Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

Позивач зазначив, що [PERSON] звернулася до банку за отриманням банківських послуг, про що підписала заяву б/н від 19.04.2016. Відповідно до цієї заяви відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 500 грн., який у подальшому збільшився до 700 грн. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила свою згоду на те, що ця заява, разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, які розміщені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Розміщені на сайті банку Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи Банку є публічною офертою, за якою банк публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг. Відповідач акцептувала цю оферту шляхом підписання заяви. Укладаючи договір сторони керувались нормами закону про укладання договорів приєднання (ст. 634 ЦК України). Формулярами та стандартними формами є саме Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи Банку, розміщені на банківському сайті www.privatbank.ua. Крім того, дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4\~Договору, на підставі яких відповідач при укладанні дала свою згоду, що кредитний ліміт може бути змінений за рішенням та ініціативою банку. Відповідно до умов договору, відповідач отримала кредитний ліміт на кредитну карту «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» №4149437863307615, строк дії якої до останнього дня грудня 2019. Відповідно до тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»: пільговий період до 55 днів (пільгова ставка діє за умови погашення до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості); базова % ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості( - 3,6 % (43,20 % на рік); з 01.08.2020 3,5% ( 42% на рік); обов`язковий щомісячний платіж 5% від заборгованості (але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості); пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту)+ 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн.; пеня = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами. Відповідач своїх зобов`язань не виконала, внаслідок чого, станом на 07 грудня 2021 року (згідно\~з уточненою\~редакцією позовної\~заяви) утворилась заборгованість в сумі 874,82 грн., з яких: 643 грн. 78 коп. - заборгованість за тілом кредиту\~ (в тому числі, заборгованість за простроченим тілом кредиту \~643 грн. 78 коп.), 231 грн. 04 коп.\~- заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно\~ст. 625 ЦК України. Відповідно до п. 1.1.6.1 Умов та правил надання банківських послуг, Договір діє протягом 5 років з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про розірвання цього договору, він автоматично пролонгується на той же строк. Покликаючись на вищенаведене, позивач просить стягнути на його користь вказані суми з відповідача. Відзив на позов відповідач до суду не подала. Позивач подав клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, а також клопотання про огляд веб-сайту і клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якому вказав, що необхідні докази є в матеріалах справи, і позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, яка повідомлена про дату, час і місце судового засідання належним чином, в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. 02 жовтня 2020 року ухвалою судді Котовського міськрайонного суду Одеської області відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 19 серпня 2021 року ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області цивільну справу №505/2128/20 передано до Красилівського районного суду Хмельницької області для розгляду за підсудністю. 29 листопада 2021 року ухвалою судді Красилівського районного суду Хмельницької області Вознюка Р.В. справу прийнято до свого провадження. Відповідно до розпорядження керівника апарату Красилівського районного суду Хмельницької області №193 від 04 березня 2022 року «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» проведено повторний автоматизований розподіл вказаної судової справи, на підставі якого справу № 677/1935/21 передано судді Гладій Л.М. 10 березня 2022 року ухвалою судді Красилівського районного суду Хмельницької області Гладій Л.М. справу прийнято до свого провадження. У відповідності до ст. 280 ЦПК України, за відсутності заперечень з боку позивача проти такого вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Відповідно до\~ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі -\~ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом\~ст. 279 ЦПК України\~розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої\~статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 19 квітня 2016\~року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Факт звернення відповідача до банку підтверджується наданою позивачем копіями анкети-заяви і паспорта на ім`я [PERSON] . Анкета-заява не містить жодної інформації про те, за отриманням яких саме послуг звернулася до банку відповідач. У цьому документі зазначено, що відповідач згідна із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Разом із позовною заявою, крім згаданих копій анкети-заяви і паспорта на ім`я [PERSON] , позивач подав до суду такі документи: виписку по особовому рахунку [PERSON] станом на 22 травня 2020 року, розрахунки заборгованості [PERSON] за договором № б/н від 19 квітня 2016 року станом на 30 вересня 2019 року, та станом на 19 травня 2020 року, які містять лише підпис працівника банку; Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» «Універсальна Contract» та «Універсальна Gold»; Витяг із Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису відповідача про ознайомлення саме з цими редакціями зазначених документів; копію відомостей з ЄДРПОУ; копію банківської ліцензії; копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; витяг із статуту акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] ; довідку про видані кредитні картки клієнту. Повна версія Умов, Правил і Тарифів надання банківських послуг розміщена на сайті банку https://privatbank.ua. Судом за клопотанням представника позивача проведено огляд веб-сайту. Оглядом веб-сайту АТ КБ «ПриватБанк» за адресою https://privatbank.ua встановлено, що на момент проведення цього огляду на вказаному сайті за посиланням https://privatbank.ua/terms в розділі «Архів договорів» у форматі pdf-файлів розміщені різні версії Умов та Правил надання банківських послуг станом на різні дати періоду з 2013 по 2020 роки. На сторінці номер 7 цього розділу за активним посиланням «Повний договір (актуальний на 01.04.2016)» розміщений доступний для скачування pdf-файл з назвою «Приват_Банк_Украина_укр_март_2016.pdf». У цьому файлі на 2743 сторінках викладені Умови та Правила надання банківських послуг. Дату появи на сайті конкретних версій Умов та Правил надання банківських послуг проведеним судом оглядом достовірно встановити неможливо. Між сторонами виникли правовідносини з приводу надання банківських послуг, які врегульовано нормами §§1-2\~Глави 16 ЦК України,\~Глави 52 ЦК України, §2\~Глави 71 ЦК України, а також нормами\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~(які діяли на момент підписання анкети-заяви [PERSON] ). Позивач зазначав, що підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, [PERSON] \~уклала з позивачем кредитний договір. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Отже, сума наданого кредиту, розмір процентної ставки, порядок її нарахування, розмір і порядок нарахування штрафу та пені повинні бути передбачені у письмовому договорі. За змістом ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (яка діяла на момент підписання анкети-заяви) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний детально поінформувати споживача у письмовій формі про усі умови кредитування. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У цьому випадку, умови кредитного договору, який за своєю суттю є договором приєднання, розробив АТ КБ «ПриватБанк». Такі умови повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17-ц). У анкеті-заяві від 19 квітня 2016 року розмір наданого кредитного ліміту не вказано, процентна ставка не зазначена, відсутні умови договору про обов`язок повернути кошти і встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, не зазначено номеру картки та реквізитів карткового рахунку. Водночас, надані позивачем виписки по особовому рахунку [PERSON] підтверджують користування відповідачем кредитними коштами. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України (норми про договір позики застосовуються до кредитних правовідносин в силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно наданої позивачем виписки з особової картки [PERSON] (а.с.12-13) слідує, що в тіло кредиту зараховано суму фактично використаних коштів клієнта, в тому числі автоматичні (регулярні) платежі та погашені за рахунок кредита нараховані відсотки (договірне списання) за рахунок кредитного ліміту. Відповідно до наданих позивачем доказів, договірне списання на сплату автоматичних (регулярних) платежів та погашення за рахунок кредиту нарахованих відсотків за рахунок кредитного ліміту не є умовою кредитного договору, укладеного між позивачем та [PERSON] . Для визначення конкретних умов договору позивач посилався на долучені до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» «Універсальна Contract» та «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини кредитного договору. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» «Універсальна Contract» та «Універсальна Gold» не містить жодного підпису. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку засвідчений лише підписом позивача, підпис відповідача про ознайомлення саме з цими умовами відсутній. Наданий банком Витяг з Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна» містить лише перелік різних видів кредитних карт «Універсальна» та їх характеристику і не вказує на вид кредитної карти, отриманої відповідачем, та строк її дії. Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач не надав жодних доказів того, що саме наявні в матеріалах справи Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил мала на увазі відповідачка, ознайомилася і погодилася саме з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Тому суд позбавлений можливості визначити, чи вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили наведені АТ КБ «ПриватБанк» у позовній заяві умови, зокрема, щодо строку дії договору, можливості одностороннього збільшення кредитного ліміту, розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитними коштами та неустойки (пені, штрафів). Вирішуючи цей спір, суд враховує правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17-ц). Так, Велика Палата зазначила, що роздруківки із сайту позивача Умов та Правил, Тарифів належним доказом бути не можуть, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. У цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом. Тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. У згаданій справі Велика Палата Верховного Суду, з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Відтак, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору із споживачем АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (які діяли на момент підписання анкети-заяви) щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок, на думку Великої Палати, не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Згадані Великою Палатою вимоги, передбачені ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» діяли і на момент підписання анкети-заяви [PERSON] . Тому суд вважає за можливе у цій справі зробити аналогічний висновок про те, що [PERSON] не узгодила із АТ КБ «ПриватБанк» умови щодо нарахування відсотків, неустойки та строку повернення кредиту. Враховуючи, що укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), однак кошти фактично отримані та не повернуті, зважаючи на норму ч. 2\~ст. 530 ЦК України, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом стягнення з відповідача фактично отриманої суми кредитних коштів. Саме така правова позиція висловлена у згаданій постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 (справа № 342/180/17-ц). Згідно виписки з особової картки позичальника [PERSON] сума фактично отриманих відповідачем коштів в загальній сумі склала 923 грн. 34 коп. Однак, позичальником було повернуто банку кошти в сумі 654 грн. 65 коп. Отже, станом на дату звернення до суду, у [PERSON] перед банком виникла заборгованість за кредитом з фактично отриманих та неповернутих коштів у загальній сумі 268 грн. 69 коп. (923,34 грн. 654,65 грн.), яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. В обґрунтування підстави для стягнення з відповідача процентів за прострочений кредит позивач посилався на частину 2\~статті 625 ЦК України. Згідно із частиною 1\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Стаття 625 ЦК України\~передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання. У частині 2 цієї статті зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Застосовуючи норми частини 2\~статті 625 ЦК України\~до правовідносин, які виникли між сторонами у цій справі, суд враховує сталу практику Верховного Суду щодо застосування цієї статті, зокрема, висновки, наведені у таких постановах Верховного Суду. Частина 2\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, забезпечує права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12). Велика Палата Верховного Суду неодноразово у своїх постановах вказувала на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення\~статті 625 цього Кодексу\~(пункти 6.22, 6.24 постанови Великої Палати Верховного суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16). У позовній заяві банк зазначив, що в редакції Умов та Правил, що почали діяти з 01 березня 2019 року згідно з п. 2.1.1.2.12. сторони дійшли згоди, що починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість за кредитом, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які відповідно до частиною 2\~статті 625 ЦК України\~встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% - для картки «Універсальна». Вирішуючи питання про стягнення процентів за прострочення виконання зобов`язань за кредитом за ставкою 3% річних, яка передбачена у\~статті 625 ЦК України, за обставин недоведення погодження іншої ставки, суд виходить з такого. Правовою підставою для стягнення процентів, як міри відповідальності за прострочення зобов`язання, позивач вказав норми частини 2\~статті 625 ЦК України, водночас, помилково вважаючи узгодженою з відповідачем процентну ставку в розмірі 86,4%. Саме тому банк просив застосувати для нарахування суми процентів ставку 86,4%. Отже, відсутні підстави для стягнення з відповідача нарахованої позивачем заборгованості за процентами, оскільки банк просив стягнути з відповідача саме договірні проценти (позивач посилається на ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо нарахування таких процентів за домовленістю сторін у відповідності до п.2.1.1.2.12Умов та Правил в редакції, що почала діяти з 01 березня 2019 року), а такі умови договору суд визнав неузгодженими. Отже, позов АТ КБ «ПриватБанк» слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача 268,69 грн. заборгованості за тілом кредиту, а в задоволенні інших вимог\~відмовити. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено на 31,69 % (268,69 грн. х100: 874,82 грн.), а тому з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір в сумі 666 грн. 12 коп. (2102 грн. х 31,69 % : 100). На підставі викладеного,

Outcome: partial