Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-28 00:00:00

23 червня 2021 року Виконком Металургійної районної у місті ради в особі представника Лузан О.Я. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та просила суд визнати [PERSON] [INFO] , особою, що втратила право користування жилим приміщенням - кімнатою [ADDRESS] . Позовні вимоги представник позивач обґрунтовує тим, що згідно з діючим законодавством України до компетенції органів місцевого самоврядування належить управління житловим фондом комунальної власності. Також до повноважень виконкомів районних у місті Кривому Розі рад належить повноваження щодо контролю за належною експлуатацією житлового фонду та надання допомоги громадянам, які мають потребу в житлі. У кімнаті [ADDRESS] , з 2008 року зареєстровано місце проживання [PERSON] [INFO] . Кімната не приватизована та не є приватною власністю відповідача. Гуртожиток в корпусі № 1 будинку [ADDRESS] належить до комунальної власності територіальної громади міста Кривого Рогу. Відповідач тривалий час (з 2011 року) у кімнаті фактично не мешкає, його місце перебування невідоме, будь-яка інформація про нього відсутня. По кімнаті накопичилася заборгованість за надані комунальні послуги та спожиті енергоносії, що призводить до неякісного обслуговування житлового фонду. Враховуючи те, що [PERSON] без поважних причин тривалий час не мешкає у вищезазначеній кімнаті, його може бути визнано особою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позивачем було вжито заходи з досудового врегулювання спору, у березні 2021 року було направлено лист-попередження на адресу відповідача. З питання користування жилим приміщенням відповідач до виконкому районної у місті ради не звертався. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду та просить позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 02 липня 2021 року суд вирішив питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу направлялась позовна заява з додатками та копія ухвали про прийняття до розгляду та відкриття провадження за адресою місця реєстрації. Вказане повернулось на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Станом на 29.07.2022 року відповідачем відзиву не надано, а також клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, учасниками справи не подавались. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Положеннями ч. 13 ст.\~7\~ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до п.1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, яка відповідно до ст.9\~Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до п.1 ст. 8 вказаної Конвенція кожній особі, окрім інших прав, гарантовано право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою цього житла. Пункт 2 ст. 8 цієї Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п.1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст.8 Конвенції. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідач [PERSON] зареєстрований у гуртожитку на [ADDRESS] та не приймав участь в приватизації даної кімнати у гуртожитку. Станом на 10.06.2021 року кімната не приватизована, що підтверджується Довідкою б/н виданої за підписом зав. відділення з питань обліку, розподілу та приватизації житлового фонду Лузан О.. (а.с.5,6). Відповідач тривалий час (з 2011 року) у кімнаті фактично не мешкають, його місце перебування невідоме, будь-яка інформація про нього відсутня, що підтверджується Актом 179-3 від 22.01.2020 року який підписаний мешканцями гуртожитку по [ADDRESS] , кімнати 729,712,704, Актом 3-254 від 28.05.2021 року який підписаний мешканцями гуртожитку по [ADDRESS] , кімнати 729,713,712 та посвідчений начальником дільниці ТОВ «Сітісервіс КР» та техніком по обслуговуванню гуртожитку. (а.с. 7,8). По кімнаті №713 накопичилася заборгованість за надані комунальні послуги та спожиті енергоносії, що призводить до неякісного обслуговування житлового фонду, що підтверджується Довідкою виданої за підписом економіста ТОВ «Сітісервіс КР» [PERSON] (а.с. 9). Згідно діючого законодавства до компетенції органів місцевого самоврядування належить управління житловим фондом комунальної власності. У відповідності до положень ст.\~47\~Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Також,\~згідно до\~ч.ч.\~1,\~2 ст.\~71\~ЖК Української\~РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців; якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках, перелік яких наведений у частині 3 цієї статті. При прийнятті рішення по суті справи, суд також керується роз`ясненнями, даних в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», зі змінами та доповненнями, де зазначено, що у справах про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені законом строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, з особами, що потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Під час розгляду справи судом не здобуто жодних доказів про поважність причин не проживання відповідача у спірному помешканні. Враховуючи те, що відповідно до ст. 72 Житлового кодексу Української PCP визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку, виконком районної у місті ради змушений звернутися до суду. Враховуючи відсутність відповідача за місцем реєстрації понад рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між наймачем житлового приміщення та позивачем, суд вважає, що маються підстави для визнання відповідача таким, що втратив право на користування спірним житловим приміщенням. Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved