Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 12 серпня 2021 року уклав шлюб із [PERSON] , який був зареєстрований Герцаївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькому районі, Чернівецької області, актовий запис № 65. За час спільного проживання у них народився неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння та систематичні сварки, які виникали на побутовому ґрунті з різного роду причин. Постійні сварки в сім`ї призвели до того, що вони втратили почуття поваги та любові один до одного, внаслідок чого вони припинили спільне проживання. Вважає, що їх шлюб існує формально та його збереження суперечить їх інтересам та інтересам дитини. З посиланням на те, що відповідачка допомогу на утримання сина не надає, позивач просив розірвати шлюб та стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання сина в розмірі 1400 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, по досягненню ним повноліття. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (виклику) сторін. Ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 24 червня 2022 року було відкрито провадження по справі яку призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачці було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав. У своєму поясненні посилався на обставини викладені у позовній заяві. Також додав, що разом з відповідачкою [PERSON] ще до укладення шлюбу проживали у цивільному шлюбі, який узаконили у 2021 році. За час спільного проживання в них народився син [PERSON] . Відповідачка часто виїжджає за кордоном на заробітки де має намір створювати іншу сім`ю. Оскільки остання допомогу на утримання сина не надає, то усі витрати пов`язані з його утриманням несе він, тому просив задовольнити позов в повному обсязі. Представник позивача, [PERSON] просив суд задовольнити вимоги позивача з підстав на які послався останній. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні не з`явилася, проте від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів у розмірі якому просить позивач не заперечує. Суд, з урахуванням пояснень учасників судового процесу, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне зазначити про наступне. Як вбачається\~з свідоцтва\~про шлюб\~серії [NUMBER] ,\~ [PERSON] \~та [PERSON] ,\~тобто сторони,\~12\~серпня 2021\~року уклали\~шлюб,\~який був\~зареєстрований Герцаївським\~відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~у Чернівецькому\~районі,\~Чернівецької області,\~актовий запис\~№ 65 (а.с.08). Від спільного проживання у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , батьками якого зазначені: [PERSON] та [PERSON] , тобто сторони по справі(а.с.04). Судом встановлено, що сторони подружніх стосунків не підтримують й спільне господарство як подружжям не ведеться. Статтею 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з установлених обставин справи, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечать їх інтересам та інтересам дитини, у зв`язку із чим їх шлюб підлягає розірванню. Надання строку для примирення, суд вважає недоцільним, оскільки у цьому сторони не зацікавлені, та даного приводу сторонами клопотання не заявлялося. Частиною 3 ст. 51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень ст.ст. 180, 181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Вищенаведені норми законодавства перш за все зводиться до того, що утримання дитини по досягнення нею повноліття є обов`язком батьків. Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання дітей, то в межах заявлених позивачем вимог за рішенням суду з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача аліменти на утримання дитини. Нормою ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого а нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує матеріальне становище позивача, дитини та відповідачки. За вищевказаних обставин, з урахуванням встановленого законодавством обов`язку по утриманню дітей як матір`ю так і батьком, враховуючи визнання відповідачкою позовних вимог позивача та її добровільну згоду сплачувати аліменти у розмірі про який просить позивач, беручи до уваги вік дитини та пов`язане з цим розмір коштів потрібних на його утримання, з огляду на працездатний вік сторін, зокрема відповідачки, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача, стягнувши з відповідачки на його користь аліменти на утриманні дитини в розмірі 1400 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, по досягненню ним повноліття. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача та держави в межах задоволених вимог судові витрати. На підставі ст.ст. 56, 105, 112 СК України,

Outcome: approved