрації права особи на нерухоме майно чи визнання недійсним договору купівлі продажу за собою не тягне. Так само суд не може прийняти в якості підстави для задоволення позову зазначену позивачем обставину щодо укладення договору купівлі продажу квартири від 20.04.2021 та переоформлення права власності на [PERSON] під час існування обтяжень, що виникли на підставі постави органу ДВС від 19.02.2020 про опис та арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. З вказаного приводу суд зазначає наступне. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» однією з підстав для відмови в державній реєстрації прав є наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. Вказана норма в законодавстві України запроваджена з метою недопущення порушення прав інших кредиторів боржника, в інтересах яких і накладаються такі обтяження майна боржника в ході примусового виконання рішень, що ухвалені на їх (інших кредиторів боржника) користь. Поряд з цим відповідно до п. 7 ч. 4 ст. 24 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у\~ пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується, зокрема у разі державної реєстрації права власності на нерухоме майно іпотекодержателем - фінансовою установою в порядку, передбаченому статтями 33-38 Закону\~України "Про\~іпотеку", за умови що інші обтяження на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровано після державної реєстрації іпотеки. Предмет іпотеки (спірне іпотечне майно), як встановлено судом, відчужувався іпотекодержателем на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а тому вказана норма закону є такою, що підлягає до застосування у спірних відносинах та вказує на те, що існування наведеної позивачем заборони не являлось перешкодою для здійснення державної реєстрації права власності за оспорюваним правочином. Як слідує зі змісту Постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 19.02.2020 у виконавчому провадженні № 22664511 на іпотечне майно квартиру [ADDRESS] дійсно накладено арешт. (а.с. 21). Разом з тим, як вбачається зі змісту цієї постанови наведений арешт накладено при виконанні виконавчого листа № 2-2907 від 25.10.2010 Замостянського районного суду м. Вінниці про стягнення кредитної заборгованості за договором в сумі 949\~739, 15 грн., стягувачем за яким являлось ПАТ «ОТП Банк». З аналізу викладеного слідує, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбулось з метою погашення саме тієї заборгованості у зв`язку з існуванням якої і накладався арешт на предмет іпотеки у виконавчому провадженні та з метою виконання кредитного зобов`язання, в інтересах особи - ТОВ ФК «Карточка Плюс», яке в підсумку (після неодноразового переходу права) набуло права вимоги як за кредитним так і за іпотечним (забезпечувальним) зобов`язанням, тобто в інтересах актуального кредитора. Формальне існування наведеного позивачем арешту не може слугувати підставою для задоволення позову, оскільки ТОВ ФК «Карточка Плюс» будучи актуальним іпотекодержателем, з вищим пріоритетом прав на іпотечне майно, реалізувало своє право на погашення кредитної заборгованості за рахунок предмету іпотеки, існування якої (заборгованості) і стало підставою для накладення наведеного арешту. До наведених висновків суд дійшов з урахуванням правових висновків ВП ВС від 08.06.2021 № 346/1306/19. Щодо недотримання ТОВ ФК «Карточка Плюс» п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджено постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127, (неотримання у позивача згоди на відчуження предмету іпотеки та встановленої Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборони на таке відчуження), суд зазначає наступне. Пунктом 61 наведеного Порядку врегульовано питання державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки/іпотечного застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки Іпотекодержателем, зокрема переліку документів, що подаються для державної реєстрації права (ст. 37 Закону України «Про іпотеку»). Поряд з цим, за досліджуваних фактичних обставин справи Іпотекодержатель не набував права власності на предмет іпотеки, а продав предмет іпотеки від свого імені на підставі іпотечного застереження на користь іншої особи (ст. 38 Закону України «Про іпотеку»), а тому доводи позивача щодо необхідності отримання у нього згоди не ґрунтуються як на фактичних обставинах справи так і на вимогах закону, оскільки вказаний пункт Порядку до спірних правовідносин до застосування не підлягає. Окрім наведеного, посилання позивача на мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті не заслуговують на увагу суду, оскільки, як зазначалось вище, державна реєстрація права власності на спірну квартиру/предмет іпотеки за [PERSON] (набуття останнім в розумінні закону права власності на спірну квартиру) відбулась 21.04.2021 (09:00:31) год., тобто в день, коли Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втратив чинність. Втрата чинності вказаного Закону відбулась на підставі Кодексу України з процедур банкрутства № 2597- VIII, а тому положення цього Закону не можуть бути застосовані до правовідносин, які виникли після втрати ним чинності. Окрім наведеного суд зважає і на те, що ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» містить певні умови, за яких не допускається примусове стягнення на майно, що віднесено до об`єктів житлового фонду, однією з яких є те, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин). У цьому звязку суд зазначає, що стороною позивача суду не представлено жодних доказів, які б вказували на те, що спірна квартира використовувалася позивачем як місце постійного проживання. Обставина наявності у власності позивача (позичальника) іншого нерухомого житлового майна підтверджується довідкою КП ВМБТІ від 13.07.2020 №3268, згідноя кої [PERSON] є власником 3/400 часток будинку по [ADDRESS] , де він і зареєстрований (а.с.93). Таким чином всі доводи позивача щодо недійсності оспорюваного правочину та незаконності державної реєстрації права власності на спірну квартиру за [PERSON] в ході судового розгляду справи спростовано, а тому позовні вимоги про визнання недійсним укладеного між ТОВ ФК «Карточка Плюс» та [PERSON] договору купівлі продажу спірної квартири від 20.04.2021 слід залишити без задоволення. Таким чином суд не встановив правових підстав для визнання недійсним укладеного між ТОВ ФК «Карточка Плюс» та [PERSON] договору купівлі продажу спірної квартири від 20.04.2021. Так само суд, за наведеного вище, не встановив підстав і для скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] на спірну квартиру [ADDRESS] , та підстав для поновлення державної реєстрації права власності на неї за позивачем [PERSON] . З огляду на викладене в задоволенні цієї позовної вимоги також слід відмовити. Як встановлено ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стороною позивача законність своїх вимог належним чином перед судом не доведено. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову повністю заходи забезпечення позову, що застосовані ухвалою суду від 23.11.2021 у виді накладення арешту на спірну квартиру та заборони проведення будь яких реєстраційних дій, спрямованих на відчуження спірної квартири підлягають скасуванню. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд зазначає наступне. Судові витрати у справі складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. При зверненні позивачем до суду ним сплачено судовий збір за 2 (дві) позовні вимоги немайнового характеру за ставками, встановленими законом в 2021 році, тобто по 908 грн. за кожну (а.с. 7,8). Як встановлено\~ч.ч.\~1,2\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову повністю, судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем. Представник відповідача [PERSON] адвокат Мишковська Т.М. в судових дебатах заявила, що докази про понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть нею подані у порядку визначеному ч. 8 ст. 141 ЦПК України, тобто на протязі 5 днів після ухвалення рішення у справі, а тому питання судових витрат на професійну правничу допомогу в цьому рішенні суд не вирішує.

Outcome: dismissed