Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Бибик В.А. 26.12.2020 звернувся до Решетилівського районного суду Полтавської області із вищевказаною позовною заявою, яка направлена засобами поштового зв`язку та отримана судом 30.12.2020. У своєму позові, позивач просить суд: - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 29.11.2019 зареєстроване в реєстрі за № 1487, видане приватним нотаріусом Решетилівського нотаріального округу Довбишем\~С.М. на ім`я [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 5324255100:00:003:0005, площею 4,34 га, що розташована: Полтавська область, Решетилівський район, Решетилівська селищна рада; - скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5324255100:00:003:0005, площею 4,34 га, що розташована : Полтавська область, Решетилівський район, Решетилівська селищна рада, номер запису про право власності: 34388352 від 29.11.2019, здійснену Приватним нотаріусом Решетилівського районного нотаріального округу Полтавської області Довбишем Сергієм Миколайовичем; - визнати недійсним договір оренди землі №\~195 від 03.12.2019, укладений між [PERSON] та ТОВ «СКП «Сількомунгосп» щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5324255100:00:003:0005, площею 4,34 га; - скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5324255100:00:003:0005, площею 4,34 га, здійснену державним реєстратором виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області Верховодом К.В. на підставі договору оренди землі № 195 від 03.12.2019; - витребувати земельну ділянку з кадастровим номером 5324255100:00:003:0005, площею 4,34 га, що розташована: Полтавська область, Решетилівський район, Решетилівська селищна рада з незаконного володіння ТОВ «СКП «Сількомунгосп» та [PERSON] та повернути вказану земельну ділянку [PERSON] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником спірної земельної ділянки. У вересні 2020 року у межах кримінального провадження № 12020170000000368, відомості про яке внесені 10.07.2020 за ч. 3 ст. 190 КК України, йому стало відомо, що новим власником його земельної ділянки після «смерті» позивача є [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.11.2019, яке було видано приватним нотаріусом Решетилівського районного нотаріального округу Довбишем С.М. Підставою для відкриття спадкової справи було свідоцтво про смерть позивача [PERSON] , актовий запис № 8 від 17.03.2006, яке виготовлено на бланку свідоцтва про смерть повторно 10.08.2008, серія [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Решетилівського районного управління юстиції Полтавської області. Разом з цим на адвокатський запит Решетилівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління МЮУ повідомив, що актового запису про смерть [PERSON] не виявлено, свідоцтво про смерть із зазначеними реквізитами не видавалося. У подальшому [PERSON] уклала договір оренди земельної ділянки, що їй не належить, а належить на праві власності позивачу, із ТОВ «СКП «Сількомунгосп» строком на 49 років. Зазначені дії призвели до протиправного позбавлення позивача на вільне володіння та розпорядження майном, що належить йому на праві власності, оскільки факт його смерті та наявність родинних зв`язків з [PERSON] є явно підробленими та такими, що не відповідають дійсності. Вважає, що невідомими особами, в тому числі й [PERSON] шляхом обману та надання нотаріусу завідомо неправдивої інформації про факт смерті позивача із поданням підробленого свідоцтва про смерть та подання інших документів, які мають ознаки невідповідності закону, а саме підробного державного акту на право власності на землю від 2004 року, який виготовлений на бланку, що втратив свою чинність з 2002 року, а також документів, що підтверджують родинні зв`язки із позивачем. Із посиланням на норми ст. 16, ч.1, 3 ст. 215, 203, ч. 1 ст. 230, 1301 ЦК України, ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» та правових позицій Верховного Суду, звернувся до судку із вищезазначеними позовними вимогами та просив суд захистити порушені його інтереси, як власника нерухомого майна. Окрім того, одночасно із поданням позовної заяви, представником позивача подано клопотання про витребування доказів. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 30.12.2020 передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О. 13.01.2021 представником позивача подано заяву про забезпечення позову. Ухвалою суду від 14 січня 2021 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено. Ухвалою суду від 25 січня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 15.02.2021 Виконавчим комітетом Решетилівської міської ради Полтавської області на виконання ухвали суду про витребування доказів надано копію заяви про державну реєстрацію прав та обтяжень та копію договору оренди землі № 195 від 03.12.2019, сформовані з державного реєстру речових прав. 02.03.2021 відповідачем по справі приватним нотаріусом Решетилівського районного нотаріального округу Полтавської області Довбишем Ю.П. надано до суду відзив на позовну заяву, копію спадкової справи та клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. У відзиві зазначає, що позовні вимоги не визнає. Вважає, що він є неналежним відповідачем по справі, оскільки позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва на право спадщини за заповітом не можуть бути пред`явлені до нотаріуса, так як нотаріус не є стороною даного правочину та у нотаріуса відсутня юридична зацікавленість у результатах вирішення справи судом і реалізації ухваленого в ній рішення. Вважає, що особи, які не брали участі у вчиненні нотаріальних дій, але вважають, що їх права і охоронювані законом інтереси порушені нотаріальною дією, вправі звернутися до суду з відповідним самостійним позовом про недійсність посвідченого акта, але не до нотаріуса, а до інших суб`єктів спірних матеріальних правовідносини, з приводу яких вини спір. У п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено: «Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Виходячи із системного аналізу зазначених правових норм, слід зробити висновок, що при вирішенні справ, які стосуються оспорювання прав і обов`язків сторін, набутих на підставі вчинених нотаріальних дій посвідчення договорів, угод (крім справ за скаргами на нотаріальні дії чи відмову в їх вчиненні), нотаріуси в розумінні вимог цивільно-процесуального законодавства не є особами, прав і обов`язків яких стосується спір сторін, оскільки відсутня їх юридична заінтересованість у результатах вирішення справи судом і реалізації ухваленого в ній рішення. Скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом тягне за собою позбавлення такого права його набувача. Заперечуючи проти законності свідоцтва, позивач порушує спір про право цивільне, тому навіть за умови доведення того факту, що нотаріус припустився порушення порядку вчинення такої нотаріальної дії, відповідачем за позовом може бути виключно набувач права власності, а не нотаріус. Нотаріуси при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом керуються ЗУ «Про нотаріат», цивільним законодавством, яке діяло на час відкриття спадщини, Порядком вчинення нотаріальних дій, згідно яких нотаріус зобов`язаний видати свідоцтво про право на спадщину за законом, у випадку відкриття спадкової справи. Тому він не мав права відмовляти відповідачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідач приватний нотаріус Довбиш С.М. зазначає, що в його розпорядженні є оригінали спадкової справи, державний акт на право приватної власності на землю. Також зазначає, що до позовної заяви додані копії документів, що посвідчені нотаріусом Сакського міського нотаріального округу та засвідчені печаткою держави Російська Федерація. Із посиланням на норми ст.ст.1,9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» вважає, що ці документи є недійсними і не створюють правових наслідків. Також на його думку до позовної заяви не додано документів, які ідентифікують особу позивача як громадянина України та як власника спірної земельної ділянки. На підставі викладеного просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, розглянути справу без його участі. Клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, на вирішення якої поставити питання «Чи виконано підпис та рукописний текст від імені [PERSON] на заяві про видачу свідоцтва про право на спадщину від 29.11.2019?», обґрунтовує тим, що в позовній заяві позивач посилається на допит свідка [PERSON] від 23.09.2020, де зазначено, що [PERSON] до нотаріуса за свідоцтвом про право на спадщину за законом не зверталася. Такі свідчення [PERSON] не відповідають дійсності. У зв`язку із поданням до суду вищевказаного клопотання про призначення експертизи, 09.04.2021 відповідачем [PERSON] додатково подано клопотання про витребування від нього, як від приватного нотаріуса Решетилівського районного нотаріального округу Полтавської області Довбиша С.М. оригінал спадкової справи №63/2019 щодо майна [PERSON] . Дане клопотання обґрунтоване тим, що ним попередньо заявлено клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи, предметом дослідження якої має стати заява [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину від 29.11.2019, яка знаходиться у його розпорядженні в матеріалах спадкової справи №63/2019. Спадкова справа, відповідно до ст.8 ЗУ «Про нотаріат» відноситься до нотаріальної таємниці. Тому надати відповідний документ з метою проведення експертизи він має лише на підставі ухвали суду про витребування доказів. 12.03.2021 представником відповідача ТОВ «СКП «Сількомунгосп» - адвокатом Говоровою С.Л. подано відзив на позовну заяву у якому позовні вимоги заперечує у повному обсязі, зазначає, що позивач не є стороною договору оренди землі №195 від 03.12.2019, тому вважає безпідставними позовні вимоги про визнання недійсним договору оренди землі, який укладений між ТОВ «СКП «Сількомунгосп» та [PERSON] . Вважає, що договір оренди землі був укладений відповідно до вимог діючого законодавства. Ставить під сумнів наявність воноважень адвоката Бибика В.А. на представництво інтересів позивача [PERSON] . Просить відмовити у задоволенні позовних вимог та визнати обов`язковою явку в судове засідання позивача [PERSON] , а також витребувати у нього докази наявності чи відсутності громадянства Російської Федерації. Окрім цього, до відзиву додано окреме клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи, на вирішення якої поставити питання «Чи виконано підпис та рукописний текст від імені [PERSON] в довіреності від 29.11.2019, зареєстрованої в реєстру за №1489?». Проведення експертизи просить доручити Полтавському відділенню Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. професора М.С. Бокаріуса. Оплату за проведення експертизи просить покласти на ТОВ «СКП «Сількомунгосп». Клопотання обґрунтоване тим, що в позовній заяві позивач посилається на допит свідка [PERSON] від 23.09.2020, де зазначено, що [PERSON] до нотаріуса за свідоцтвом про право на спадщину за законом не зверталася. Такі свідчення [PERSON] не відповідають дійсності. Також до відзиву надано копію договору оренди землі № 195 від 03.12.2019, який було витребувано ухвалою суду. Відповідач [PERSON] та Державного реєстратора Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області Верховод К.В. відзиви на позовну заяву не подали. Ухвалою суду від 09.04.2021 у задоволенні клопотання представника відповідача ТОВ "СКП "Сількомунгосп" адвоката Говорової Світлани Леонідівни про витребування доказів від позивача відмовлено за безпідставністю. Продовжено строк підготовчого провадження у справі. Визнано явку позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] у підготовче судове засідання, яке відбудеться в приміщенні Решетилівського районного суду Полтавської області 13:45 год. 11.05.2021 - обов`язковою. Вирішено здійснити виклик позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. 04.06.2021 представником позивача подано заяву про участь у судовому засіданні позивача [PERSON] в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів за допомогою «ZOOM». Ухвалою суду від 04.06.2021 у задоволенні клопотання представника позивача адвоката Бибика В.А. від 04.06.2021 відмовлено. 26.10.2021 та 02.02.2022 представником позивача подані додаткові докази разом із заявами про їх приєднання, в яких заявлено клопотання про поновлення строку на їх подання тим, що тривалий час представником вчинялися дії щодо здійснення зв`язку із позивачем для їх отримання, оскільки останній проживає на тимчасово окупованій території України Автономної Республіки Крим, а також необхідністю оформлення довіреності на право представлення інтересів саме на території іноземної держави. Необхідність отримання та подання зазначених доказів обумовлена тим, що представником відповідача ТОВ «СКП «Сількомунгосп» під час підготовчих судових засідань ставилося під сумнів факт того, що позивач є живим до даного часу, а не помер у 2006 році. Одночасно у заявах повідомлялося про неможливість прибуття позивача до суду для особистої участі у судовому засіданні у зв`язку зі складністю перетину лінії розмежування між Україною та тимчасово окупованою територію АРК. Окрім того надано суду підтвердження направлення зазначених документів іншим учасникам справи засобами поштового зв`язку 18.10.2021 та 26.01.2022 відповідно (а.с. 61, 127 т.2). Ухвалою суду від 27.04.2022 у задоволенні клопотання представника відповідача ТОВ «СКП «Сількомунгосп» - адвоката Говорової С.Л. про відкладення підготовчого судового засідання відмовлено. У задоволенні клопотань представника відповідача ТОВ «СКП «Сількомунгосп» - адвоката Говорової С.Л. та приватного нотаріуса Решетилівського районного нотаріального округу Полтавської області Довбиша С.М. про призначення у справі почеркознавчої експертизи відмовлено за безпідставністю. У задоволенні клопотання відповідача по справі приватного нотаріуса Решетилівського районного нотаріального округу Полтавської області Довбиша С.М. про витребування доказів відмовлено. Закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. 12.07.2022 представником позивача подано заяву про поновлення строку для подання доказів та приєднання до матеріалів справи копії вироку Решетилівського районного суду Полтавської області від 03.06.2022 щодо [PERSON] , який набрав законної сили 06.07.2022. Зазначає, що даний доказ ним було отримано саме під час судового розгляду, невчасне його подання зумовлено об`єктивною причиною. Також повідомляє, що приєднання даного доказу здійснюється з метою повного, всебічного з`ясування обставин справи та зазначає, що у даному вироку встановлені обставини, що стосуються предмету і підстав позову, оскільки згідно вказаного вироку [PERSON] притягнуто до кримінальної відповідальності за діяння, що стосуються незаконного заволодіння земельною ділянкою, що належить позивачу. Окрім того надано суду підтвердження направлення зазначених документів іншим учасникам справи засобами потового зв`язку 08.07.2022 (а.с.214 т.2). У судове засідання з`явилися представник позивача адвокат Бибик В.А. та представник відповідача ТОВ «СКП «Сількомунгосп» адвокат Говорова С.Л. Відповідач приватний нотаріус Решетилівського районного нотаріального округу Полтавської області Довбиш С.М. у відзиві на позов просив розглядати справу у його відсутності. Позивач [PERSON] , відповідачка [PERSON] , державний реєстратор Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області Верховод К.В. в судове засідання не з`явилися. Неявку позивача [PERSON] суд розцінює з поважних причин, оскільки він проживає на тимчасово окупованій території України Автономної Республіки Крим та у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року та триває до даного часу, обґрунтовано фізично не може виїхати на підконтрольну територію України та особисто з`явитися до суду. Ці обставини не можуть бути перешкодою для розгляду справи у його відсутності. Окрім того, суд наголошує, що інтереси позивача [PERSON] представляє в суді адвокат Бибик В.А., який приймає участь у даному судовому засіданні та здійснює представництво на підставі ордеру (а.с.34 т.1) та довіреності від 16.09.2021, посвідченою нотаріусом Темрюцького нотаріального округу Краснодарського краю Російської Федерації, тобто на території іноземної держави (а.с.58-60 т.2). Відповідачка [PERSON] жодного разу не з`явилася в судові засідання, заяв по суті справи не заявляла, будь-яких інших заяв чи клопотань до суду не надсилала. Відповідач Державний реєстратор Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області Верховод К.В. жодного разу не з`явився в судові засідання, заяв по суті справи не заявляв, будь-яких інших заяв чи клопотань до суду не надсилав. Слід також зазначити, що положення\~п. 1 ст. 6\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року, покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку. З метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у відсутності нез`явившихся осіб. Представник позивача адвокат Бибик В.А. в судовому засіданні в повній мірі підтвердив заявлені вимоги, просив їх задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеному обґрунтуванню у позові. Зауважив, що копія вироку була надана під час судового розгляду, оскільки зазначений доказ отриманий саме після постановлення вироку та набрання ним законної сили. При цьому зазначений доказ відповідно до норм ЦПК України був направлений на адресу всіх учасників справи, про що надано відповідні квитанції про поштове відправлення. Зазначив, що способи захисту порушених прав позивача обрані вірно щодо повного обсягу заявлених позовних вимог та задоволення саме таких позовних вимог буде ефективним задля повного відновлення порушених прав позивача, як власника спірної земельної ділянки. Представник відповідача ТОВ «СКП «Сількомунгосп» адвокат Говорова С.Л. позовні вимоги не визнала, просила у їх задоволенні відмовити, оскільки підприємство є добросовісним набувачем, а стороною позивача невірно обрано спосіб захисту. Також зазначила, що про існування вироку суду дізналася лише сьогодні, оскільки копію зазначеного доказу відповідач не отримував вважає, що він не може бути прийнятий судом. Суд, заслухавши представника позивача та представника відповідача ТОВ «СКП «Сількомунгосп», повно та всебічно дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Спір у справі пов`язаний із захистом права власності на земельну ділянку та його вирішення регулюється нормами цивільного законодавства. Статтею 15\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до\~ст.\~16\~ЦК України\~Кожна особа\~має право\~звернутися до\~суду за\~захистом свого\~особистого немайнового\~або майнового\~права та\~інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1)\~визнання права; 2)\~визнання правочину\~недійсним; 3)\~припинення дії,\~яка порушує\~право; 4)\~відновлення становища,\~яке існувало\~до порушення; 5)\~примусове виконання\~обов`язку\~в натурі; 6)\~зміна правовідношення; 7)\~припинення правовідношення; 8)\~відшкодування збитків\~та інші\~способи відшкодування\~майнової шкоди; 9)\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди; 10)\~визнання незаконними\~рішення,\~дій чи\~бездіяльності органу\~державної влади,\~органу влади\~Автономної Республіки\~Крим або\~органу місцевого\~самоврядування,\~їхніх посадових\~і службових\~осіб. Суд\~може захистити\~цивільне право\~або інтерес\~іншим способом,\~що встановлений\~договором або\~законом чи\~судом у\~визначених законом\~випадках. Зазначені принципи\~також закріплені\~нормами цивільного\~процесуального законодавства.\~Зокрема,\~згідно з\~ч.\~1\~ст.\~4\~ЦПК України\~кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів.\~Відповідно до\~ частин\~1\~та 2\~статті 5\~ЦПК України\~здійснюючи правосуддя,\~суд захищає\~права,\~свободи та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні та\~суспільні інтереси\~у спосіб,\~визначений законом\~або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів ст. 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Частиною 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2, 3 ст. 89 ЦПК України). Судом встановлено, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 062142 від 10.12.2004, що зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010456101925, [PERSON] , який проживає м. Саки, Автономна Республіка Крим, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 травня 2004 року ВВВ № 074327, є власником земельної ділянки площею 4,34 га, що розташована у межах згідно з планом на території Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5324255100:00:003:0005.\~Акт підписаний\~головою Решетилівської\~райдержадміністрації В.Г.Бредун\~та начальником\~Решетилівського районного\~відділу земельних\~ресурсів В.В.Колесніченко (а.с. 10 т.1). Відповідно до копії паспорта громадянина України серія [NUMBER] вбачається, що він виданий 28.05.1998 Сакським МРВ ГУ УМВС України в Криму [PERSON] , [INFO] , місце народження с. Білоконі Решетилівського району Полтавської області. У ньому стоять відмітки щодо зареєстрованого місця проживання, а саме: [ADDRESS] з 28.04.1988р., знятий з реєстрації 03.05.2007; АР Крим м. Саки, вул. Радянська, 21 з 18.09.2008, знятий з реєстрації 21.09.2010; [ADDRESS] з 21.09.2010, знятий з реєстрації 10.04.2012; [ADDRESS] . Нотаріальні переклади державного акту на право власності на земельну ділянку, паспорту громадянина України на ім`я [PERSON] , посвідчені в листопаді 2020 року нотаріусом Сакського міського нотаріального округу Республіки Крим Російської Федерації Шураєвою С.С. (а.с.11-12, 16-17 т.1). Згідно з фотокопією державного акту (а.с. 13 т.1), яка, згідно пояснень представника позивача, наданих в судовому засіданні, виготовлена з матеріалів кримінального провадження, та відповідно до копії державного акту з матеріалів спадкової справи (а.с. 145 т. 2) вбачається, що державний акт на право приватної власності на землю серії ПЛ № 062142 видано громадянину України [PERSON] , який мешкає [ADDRESS] , у тому, що на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Кириченко Т.М. державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори 04.04.2004 № 958, йому передається у приватну власність земельна ділянка площею 4,34 гектарів в межах згідно з планом на території Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 874. Підписаний головою Решетилівської районної державної адміністрації О.М. Дроботенко. Дата видачі 10 грудня 2004 року. На обороті зазначено кадастровий номер земельної ділянки 5324255100:00:003:0005. Із фотокопії свідоцтва про смерть [PERSON] , виданого повторно (а.с. 19 т.1), яка згідно пояснень представника позивача, наданих в судовому засіданні, виготовлена з матеріалів кримінального провадження, та відповідно до копії свідоцтва про смерть (повторно) з матеріалів спадкової справи (а.с. 141 т.1) вбачається, що свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Решетилівського районного управління юстиції Полтавської області повторно 10 червня 2008 року. У ньому зазначено, що [PERSON] помер [INFO] у віці 91 років, про що у Книзі реєстрації смертей 17 березня 2006 року зроблено відповідний актовий запис за № 8, місце смерті Україна Полтавська область Решетилівський район селище Решетилівка. Решетилівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на запити адвоката [PERSON] надано відповіді від 10.12.2020 № 1295/16.25-04-30 та від 18.12.2020 № 1381/16.25-04-30 (а.с. 20, 21 т. 1). Відповідно до відповіді від 10.12.2020 № 1295/16.25-04-30 вбачається, що актового запису про смерть [PERSON] , який народився [INFO] в с. Білоконі Решетилівського району Полтавської області, не виявлено. Перевірка проведена по первинних актових записах про смерть за період з 2002 по 2009 рік. Книги державної реєстрації актів цивільного стану про смерть за 2006 рік збереглися. Згідно з відповіддю від 18.12.2020 № 1381/16.25-04-30, актового запису про смерть [PERSON] , який помер [INFO] не виявлено. Перевірка проведена по первинних актових записах про смерть за період з 2003 по 2009 рік. Книги державної реєстрації актів цивільного стану про смерть по Решетилівському району Полтавської області за 2006 рік збереглися. Також перевірені поновлені актові записи про смерть за період з 17.03.2007 по теперішній час, актового запису не виявлено. Одночасно повідомлено, що повторне свідоцтво про смерть [PERSON] , серія [NUMBER] від 10.08.2008 відділом не видавалося. [PERSON] особисто видав довіреність на право представлення своїх інтересів [PERSON] . Зазначена довіреність видана 16.09.2021, видана позивачем [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою [ADDRESS] , якою він уповноважує [PERSON] представляти його інтереси на території України (серед іншого у всіх судах України), та яка посвідчена нотаріусом Темрюцького нотаріального округу Краснодарського краю Російської Федерації. Переклад даної довіреності посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Пусан Т.В., зареєстровано в реєстрі № 3335,3336 (а.с.58-60 т.2). Із копії обкладинки медичної карти, заведеної на ім`я [PERSON] 11.10.2021 в Сакській районній лікарні та копій виписок з історії хвороби [PERSON] за 2017 та 2021 роки (а.с. 125-126 т. 2) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , звертався до медичних установ, розташованих у м. Саки АРК, отримував лікування та медичну допомогу. Із копії посвідчення ветерана праці серія [NUMBER] , вбачається, що воно видано 23.07.2007 УСЗН м. Саки АР Крим. Пенсійне посвідчення № [NUMBER] серія [NUMBER] , видане 11.09.2007 Пенсійним фондом України. Відповідно до копії трудової книжки на ім`я [PERSON] , [INFO] , зокрема із записів № № 24, 25 вбачається, що він з 21.01.2015 по 13.09.2016 працював ПАТ «Йодобром» (а.с.123, 124 т.2). Згідно інформації\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~та Реєстру\~прав власності\~на нерухоме\~майно,\~Державного реєстру\~Іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів нерухомого\~майна щодо\~об`єкта нерухомого\~майна від\~24.12.2020\~(а.с.\~18\~т.1)\~земельна ділянка\~за кадастровим\~номером 5324255100:00:003:0005\~площею 4,34\~га,\~цільове призначення\~для ведення\~товарного сільськогосподарського\~виробництва,\~реєстраційний номер\~об`єкта нерухомого\~майна 1973940453242,\~номер запису\~про право\~власності 34388352\~від 29.11.2019,\~що зареєстровано\~на підставі\~Свідоцтва про\~право на\~спадщину,\~серія та\~номер:\~1487,\~виданий 29.11.2019\~Приватним нотаріусом\~Решетилівського РНО\~Довбиш С.М.,\~індексний номер\~рішення про\~державну реєстрацію\~прав та\~їх обтяжень\~49939549\~від 29.11.2019,\~належить на\~праві приватної\~власності [PERSON] . Право оренди земельної ділянки за кадастровим номером 5324255100:00:003:0005 площею 4,3400 га, строком на 49 років 11 місяців з правом пролонгації, зареєстровано 06 грудня 2019 року державним реєстратором Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області Верховодом Костянтином Вікторовичем на підставі договору оренди землі № 195 від 03.12.2019, орендодавець: [PERSON] , орендар: Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп», номер запису про інше речове право 34522411, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 50087641 від 09.12.2019. Із відповіді СУ ГУНП в Полтавській області від 15.12.2020 на запит адвоката Бибика В.А. вбачається, що в межах кримінального провадження № 12020170000000368 від 10.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України 23.09.2020 у якості свідка допитана [PERSON] , [INFO] (а.с.22 т.1). Фотокопія протоколу допиту [PERSON] з матеріалів кримінального провадження надана представником позивача та долучена до справи (а.с.23-24 т.1). Відповідно до витребуваної копії спадкової справи № 63/2019 (а.с. 137-152 т.1)у приватного нотаріуса Решетилівського районного нотаріального округу Полтавської області Добвиша С.М. вбачається, що для оформлення спадкових прав [PERSON] нотаріусу надано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину та наступні документи: - копію паспорта на ім`я [PERSON] ; - свідоцтво про смерть (повторно) серія [NUMBER] від 10.06.2008 на ім`я [PERSON] ; - свідоцтво про смерть [PERSON] ; - свідоцтво про народження (повторно) на ім`я [PERSON] ; - витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України; - довідку виконавчого комітету Решетилівської селищної ради № 03-34/ІІІ-26 від 08.09.2016, згідно якої померлий [PERSON] , 1915 року народження, на день смерті [INFO] був зареєстрований та проживав у с. Шкурупії Решетилівського (нині Полтавського) району Полтавської області та в будинку, на день його смерті, постійно проживала його онука [PERSON] , [INFO] ; - державний акт на право приватної власності на землю серії ПЛ № 062142, який видано громадянину України [PERSON] , який мешкає [ADDRESS] , у тому, що на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Кириченко Т.М. державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори 04.04.2004 № 958, йому передається у приватну власність земельна ділянка площею 4,34 гектарів в межах згідно з планом на території Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 874. Підписаний головою Решетилівської районної державної адміністрації О.М. Дроботенко. Дата видачі 10 грудня 2004 року. На обороті зазначено кадастровий номер земельної ділянки 5324255100:00:003:0005. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.11.2019 посвідченого приватним нотаріусом Решетилівського районного нотаріального округу Полтавської області Добвишем С.М. та зареєстрованого у реєстрі за № 1487, вбачається, що спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , 1915 року народження, який помер [INFO] , є його онука [PERSON] , [INFO] , що зареєстрована за адресою [ADDRESS] , спадщина складається з земельної ділянки площею 4,3400 га, кадастровий номер 5324255100:00:003:0005, що розташована: Полтавська область, Решетилівський район, Решетилівська селищна рада, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (склад угідь: рілля, 4,3400 га). Зазначена земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серія ПЛ № 062142, виданого 10.12.2004 року Решетилівською районною державною адміністрацією (а.с. 25, 150 т.1). 29.11.2019 приватним нотаріусом Решетилівського районного нотаріального округу Полтавської області Довбишем С.М. посвідчено довіреність, яка зареєстрована в реєстрі за № 1489, згідно якої [PERSON] уповноважила [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які діють незалежно один від одного бути її представниками з питань пов`язаних з реєстрацією права власності та інших речових прав та управлінням належною їй на праві приватної власності земельною ділянкою 4,34 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 5324255100:00:003:0005, що розташована на території Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1973940453242) (а.с.166-167 т.1). [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] , земельну ділянку кадастровий номер 5324255100:00:003:0005 площею 4,34 га згідно Договору оренди землі № 195 від 03.12.2019 передала в оренду ТОВ «Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп» (а.с. 112-113, 161-165 т.1). На розгляді у Решетилівському районному суді Полтавської області перебувала кримінальна справа № 546/261/22, провадження 1-кп/546/40/22, за кримінальним провадженням № 12022170440000218, відомості про яке 28.04.2022 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням [PERSON] , [INFO] , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України. По даній справі Решетилівським районним судом Полтавської області постановлено вирок від 03.06.2022, яким затверджено угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором Сошиним В.В. та підозрюваною [PERSON] . Вирок набрав чинності 04.07.2022 (а.с. 211-213 т.2). [PERSON] \~визнано винуватою у вчиненні: - кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України ( вчинення умисних протиправних\~дій,\~що полягали\~у придбанні\~права власності\~на земельну ділянку з кадастровим номером 5324255100:00:003:0005 площею 4,34 га, шляхом обману з використанням завідомо підроблених документів, що завдало значної шкоди потерпілому [PERSON] ); -\~кримінального правопорушення,\~передбаченого ч.\~4\~ст.\~358\~КК України\~(вчинення\~умисних дій,\~що полягали\~у наданні\~29.11.2019\~приватному нотаріусу\~Решетилівського міського\~нотаріального округу\~Довбишу С.М.\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~завідомо підроблених\~документів,\~як способу\~придбання права\~на майно\~при оформленні\~права власності\~на земельну\~ділянку 5324255100:00:003:0005\~площею 4,34\~га без\~законних на\~те підстав,\~достовірно знаючи,\~що жодних\~родинних зв`язків\~з [PERSON] \~вона не\~має та\~спадкоємцем останнього\~не являється,\~а саме:\~заяви про\~видачу свідоцтва\~про право\~на спадщину\~№158\~від 29.11.2019\~(спадкова\~справа №63/2019)\~до якої\~внесено завідомо\~неправдиві відомості\~про те,\~що [INFO] помер\~її дід\~ [PERSON] ,\~1915\~року\~народження,\~який на\~день смерті\~був зареєстрований\~за адресою:\~с Шкурупії\~Решетилівського району\~Полтавської області.\~На день\~його смерті\~залишилось спадкове\~майно,\~що складається\~з земельної\~ділянки площею\~4,\~34\~га для\~ведення товарного\~сільськогосподарського виробництва,\~кадастровий номер\~5324255100:00:003:0005,\~що розташована\~на території\~Решетилівської селищної\~ради Решетилівського\~району Полтавської\~області.\~ [PERSON] \~у вказаній\~письмовій заяві\~зазначила,\~що вона\~є спадкоємцем\~п`ятої черги\~спадкування згідно\~статті 1265\~Цивільного кодексу\~України.\~Спадкоємцем першої\~черги спадкування\~є син\~спадкодавця,\~ [PERSON] ,\~1938\~року народження,\~який помер\~ [INFO] \~та спадщину\~не приймав.\~До заяви\~додано інші\~підроблені документи:довідку виконавчого комітету Решетилівської селищної ради № 03-34/ІІІ-26 від 08.09.2016; державний акт на право приватної власності на землю серії ПЛ № 062142, виданий на ім`я [PERSON] від 10.12.2004; свідоцтво про народження дитини серії [NUMBER] від 08.08.2010, видане повторно Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області на ім`я [PERSON] , [INFO] ; витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України за №\~00021162216 від 26.09.2019, відповідно до якого батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] ; витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00022571575 від 09.08.2019, згідно якого 27.09.2011 реєстратором Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Онуфріївського районного управління юстиції Кіровоградської області зареєстровано у Реєстрі актовий запис про шлюб за № 00051001280 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] . Прізвище після державної реєстрації шлюбу [PERSON] ). Призначено узгоджене сторонами угоди покарання. Вирішено питання щодо речових доказів. Під час розгляду кримінальної справи [PERSON] беззастережно визнала себе винною у скоєнні зазначених кримінальних правопорушень, розкаялася та просила затвердити угоду про визнання винуватості. Таким чином, під час розгляду кримінального провадження встановлено обставини подання нотаріусу підробленого державного акту на ім`я [PERSON] . За таких обставин не підлягає додатковому доказуванню факт підроблення державного акту, фотокопія якого надана представником позивача з матеріалів кримінального провадження (а.с. 13 т.1) та копія якого міститься в матеріалах спадкової справи (а.с. 145 т.1), копія якої надана суду нотаріусом. Тобто під час кримінального провадження достовірно встановлено підроблення документів, які стали підставою для відкриття спадкової справи та набуття [PERSON] спадкових прав на майно позивача [PERSON] . З огляду на норми ч. 6 ст. 82 ЦПК України зазначені обставини не підлягають додатковому доказуванню. На спростування факту смерті позивача та сумнівів з цього приводу відповідачів, представником позивача долучено до матеріалів справи наступні докази: нотаріальні переклади державного акту на право власності на земельну ділянку, паспорту громадянина України на ім`я [PERSON] , посвідчені в листопаді 2020 року нотаріусом Сакського міського нотаріального округу Республіки Крим Російської Федерації Шураєвою С.С. (а.с.11-12, 16-17 т.1); копія обкладинки медичної карти, заведеної на ім`я [PERSON] 11.10.2021 в Сакській районній лікарні; копії виписок з історії хвороби [PERSON] за 2017 та 2021 роки (а.с. 125-126 т. 2). Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року. У відповідності до вимог п. 1 ч. 1. ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України » для\~цілей цього\~Закону тимчасово\~окупованою територією\~визначається,\~зокрема, сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами на тимчасово окупованій території, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно зі ст.ст.1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Проте, стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republicof Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republicof Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. У рішенні від 08 липня 2004 року у справі "Ілашку та інші проти Молдови та Росії", ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під контролем "Молдавської Республіки Придністров`я". Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників. За обставин викладених вище, суд вважає, що доводи відповідача приватного нотаріуса Решетилівського районного нотаріального округу Полтавської області Довбиша С.М., викладені у відзиві на позов, про те, що копії документів, додані позивачем до позову, видані на тимчасово окупованій території, а тому не можуть бути взяті до уваги, не заслуговують на увагу, оскільки при оцінці таких доказів підлягають застосуванню так звані "намібійські винятки" Міжнародного суду ООН, які полягають в тому, що документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Таким чином, враховуючи,\~що рішення\~ЄСПЛ є\~джерелом права\~та обов`язковими\~для виконання\~Україною відповідно\~до статті\~46\~Конвенції,\~суд вважає\~за необхідне,\~застосувавши названі\~загальні принципи\~(«Намібійські\~винятки»),\~здійснити оцінку\~наданих представником\~позивача доказів\~задля захисту\~порушених прав\~позивача громадянина\~України,\~який був\~змушений залишитися\~проживати на\~тимчасово окуповані\~території України\~в Автономній\~Республіці Крим. Суд вважає, що надані представником позивача докази беззаперечно підтверджують, що факт смерті позивача [PERSON] , [INFO] , не настав. Паспорт громадянина України та оригінал державного акту на право власності на землю знаходяться у нього, оскільки вони в оригіналах надавалися в листопаді 2020 року для здійснення їх перекладу та посвідчення за місцем проживання позивача на тимчасово окупованій території АРК. Також, відповідно до відміток у паспорті громадянина України щодо зареєстрованого місця його проживання вбачається, що він змінював місця реєстрації, в тому числі й у період після 16.03.2006 (буцімто дата смерті), а саме: [ADDRESS] з 28.04.1988р., знятий з реєстрації 03.05.2007; АР Крим м. Саки, вул. Радянська, 21 з 18.09.2008, знятий з реєстрації 21.09.2010; [ADDRESS] з 21.09.2010, знятий з реєстрації 10.04.2012; [ADDRESS] . Із копії обкладинки медичної карти, заведеної на ім`я [PERSON] 11.10.2021 в Сакській районній лікарні та копій виписок з історії хвороби [PERSON] за 2017 та 2021 роки (а.с. 125-126 т. 2) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , звертався до медичних установ, розташованих у м. Саки АРК, отримував лікування та медичну допомогу. Окрім того, настання 16.03.2006 факту смерті позивача [PERSON] , на підтвердження якого відповідачем [PERSON] нотаріусу було надано свідоцтво про смерть (повторно) серії [NUMBER] від 10.06.2008, що видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Решетилівського районного управління юстиції Полтавської області, також достовірно спростовується наданими Решетилівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) відповідями від 10.12.2020 № 1295/16.25-04-30 та від 18.12.2020 № 1381/16.25-04-30 (а.с. 20, 21 т. 1). Відповідно до відповіді від 10.12.2020 № 1295/16.25-04-30 вбачається, що актового запису про смерть [PERSON] , який народився [INFO] в с. Білоконі Решетилівського району Полтавської області, не виявлено. Перевірка проведена по первинних актових записах про смерть за період з 2002 по 2009 рік. Книги державної реєстрації актів цивільного стану про смерть за 2006 рік збереглися. Згідно з відповіддю від 18.12.2020 № 1381/16.25-04-30, актового запису про смерть [PERSON] , який помер [INFO] не виявлено. Перевірка проведена по первинних актових записах про смерть за період з 2003 по 2009 рік. Книги державної реєстрації актів цивільного стану про смерть по Решетилівському району Полтавської області за 2006 рік збереглися. Також перевірені поновлені актові записи про смерть за період з 17.03.2007 по теперішній час, актового запису не виявлено. Одночасно повідомлено, що повторне свідоцтво про смерть [PERSON] , серія [NUMBER] від 10.08.2008 відділом не видавалося. Обставини щодо смерті позивача, окрім зазначеного, також спростовуються копією посвідчення ветерана праці серія [NUMBER] , виданого 23.07.2007 УСЗН м. Саки АР Крим, копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] серія [NUMBER] , виданого 11.09.2007 Пенсійним фондом України, копією трудової книжки на ім`я [PERSON] , [INFO] , зокрема записами № № 24, 25 згідно яких вбачається, що він з 21.01.2015 по 13.09.2016 працював ПАТ «Йодобром» (а.с.123, 124 т.2). Те, що позивач [PERSON] є фізично живою особою також підтверджується тим, що він особисто видав довіреність на право представлення свої інтересів [PERSON] . Зазначена довіреність видана 16.09.2021, видана позивачем [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою [ADDRESS] , якою від уповноважує [PERSON] представляти його інтереси на території України (серед іншого у всіх судах України), та посвідчена нотаріусом Темрюцького нотаріального округу Краснодарського краю Російської Федерації (а.с.58-60 т.2). Тобто зазначену довіреність позивач видав на території іноземної держави та його особа перевірялася нотаріусом. Документи, видані на території іноземної держави, переклади яких посвідчені нотаріусами України (у даному випадку приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Пусан Т.В.), не можуть бути піддані судом сумніву в їх достовірності. Таким чином, судом достовірно встановлено, що обставини щодо відкриття спадщини внаслідок буцімто смерті позивача були підроблені задля злочинного заволодіння його майном. Факт злочинного набуття у спадщину [PERSON] майна, яке належить позивачу, доводиться вироком Решетилівського районного суду Полтавської області від 03.06.2022 у справі № 546/261/22. Статтею 41 Конституції України прямо гарантується право власності за яким кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 81 Земельного Кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є власником земельної ділянки площею 4,34 га, що розташована у межах згідно з планом на території Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5324255100:00:003:0005, набув її у власність у встановленому законом порядку в порядку спадкування та на підставі свідоцтва про спадщину від 04 травня 2004 року, ВВВ № 074327, отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 062142 від 10.12.2004, що зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010456101925 (а.с.10 т.1). У вересні 2020 року позивач дізнався про те, що право власності на його земельну ділянку зареєстровано в порядку спадкування за [PERSON] , яка вступила у спадщину після його смерті, що підтверджується внесеними відомостями до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.18 т.1). За даним фактом було порушено кримінальне провадження, у якому судом постановлено вирок та [PERSON] притягнуто до кримінальної відповідальності. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року в справі № 463/1540/14-ц (провадження № 61-5735св19) зроблено висновок, що заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Здійснення права на спадкування врегульовано положеннями глави 87 ЦК України. Відповідно до статей 1216, 1217, 1218\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкове право характеризується цілою низкою спеціальних способів захисту прав та інтересів судом. Серед таких способів захисту у ст.\~1301\~Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК) виокремлено визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Так, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Свідоцтво про право на спадщину\~ це правовстановлюючий документ, що посвідчує виникнення у спадкоємця права власності на спадкове майно. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується процес оформлення спадкових прав. Таким чином, порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, згідно з якою свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину як спеціального способу захисту спадкових прав судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, що за своєю правовою природою не є правочином. Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019\~р. (судова справа №\~916/780/18) свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Таким чином суд вважає, що оскільки свідоцтво про право на спадщину не має правочинного характеру, воно не може визнаватися недійсним із посиланням на ст.\~ст.\~203, 215236\~ЦК. У законі міститься перелік підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Основною підставою визначено те, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо (п.\~27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008\~р. №\~7). За таких обставин доводи представника позивача про застосування норм статей 203, 215, 230 ЦК України при вирішенні позовної вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом не підлягають задоволенню. Разом з цим, представник позивача також посилався на застосування норм ст. 1301 ЦК України, що, враховуючи встановлені у справ фактичні обставини, суд вважає вірним та таким, що відповідає нормам закону, які повинні бути застосовані під час вирішення спірних правовідносин у цій частині. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2018 року у справі\~№ 2-1316/2227/11 зроблено висновок, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з вдачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. Окрім того, щодо наявності підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину відповідно до норм ст. 1301 ЦК України, як належного способу захисту відновлення порушених прав, також зазначається у постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 159/1221/19. Також, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц. Під час розгляду кримінального провадження у справі № 546/261/22 судом встановлено, що [PERSON] набула шахрайським способом право власності на земельну ділянку, що належить [PERSON] , на підставі поданих нею нотаріусу підроблених документів, серед яких державний акт на право власності на землю та ряд документів щодо родинних зв`язків, тобто без законних на те підстав, оскільки власник земельної ділянки позивач у справі [PERSON] не помер, а факт його смерті та документи, які вказували на коло спадкоємців буцімто після смерті позивача, було підроблено. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, встановлені вироком суду обставини не підлягають додатковому доказуванню. Таким чином судом достовірно встановлено, що [PERSON] неправомірно отримавши свідоцтво про спадщину за законом набула право власності на спірну земельну ділянку на підставі підробленого свідоцтва про смерть та інших документів, тобто у неї не виникло права на спадкування, оскільки факт смерті власника земельної ділянки, документи підтверджуючі його власність на земельну ділянку та інші документи щодо кровного споріднення відповідачки з позивачем були підроблені. Те, що позивач не втратив своє цивільної правоздатності у зв`язку зі смертю, оскільки як на момент виникнення спірних правовідносин, так і до даного часу є живим, доведено належними і достовірними доказами, наявними в матеріалах справи, оцінка яких наведена судом вище. Суд прийшов до переконання, що [PERSON] є особою, яка не мала права на спадкування та остання своїми протиправними діями порушила встановлені законом правила спадкування, а також майнові права позивача, які підлягають захисту. У зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 29.11.2019 року на ім`я [PERSON] , необхідно визнати недійсним. Що стосується вимог про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного між ТОВ «СКП «Сількомунгосп» та [PERSON] , та витребування земельної ділянки із незаконного володіння, суд зазначає наступне. Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до незаконно володіючої цим майном особи (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно від добросовісного набувача. Відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно\~вибуло\~з його володіння. Зазначена норма передбачає вичерпний перелік підстав, в разі наявності яких за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті\~203 цього\~Кодексу. Недійсним\~є правочин,\~якщо його\~недійсність встановлена\~законом (нікчемний\~правочин).\~У цьому\~разі визнання\~такого правочину\~недійсним судом\~не вимагається. У\~випадках,\~встановлених цим\~Кодексом,\~нікчемний правочин\~може бути\~визнаний судом\~дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 216 ЦК України визначено правові наслідки недійсності правочину. Суд вважає, що оскільки укладений договір оренди земельної ділянки оспорюється не стороною даного правочину, а особою, яка не являється учасником його укладення, то відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України зазначений правочин за наявності доведення підстав для його недійсності, підлягає визнанню судом недійсним. Тобто даний правочин не можна вважати нікчемним за законом, оскільки його дійсність заперечується іншою особою, тому у даному випадку цей правочин є оспорюваним. Суд акцентує увагу на тому, що фізична особа може розпоряджатися на власний розсуд лише майном, яке їй належить на законних підставах. Враховуючи встановлені у справі фактичні обставини, суд приходить до висновку, що [PERSON] не мала права розпорядження земельною ділянкою та укладення щодо неї договору оренди № 195 від 03.12.2019 з ТОВ «СКП «Сількомунгосп», оскільки право оренди спірної земельної ділянки виникло на підставі незаконних дій [PERSON] , яка злочинним шляхом набула у власність спірну земельну ділянку та передала її у користування ТОВ «СКП «Сількомунгосп». З огляду на зазначене, позовні вимоги про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та витребування земельної ділянки шляхом її повернення законному власнику позивачу у справі, підлягають задоволенню. Що стосується вимог про скасування зареєстрованого права власності та права користування на спірну земельну ділянку, суд висловлює наступні висновки. На момент виникнення спірних правовідносин, тобто на момент реєстрації права власності на земельну ділянку за [PERSON] - 29.11.2019 та реєстрації права користування (оренди) земельною ділянкою за ТОВ «СКП «Сількомунгосп» - 06.12.2019, за змістом абзацу першого частини другої статті 26\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» № 1952-IV визначалося, що у разі скасування на підставі рішення суду записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до абз. 3, 4 ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» № 1952-IV (в редакції чинній на момент звернення до суду та на дату ухвалення рішення судом) вбачається, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Тобто у редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом та на дату ухвалення рішення суду, за змістом абзацу другого частини третьої статті 26\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» встановлено такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи: 1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; 2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; 3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав. Враховуючи вищезазначені норми закону пред`явлення позивачем вимоги про скасування права власності за [PERSON] та права користування за ТОВ «СКП «Сількомунгосп» на спірну земельну ділянку не свідчить про обрання невірного способу захисту. З огляду на те, що [PERSON] злочинним шляхом набула у власність спірну земельну ділянку, якою в послідуючому розпорядилася шляхом передання її в оренду ТОВ «СКП «Сількомунгосп», зазначені обставини достовірно встановлені судом та суд прийшов до висновку про необхідність визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом та договору оренди земельної ділянки, позовні вимоги про скасування державної реєстрації прав власності та користування (оренди) підлягають задоволенню. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити ефективне поновлення порушеного права. Підсумовуючи вищевикладені висновки, суд вважає, що позивачем обрано належний та ефективний спосіб захисту порушених прав шляхом пред`явлення як вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, яке стало підставою для державної реєстрації права власності, про визнання недійсним договору оренди, який став підставою для державної реєстрації іншого речового права права користування (оренди), так і вимог про скасування державної реєстрації права власності та права користування, оскільки саме у такий спосіб буде реалізовано відновлення в повному обсязі порушених прав позивача, як власника нерухомого майна, який в достатній мірі відповідає визначеним у абз. 2 ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Окрім того, суд не вбачає за доцільне додатково вирішувати питання щодо визнання, зміни чи припинення цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства відповідно до абз. 4 ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки за встановлених судом обставин саме визнання недійсним свідоцтва про права на спадщину на законом, визнання недійсним договору оренди та скасування зареєстрованих прав власності та користування за відповідачами є ефективним способом захисту, який поновлює відповідне право позивача, а визнання за власником майна прав власності, розпорядження та користування на це ж майно актами цивільного законодавства не передбачено. Аналогічні висновки містяться у постанові ВС від 10.11.2021 у справі № 361/3659/18. Також задля повного відновлення порушених прав позивача щодо вільного володіння, користування та розпорядження своїм нерухомим майном пред`явлення позовної вимоги про витребування із незаконного володіння відповідачів [PERSON] та ТОВ «СКП «Сількомунгосп» земельної ділянки шляхом її повернення позивача [PERSON] відповідає змісту порушеного права та задоволення цієї вимоги забезпечить ефективне поновлення порушеного права шляхом повернення нерухомого майна у володіння власника. Доводи представника відповідача ТОВ «СКП «Сількомунгосп» адвоката Говорової С.Л. про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту не беруться судом до уваги з підстав викладених вище. Що стосується позовних вимог, пред`явлених до приватного нотаріуса Решетилівського районного нотаріального округу Полтавської області Довбиша Ю.П. та державного реєстратора Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області Верховода К.В., суд вважає, що вони не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За загальним правилом державна реєстрація прав проводиться будь-яким державним реєстратором за заявами у сфері державної реєстрації прав (абзац четвертий частини п`ятої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Тобто державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої зацікавленою особою. Відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат». Частиною першою статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною другою статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд зазначає, що у справах про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), якому (яким) видано свідоцтво, а не нотаріус, який видав оспорюване свідоцтво про право на спадщину. Такий висновок узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 01.06.2020 в справі № 361/6553/16-ц та постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17. Окрім того, як послідовно зазначає Верховний Суд, державний реєстратор не є належним відповідачем, оскільки належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано, а державний реєстратор у таких спорах має залучатись як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Зазначені правові висновки прослідковуються у системному їх зв`язку згідно позицій суду касаційної інстанції, які викладені зокрема: - Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 29.08.2018 у справі № 686/17779/16-ц, 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц, від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17, від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц; - Верховим Судом у постановах: від 13.01.2021 у справі № 753/905/18, від 17.02.2021 у справі № 320/9049/18, від 10.03.2021 у справі № 127/2209/18, від 17.03.2021 у справі № 201/8844/18, від 12.04.2021 у справі № 557/94/19, від 10.11.2021 у справі № 361/3659/18. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі №\~\~552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 71)). Таким чином, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позову до приватного нотаріуса Решетилівського районного нотаріального округу Полтавської області Довбиша Ю.П. та державного реєстратора Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області Верховода К.В. слід відмовити, оскільки за встановлених у справі фактичних обставин вони не є належними відповідачами. У цій справі належними відповідачами є [PERSON] , як особа, яка набула у власність спірну земельну ділянку, та ТОВ «СКП «Сількомунгосп», яке набуло право користування спірною земельною ділянкою. При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Виходячи з викладеного суд надав правову оцінку виключно визначальним позиціям сторін у даній справі, а не абсолютно усім доводам. При цьому, суд вважає, що це не впливає на обґрунтованість даного судового рішення, а також не свідчить про неповноту дослідження судом обставин справи та доводів сторін. Суд,\~оцінюючи допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~в їх\~сукупності за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному\~та безпосередньому\~дослідженню наявних\~у справі\~доказів приходить\~до висновку,\~що позовні\~вимоги підлягають\~частковому задоволенню,\~з огляду\~на викладені\~вище мотиви,\~та вважає\~позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підтверджені належними та допустимими доказами, які є достовірними і достатніми для відновлення порушених прав позивача, як власника спірної земельної ділянки. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При звернені до суду із даним позовом позивачем сплачено судовий збір за позовними вимогами у розмірі 4204,00 грн та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 454,00 грн, що підтверджується квитанціями. Кошти зараховані до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.1,37, 44, 72). Враховуючи те, що права та інтереси позивача [PERSON] були порушені саме неправомірними діями [PERSON] , тому понесені судові витрати підлягають стягненню саме з [PERSON] на користь позивача. На підставі ст. ст. 3, 11, 15, 16, 215 ч. 3, 216, 316-319, 328, 387, 388, 1216, 1217, 1301 ЦК України, ст. ст. 1, 2, 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: partial