Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області, про позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Позовні вимоги мотивовані тим, що 20 квітня 1991 року позивач уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Проте, шлюб виявився невдалим та згідно рішення суду від 02 квітня 2015 року шлюб було розірвано. Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на повному її утриманні. З 2017 року відповідач не спілкується з сином, не телефонує, не цікавиться життям сина, не вітає зі святами, не надає матеріальну допомогу. За інформацією Олександрійського міськрайонного відділу ДВС відповідач має заборгованість зі сплати аліментів перед [PERSON] станом на 01 травня 2021 року в розмірі 115 446,19 грн. На даний час [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю у Польщі, де дитина відвідує навчальний заклад. За інформацією навчального закладу відповідач участі у житті та вихованні дитини не приймає. Вище викладене стало підставою прийняття органом опіки та піклування виконавчого комітету Олександрійської міської ради висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] , оскільки він ухиляється від своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню сина, не бере участь у вихованні, не спілкується з дитиною, матеріальної допомоги не надає. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, представник позивача надала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, де зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просять позов задовольнити в повному обсязі. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. ПОЯСНЕННЯ ТРЕТЬОЇ ОСОБИ, ЯКА НЕ ЗАЯВЛЯЄ САМОСТІЙНИХ ВИМОГ Орган опіки та піклування в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До розгляду справи по суті представник подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 листопада 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 січня 2022 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з причин неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Судом встановлено, що з 20 квітня 1991 року позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 квітня 2015 року № 398/496/15-ц було розірвано. Рішення набрало законної сили 13 квітня2015 року. Від спільного життя сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26 листопада 2008 року. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, нарахованої державним виконавцем Олександрійського міськрайонного В ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), заборгованість [PERSON] перед [PERSON] зі сплати аліментів, згідно дубліката виконавчого листа № 2/398/46/18, виданого Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області від 28.08.2018 року, станом на 01 травня 2021 року становить 115 446,19 грн. та вбачається, що відповідач за період з січня 2015 року по квітень 2021 року взагалі не сплачував аліменти. Позивач з сином виїхали до Польщі. З 2020-2021 навчальний рік [PERSON] , [INFO] , навчався в початковій школі № 109 ім. Людвікі Вавжинської за адресою: 93-379 Лодзь, вул. Принципальна, 74, що підтверджується відповідною довідкою. З довідок за місцем навчання, ЗНЗ І-ІІ ступенів № 8 Олександрійської міської ради та початкової школи № 109 ім. Людвікі Вавжинської, вбачається, що батько [PERSON] до школи не з`являється, не бере участі в утриманні, вихованні та забезпеченні сина. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кровоградської області від 19 травня 2021 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] , визнано за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно сина [PERSON] , [INFO] . ОЦІНКА СУДУ Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі та є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 26 листопада 2008 року та відповідно до ст. 150 СК України, мають обов`язки піклуватися про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, забезпечити дітей, готувати їх до самостійного життя. Надані позивачем та досліджені в судовому засіданні докази підтверджують невиконання відповідачем батьківських обов`язків щодо сина, тому суд дійшов висновку про необхідність застосування такого заходу, як позбавлення батьківських прав відповідача стосовно сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. НОРМИ ПРАВА Згідно з ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у приписі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст. 152 Сімейного Кодексу України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 4 ст. 155 Сімейного Кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви … про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами. Позбавлення батьківських прав, відповідно до ст. 166 Сімейного кодексу України, є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька та матері, так і для дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст.ст. 12, 81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідач байдуже ставиться до дитини, на які посилається позивач, як на підставу задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Позивачем доведено ті обставини, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, не відвідує на свята та дні народження. Отже, встановлені обставини вказують на злісне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню й матеріальному забезпеченню сина. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем, як батьком, своїми батьківськими обов`язками щодо сина є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Частиною 2 статті 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Судом встановлено, що відповідач вже зобов`язаний сплачувати аліменти на дитину, відповідно до дубліката виконавчого листа № 2/398/46/18, виданого Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області від 28.08.2018 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved