Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-25 00:00:00

15.11.2019 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Кредобанк" до [PERSON] , та [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором №12Ф-2015 від 28 травня 2015 року в сумі 1 405 714,26 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28 травня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «КредоБанк» (далі - ПАТ «КредоБанк»), правонаступником якого є АТ «КредоБанк», та [PERSON] укладено у простій письмовій формі кредитний договір №12Ф-2015, за умовами якого банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання кредит в сумі 1 400 000 грн. зі строком повернення кредитних коштів до 27 вересня 2033 року. В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором 28 травня 2015 року між ПАТ «КредоБанк», правонаступником якого є АТ «КредоБанк», та [PERSON] укладено у простій письмовій формі договір поруки №12Ф-2015/S-1, відповідно до якого останній зобов`язався відповідати перед банком за виконання [PERSON] своїх зобов`язань в повному обсязі. Взятий на себе обов`язок банк виконав належним чином, в той час, як позичальник [PERSON] належним чином своїх договірних зобов`язань за договором не дотрималась, у зв`язку із чим станом на 09 серпня 2019 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 1 405 714 грн. 26 коп., з яких: 1 367 476 грн. 65 коп. - заборгованість за кредитом, 32 617 грн. 56 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5 620 грн. 05 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. Посилаючись на викладені обставини, АТ «КредоБанк» просило позов задовольнити, стягнути в солідарному порядку з відповідачів на свою користь зазначену заборгованість за судовим рішенням, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат у справі. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Чулупа О.С. від 19.02.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Центрального\~районного суду\~міста Миколаєва\~від 18\~листопада 2019\~року, залишеною \~без змін\~постановою Миколаївського апеляційного суду від 28.04.2020 року, у задоволені заяви АТ «КредоБанк» про забезпечення позову відмовлено. На підставі розпорядження керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва Мізюна Р.І. від 10.02.2021 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. Ухвалою судді Саламатіна О.В. від 15.02.2021 прийнято до свого провадження вказану цивільну справу\~та постановлено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 13.05.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Згідно Розпорядження в.о. керівника апарату суду від 06.06.2022 року "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи" в зв`язку з увільненням від виконання обов`язків судді Саламатіна О.В, на час мобілізації - справу передано на повторний розподіл справи. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.06.2022 року дану справу розподілено на суддю Гуденко О.А. та передано останній в зв`язку з особливостями роботи суду у воєнний час - 29 червня 2022 року. Ухвалою суду від 04.07.2022 року прийнято до провадження вказану справу за та призначено судове засідання у справі на 26 липня 2022 року на 12 год. 00 хв. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав , на заочний розгляд справи згоден. Відповідачі в\~судове засідання\~неодноразово не\~з`явились,\~повідомлялись судом\~належним чином,\~в тому\~числі і\~через оголошення\~на веб-сайті\~Судової влади\~України.\~Належних доказів\~на підтвердження\~причини неявки\~не надали, повторно не з`явилися в судове засідання, про причини неявки суду не повідомили, відзиву стосовно позовних вимог суду за майже три роки перебування справи в суді не надано. Відповідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Судом ухвалено про заочний розгляд справи в порядку ст. 280-281 ЦПК України Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року\~за\~№3477-IV\~застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція), ратифікованої\~Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом. Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові\~та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому\~Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Частина 1\~ст.15 ЦК України\~закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2\~ст.15 ЦК України). Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 28 травня 2015 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 12Ф-2015. Згідно рішення акціонера № 03/2018 від 29.11.2018року ПАТ «Кредобанк» змінив своє найменування на АТ «Кредобанк», яке є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Кредобанк» (п. 1.2 статут АТ «Кредобанк»). Відповідно до п. 2.1 кредитного договору банк надає позичальнику кредит в сумі 1 400 000 грн. на строк до 27 вересня 2033 року. Отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів підтверджується меморіальним ордером № 21863235 від 29 травня 2015 року та меморіальним ордером № 21861719 від 29 травня 2015 року ( а.с. 8-9). Згідно п. 2.4 кредитного договору, кредит надається на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання. Згідно п.3.2 розділу 3 кредитного договору за користування кредитом встановлюється змінювана процентна ставка на умовах визначених цим розділом. Із пункту 3.3 кредитного договору вбачається, що на момент укладення цього договору сторонами обумовлено значення змінюваної процентної ставки на перший період дії ставки, надалі первинна процентна ставка в розмірі 21,49% річних починаючи з другого та всіх наступних періодів дії ставки проценти за користування кредитом сплачуються згідно встановленого для цих періодів значення змінюваної процентної ставки. Починаючи з другого та всіх наступних періодів дії ставки проценти за користування кредитом сплачуються згідно встановленого для цих періодів значення змінюваної процентної ставки. Згідно пункту 3.6 кредитного договору змінювана процентна ставка на другий та наступні періоди дії ставки визначаються наступним чином: змінювана процентна ставка = базова ставка + 5,25% (маржа). Пунктом 5.1 кредитного договору передбачено, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за цим договором позичальник, крім відшкодування збитків, сплачує пеню в розмірі подвійної діючої за договором процентної ставки, але не менше 10 грн за кожний день прострочення. Пунктом 3.14 кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості за кредитом за методом факт/360, за ставкою, визначеною у відповідності до розділу 3 цього договору з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього договору. Пунктом 4.7 кредитного договору передбачено, що погашення заборгованості за цим договором здійснюється у наступній черговості: прострочені платежі зі сплати процентів і комісій за користування кредитом; прострочені платежі з повернення кредиту (основного боргу); поточні платежі зі сплати нарахованих процентів і комісій за користування кредитом; поточні платежі з повернення кредиту (основного боргу); пеня, штрафи та інші види неустойки; строкові платежі з повернення кредиту (основного боргу) на наступний місяць/місяці. Пунктами 4.9, 4.10 кредитного договору передбачено, що банк у випадках, передбачених пунктом 2.10 цього договору, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим договором, про що письмово повідомляє позичальника. Пунктом 4.1.1 кредитного договору передбачено, що повернення суми кредиту здійснюється щомісячно разом з нарахованими процентами рівними сумами протягом усього строку кредитування не пізніше останнього робочого дня поточного місяця згідно графіку погашення заборгованості. Згідно Додатку № 1 до вказаного договру , який є невід`ємною його ачстиною, позичальник зобов`язаний салачувати щомісячні внески на погашення кредиту приблизно по 25 000 грн щомісячно. Позичальник зобов`язаний протягом 30 банківських днів з моменту отримання письмової вимоги банку, достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за цим договором В забезпечення виконання умов кредитного договору №12Ф-2015 від 28 травня 2015 року між позивачем та [PERSON] 29 травня 2015 року укладено іпотечний договір, відповідно до якого остання передала в іпотеку банку житловий будинок, загальною площею 162 кв.м., що розташований по [ADDRESS] , із ринковою вартістю 2 368 246 грн. (заставна вартість 1 487 020 грн.), та земельну ділянку площею 0.0427 га, кадастровий номер 4810136300:03:009:0016, яка розташована за цією ж адресою, із ринковою вартістю 509 471 грн. (заставна вартість 356 629 грн. 70 коп.). Крім того, для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 12Ф-2015/S-1 від 28 травня 2015 року. Згідно п.1.1 цього договору поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов`язань в повному обсязі ( повернення кредиту, сплата відсотків та комісії за користування кредитом, пень, штрафів, неустойок) за кредитним договором № 12Ф-2015 від 28.05.2015 року. Так, банк, свої зобов`язання за кредитним договором виконав та надав позичальнику кредитні кошти, натомість позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує, своєчасно та в устанволеному графіку обсязі платтежі на погашення кредиту не вносить. Судом встановлено, що заборгованість відповідачів перед банком станом на 09.08.2019 року складає 1367 467 грн 65 коп. - неповернута сума кредиту, 32 617 грн 65 коп. заборгованість за відсотками , 5620,05 грн.- заборгованість за пенею. Наведений позивачем розрахунок заборгованості підтверджується випискою (рух коштів) про рахунку позичальника. Як зазначено у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі\~№ 554/4300/16-ц, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. ВС підкреслив, що пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254\~(в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75\~(в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій). Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. За правилами статей\~12,\~81ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із\~статтею 89ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої\~статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша\~статті 14 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 1054ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частинами першої\~статті 1054ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). За змістом положень\~статті 526ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі\~статтею 610ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Із правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) вбачається, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Як вбачається з правових висновків, викладених у постановах Великої ПалатиВерховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З матеріалів справи вбачається, що у кредитному договорі сторони погодили кінцевий термін повернення кредиту - до 27.09.2033 року. Водночас, звенувшись до суду з вказаним позовом , кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом та сплати неустойки. Таким чином, оскільки відповідні дії позивача свідчать про фактичне дострокове припинення зобов`язань між сторонами за даним кредитним договором в листопаді 2019 , банком вірно нарахована сума заборгованості станом на час прийняття відповідного рішення кредитора- серпень 2019 року. Статтею 546 ЦК України\~встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. Згідно із частиною першою статті\~553, частиною першою статті\~554ЦК України\~(у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Частиною четвертою\~статті 559ЦК України\~(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Умови договорів про дію поруки до повного виконання зобов`язань боржника (пункт 4) не свідчать, що цими договорами установлено строк припинення поруки у розумінні статті\~251, частини четвертої статті\~559ЦК України\~(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертоїстатті 559цього Кодексу\~(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. З аналізу частини четвертої\~статті 559ЦК України\~(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) можна зробити висновок, що строк поруки відноситься до преклюзивних, це строк існування самого зобов`язання поруки, а застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою, як видом забезпечення зобов`язання. Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 1411/3467/12 (провадження № 14-594цс18), від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11, від 03 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11 (провадження № 14-219цс19). З огляду на положення\~статті 559 ЦК України\~можна зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки. Згідно п.4.7 договору поруки, договір припиняється зі спливом трьох річного строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором. Оскільки кредитор скористався своїм правом на дострокове повне повернення кредиту, відсотків та інших платежів, що потягло зміну строку виконання основного зобов`язання строк виконання зобов`язання настав в серпні 2019року. Позивач звернувся із даним позовом до суду в листопаді 2019 року, тобто в межах трирічного строку визначеного договором. Враховуючи викладене, встановлена судом заборгованість підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку . Згідно ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені, пропорційно задоволеним вимогам підлягає стягненню судовий збір на користь позивача з відповідачів, а саме: по 10 487 грн. 17 коп. з кожного відповідача.

Outcome: approved