Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-11 00:00:00

Управління праці та соціального захисту населення Подільської районної у місті Києві державної адміністрації (далі - «Управління») звернулося до [PERSON] із позовом, у якому просило суд стягнути з [PERSON] виплачені їй кошти у розмірі: 2 676 грн. 81 коп. на рахунок Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних витрат. Також, позивач просив суд вирішити питання про стягнення на його користь судового збору. Позов обґрунтовано тим, що 18 грудня 2015 року до Управління звернулася [PERSON] із заявою щодо надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщені з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. У цій заяві відповідач зазначила, що у будь-якого з членів її сім`ї у володінні відсутнє житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та районів проведення антитерористичної операції. З огляду на це, відповідачу як уповноваженому представнику сім`ї, як працездатній непрацюючій особі, було призначено щомісячну адресну допомогу на підставі заяви від 18 грудня 2015 року на неї та її чоловіка - [PERSON] у розмірі 442 грн. на період з 18 грудня 2015 року до 17 лютого 2016 року в розмірі 884 грн., та з 18 лютого 2016 року до 17 квітня 2026 року у розмірі 442 грн. За період з 18 грудня 2015 року до 17 квітня 2015 року відповідачу була нарахована допомога у загальному розмірі: 2 676 грн. 81 коп. Проте, актом перевірки встановлено, що за [PERSON] 16 січня 2015 року зареєстровано право власності на об`єкт нерухомості, а саме: квартиру за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, відповідач, подаючи заяву на отримання адресної допомоги, не повідомила контролюючий орган про наявність у її власності нерухомого майна. Станом на дату подання позову, відповідач не з`явилася до Управління для надання пояснень з цього приводу. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив позов задовольнити. Суд ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. У позовній заяві Управління просило розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримало і просило їх задовольнити. Відповідач і третя особа також своїм правом на участь у судовому засіданні не скористалися, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Третя особа подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, суд ухвалив розглядати справу у відсутності учасників справи, за наявними в справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом установлено, що [PERSON] відповідно до копії її паспорта [NUMBER] , виданого Старобешевським РВ УМВС України в Донецькій області від 3 вересня 1998 року, народилася у місті Маріуполі, Донецької області й проживала за зареєстрованою адресою: [ADDRESS] (а.с. 6-7). Відповідно до копії паспорта відповідача, вона одружена з [PERSON] . Ця обставина також підтверджується копією паспорта [PERSON] [NUMBER] , виданого Старобешевським РВ УМВС України в Донецькій області від 27 серпня 2002 року (а.с. 8-10). Згідно із Довідкою від 8 грудня 2015 року №3007005928, [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою і фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 55). Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] 18 грудня 2015 року як внутрішньо переміщена особа звернулася до Управління із заявою про призначення їй (її сім`ї) щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (а.с. 12). Відповідно до рішення Управління від 11 січня 2016 року [PERSON] у складі її сім`ї з [PERSON] , призначено допомогу переміщеним особам на проживання у розмірі: 442 грн, кожному з подружжя, тобто загальна допомога на сім`ю склала: 884 грн. (а.с. 18). Як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] на праві приватної власності належить нежитлове приміщення, загальною площею 62,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Право власності відповідно до наданого Витягу було зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу майнових прав, виданого 31 травня 2017 року, акта приймання-передачі квартири. Датою державної реєстрації зазначено 11 лютого 2019 року (а.с. 20). До того ж, відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, загальною площею 40,8 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Дата державної реєстрації власності - 16 січня 2015 року. Підстава реєстрації - свідоцтво про право власності на нерухоме майно (а.с. 22-23). Відповідно до рішення Управління від 7 жовтня 2016 року з підстав виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, Управлінням вирішено припинити виплату допомоги [PERSON] як переміщеній особі на проживання (а.с. 19). Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних витрат листами від 21 жовтня 2016 року, 29 березня 2017 року, 4 жовтня 2017 року, звертався до Управління із проханням вирішити питання про утримання переплати указаної допомоги та перерахувати її на зазначений у листах рахунок третьої особи (а.с. 15, 16, 17). Управління листами від 21 листопада 2016 року та 16 травня 2018 року просило відповідача відшкодувати виплачені кошти у добровільному порядку (а.с. 13, 14). Листи направлялись відповідачу на адресу, зазначено нею у заяві як адресу фактичного місця проживання (а.с. 13 з.в., 14 з.в.). Доказів добровільного повернення відповідачем сум цієї допомоги матеріали справи не містять. Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (у редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин) (далі - «Закон») внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 7 Закону Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи. Як вбачається зі змісту ч. ч. 1-4 ст. 4 Закону, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення. Для отримання довідки внутрішньо переміщена особа має звернутися до структурного підрозділу місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення за місцем фактичного проживання із заявою про отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Заява внутрішньо переміщеною особою подається особисто, а дітьми - через законного представника. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону внутрішньо переміщена особа зобов`язана повідомляти про фактичне місце проживання внутрішньо переміщеної особи найближчий територіальний підрозділ центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), протягом 10 днів. Відповідно до ст. 19 Закону особи, винні в порушенні цього Закону, несуть відповідальність згідно з законом. Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - грошова допомога) визначений Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 1 жовтня 2014 року №505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (далі - «Порядок №505»). Відповідно до п. 2 Порядку №505 грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців. Пунктом 3 Порядку №505 передбачено, що грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім`ї (далі - уповноважений представник сім`ї) у таких розмірах: для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім`ї). Для отримання грошової допомоги (у тому числі у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку) уповноважений представник сім`ї звертається за фактичним місцем проживання (перебування) сім`ї до установи уповноваженого банку для відкриття в установленому порядку поточного рахунка, пред`являє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу, та подає на адресу уповноваженого органу відповідну заяву про надання грошової допомоги (для призначення грошової допомоги вперше) або заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги (у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку). З метою визначення дати, часу та адреси подання заяви уповноважений представник сім`ї звертається у контакт-центр уповноваженого банку (пункт 5 Порядку №505). У цьому ж пункті наведений перелік документів та процедура їх оформлення уповноваженим органом. Однією із вимог, яка має бути зазначена у заяві, відповідно до пункту 5 указаного Порядку, зокрема, наявність у будь-кого з членів сім`ї у власності житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення. Відповідно до пункту 10 Порядку №505 уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання. Отже, питання щодо призначення особі грошової допомоги, передбаченої Порядком №505, вирішується уповноваженим органом, який зобов`язаний перевірити надані такою особою документи та на їх підставі прийняти відповідне рішення. Пунктом 6 Порядку №505 визначено, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупованої території України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення; будь-хто з членів сім`ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 25-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Відповідно до пункту 7 Порядку 505, якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за особами з інвалідністю I групи або дітьми з інвалідністю віком до 18 років, або особами з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім`ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється. Питання про повернення безпідставно сплачених коштів вирішується відповідно до пункту 11 Порядку №505, згідно з яким уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку. Наведений у пункті 11 Порядку №505 перелік підстав, за яких допускається стягнення надміру виплачених коштів, є вичерпним. Інших підстав, за яких можливе таке стягнення, Порядком №505 не передбачено. Згідно частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - «ЦК України») особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. У статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-91цс14. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частин 1-4 статті 12 ЦПК України). Згідно з принципом диспозитивності, встановленим стаття 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідач була проінформована про її обов`язок повідомляти органи соціального захисту про зміну обставин, які впливають на виплату державної допомоги, однак, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач у визначений спосіб повідомила щодо зміни обставин, які впливають на призначення грошової допомоги. Враховуючи наведене, а також з огляду на встановлення факту отримання відповідачем щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за обставини подання відповідачем завідомо недостовірні відомості, що підтверджено належними доказами, а також за відсутності доказів добровільного повернення надміру виплачених коштів, які набуті без достатньої правової підстави, суд прийшов до висновку, що з відповідача необхідно стягнути спірні кошти, а позов задовольнити повністю. Частиною 1 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на результат розгляду справи судом, з відповідача належить стягнути на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі: 1 921 грн. (а.с. 39)

Outcome: approved