Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

представник позивачки адвокат Загрія Н.Ю. звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] . Позов обґрунтовує тим, що сторони перебували у шлюбі з 08.02.2002 до 01.10.2021. Від шлюбу мають спільних малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивачка та діти зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідач, також зареєстрований у будинку [ADDRESS] , однак починаючи з квітня 2021 року у вказаному будинку не проживає. Після фактичного припинення шлюбних відносин відповідач добровільно виїхав з будинку по [ADDRESS] і на теперішній час проживає у квартирі [ADDRESS] , яка належить йому на праві спільної часткової власності. На момент розірвання шлюбу відповідач не заперечував проти проживання дітей разом із матір`ю, однак на теперішній час між сторонами з цього приводу виник конфлікт. Відповідач почав наполягати на проживанні дітей разом із ним, особливо молодшої дочки [PERSON] , [INFO] . Позивачка усвідомлює свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дітей, створення належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку. Вона постійно слідкує за станом здоров`я доньки та сина, їх розвитком, виховує та піклується про них. У позивачки з дітьми міцний психологічний контакт, прив`язаність один до одного, натомість відповідач має різну лінію поведінки по відношенню до малолітні дітей: проявляє нетерплячість, принижує та в деякій мірі демонструє агресію по відношенню до сина [PERSON] , натомість у поведінці зі [PERSON] займає позицію люблячого, лагідного батька, який виконує усі бажання дочки. На переконання сторони позивачки така поведінка є проявом маніпуляцій з метою здобуття прихильності молодшої дочки, враховуючи її вік та неспроможність критично оцінити поведінку батька. Під час обстежень дітей психологом встановлено, що передача дитини [PERSON] від матері до батька (без вагомих на те причин) не можлива, так як це буде порушувати інтереси самої дитини і суперечити його бажанням і потребам. Передача дитини [PERSON] від матері до батька (без вагомих на те причин) це порушення звичного для дитини образу життя, яке негативно позначитись на психологічному і фізичному здоров`ї дитини, травмує її психіку і порушить стан психологічного благополуччя. Також порушить процес гендерної, статево-рольової, соціальної ідентичності. А з огляду на те, що в віці Злати навички самообслуговування ще не сформовані до кінця, то це ускладнить процес догляду дівчини (за умови проживання з татом) за собою (особиста гігієна). З огляду на досвід, який є в суспільстві, проживання дітей саме з матір`ю, є найбільш прийнятним для них, оскільки у матері більше емоційно-вольової мотивації, можливості та часу для того щоб приділяти увагу дітям. Позивачка постійно піклується про дітей, матеріально забезпечує усім необхідним, створює умови для повноцінного їх розвитку, цікавиться їх життям та приймає у ньому безпосередню участь. Відповідач участі у матеріальному забезпеченні дітей участі не приймає. Позивачка має добрий стан здоров`я, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, не вживає спиртні напої та наркотичні засоби, а також жодним чином своєю поведінкою не шкодить розвитку дітей. До кримінальної відповідальності не притягалась, шкідливих звичок не має та позитивно характеризується як особистість, має самостійний дохід. 17.01.2022 відповідачем [PERSON] поданий відзив на позов. Ухвалою від 21.01.2022 відзив залишений без розгляду у зв`язку з пропуском строку для його подання. Ухвалою від 06.12.2021 відкрите провадження у справі, розгляд справи призначений у загальному позовному провадженні, призначене підготовче засідання. Витребуваний районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району висновок, щодо розв`язання спору. Витребуваний доказ поданий суду 03.02.2022. Ухвалою від 21.01.2022, постановленою судом без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Ворони О.В. про закриття провадження у справі у зв`язку із зловживаннями позивачкою процесуальними правами та відсутністю предмета спору. Ухвалою від 09.02.2022 закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Загрія Н.Ю. позов та обставини, якими він обґрунтований, підтримали. Проти заочного вирішення справи не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки не повідомив. Заяву про розгляд справи без його участі не подав. Представник третьої особи районної адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи без його участі. Враховуючи, що відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Свідок [PERSON] дала наступні показання. вона працює завідуючою кафедрою психології ЗНУ. З позивачкою вона познайомилась під час огляду дітей. З відповідачем вона не знайома. 23.10.2021 за заявою позивачки нею було проведене психологічне обстеження її дітей - [PERSON] та [PERSON] щодо їх прихильності до батьків. Обстеження проводилось без участі матері та батька, оскільки їх участь в обстеженні виключається, в ігровій кімнаті. На момент обстеження у [PERSON] встановлений нормальний рівень інтелекту. Він не боявся висловлювати свою думку та позицію. У нього емоційно тісний зв`язок з матір`ю. Він поважає її. З батьком стосунки нейтральні з негативним ефектом. [PERSON] висловлювалась про те, що батько її любить, а до матері та брата злий. Вона кохає обох батьків, але матір більше. Вважає, що передача дитини [PERSON] від матері до батька (без вагомих на те причин) не можлива, так як це буде порушувати інтереси самої дитини і суперечити його бажанням і потребам. Передача дитини [PERSON] від матері до батька (без вагомих на те причин) це порушення звичного для дитини образу життя, яке негативно позначитись на психологічному і фізичному здоров`ї дитини, травмує її психіку і порушить стан психологічного благополуччя. Також порушить процес гендерної, статево-рольової, соціальної ідентичності. А з огляду на те, що в віці [PERSON] навички самообслуговування ще не сформовані до кінця, то це ускладнить процес догляду дівчини (за умови проживання з татом) за собою (особиста гігієна). Свідок [PERSON] дала такі показання. З позивачкою та відповідачем вона знайома, оскільки з 2016 року працює у позивачки в дитячому садку «Щасливе дитинство» адміністратором. Вказаний дитячий садок відвідує донька сторін - [PERSON] . Діти постійно знаходяться в її полі зору. До дитячого садка Злату постійно приводить позивачка. Чи приводив доньку відповідач - вона не пам`ятає. Інколи відповідач приходив до дитячого садка. Коли сторони перебували у гарних стосунках відповідач інколи забирав доньку з дитячого садка. Після погіршення стосунків сторін, приблизно восени 2021 року відповідач прийшов до дитячого садка та намагався забрати доньку без дозволу позивачки. Вона не дозволила цього зробити. Але, коли відповідач взяв доньку на руки та дуже злякалась. Після цього вона владнала конфлікт та відвела дитину до іншої кімнати, після чого повідомила про те, що сталось, позивачці. Свідок [PERSON] дав наступні показання. Позивачка є його рідною сестрою. З відповідачем він познайомився ще до укладення ним шлюбу з позивачкою. Приблизно п`ять років тому у сторін стали погіршуватись сімейні стосунки через те, що відповідач став негативно ставитись до позивачки та дітей. Також, інколи він проявляв агресію щодо членів сім`ї. Він кілька разів приїжджав до сторін під час їх конфліктів, щоб владнати їх. При конфліктах були присутні і діти. Цього року відповідач не поздоровив своїх дітей з Новим роком, про що йому стало відомо 01.01.2022 коли він приїхав в гості до позивачки та дітей. При цьому, він поздоровив його дітей. На його питання про причини негативного ставлення до сім`ї відповідач ухилявся від відповіді. Відповідно до статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд встановив, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 08.02.2002 до 01.10.2021, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 08.02.2002 та копією рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.10.2021 у справі № 334/4743/21. Від шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 23.04.2009 та серії [NUMBER] від 02.11.2017. Сторони та їх діти зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортами громадян України № СВ516901 від 02.01.2002 та № [NUMBER] від 20.09.1996, витягами з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя від 06.12.2021. Проте, відповідач, починаючи з квітня 2021 року у вказаному будинку не проживає, що підтверджується Актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 14.10.2021 квартального комітету № 42. Відповідач є співвласником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з ДРРП від 20.08.2020 № 221002382. Малолітній син сторін [PERSON] навчається у Запорізькому приватному навчально-виховному комплексі І-ІІІ ступенів «Реал» Запорізької області. За місце навчання характеризується позитивно. Позивачка приділяє належну увагу вихованню сина, його розвитку та навчанню. Відповідач навчальним процесом та розвитком сина не цікавиться, батьківські збори не відвідує, що підтверджується характеристиками навчального закладу від 12.10.2021 № 02/02-74, 02/02-75. Відповідно до листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» від 15.11.2021 № 2738/01-08 діти [PERSON] та [PERSON] перебувають на обліку в Центрі з народження. Станом здоров`я дітей наразі опікується позивачка, яка вчасно приводить їх на профілактичні огляди та щеплення до лікаря, доглядає під час хвороби, виконує рекомендації лікаря в повному обсязі. Позивачка під спостереженням лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що підтверджується довідками КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради від 13.10.2021 та 19.10.2021. Позивачка є фізичною особою - підприємцем, є засновником та керівником Приватної організації (установи, закладу) «Приватний заклад позашкільної освіти «Щасливе дитинство» та його директором, що підтверджується Виписками з ЄДР від 06.03.2017 та 04.08.2020, Рішенням № 1 одноосібного Засновника Приватної організації (установи, закладу) «Приватний заклад позашкільної освіти «Щасливе дитинство» від 03.08.2020, Наказом Приватного закладі позашкільної освіти «Щасливе дитинство» № 1 від 03.08.2020. За місце проживання позивачка характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою квартального комітету № 42 від 09.11.2021. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків позивачка отримує заробітну плату у розмірі 6 300 гривень. Позивачка отримує регулярний дохід від своєї діяльності, що підтверджується Податковою декларацією платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за звітний 2020 рік. В АТ «Альфа-Банк» позивачкою відкритий поточний рахунок для здійснення діяльності ФОП, рух грошових коштів за період з 01.04.2021 до 30.09.2021 становить 509 195 гривень, що підтверджується довідкою АТ «Альфа Банк» № 1 від 04.10.2021. Згідно з висновком про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , від 02.02.2022 № 17.02/01-27/117 орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей разом з матір`ю [PERSON] . Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України від 26.04.2001 № 2402-III «Про охорону дитинства» (далі - Закон № 2402) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону № 2402). Згідно зі статтею 12 Закону № 2402 на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Суд встановив, що позивачка створила належні матеріально-побутові умов для проживання і виховання малолітніх дітей, що підтверджується висновком про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , від 02.02.2022 № 17.02/01-27/117, актом обстеження умов проживання від 30.12.2021. При цьому, доказів створення таких умов відповідачем суду не подано. Позивачка відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, що підтверджується характеристикою Запорізького приватного навчально-виховного комплексу І-ІІІ ступенів «Реал» Запорізької області від 12.10.2021 № 02/02-74, листом КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» від 15.11.2021 № 2738/01-08. Доказів відповідального ставлення відповідача до виконання батьківських обов`язків суду не подано. Крім цього, відповідно до характеристики Запорізького приватного навчально-виховного комплексу І-ІІІ ступенів «Реал» Запорізької області від 12.10.2021 № 02/02-74 відповідач навчальним процесом та розвитком сина не цікавиться, батьківські збори не відвідує, що свідчить про неналежне виконання ним батьківських обов`язків. Дитина [PERSON] має емоційно тісний зв`язок з матір`ю, глибоко поважає її. З батьком стосунки нейтральні з негативним ефектом. Дитина [PERSON] прихильно ставиться до обох батьків, проте її прихильність схиляється більше в сторону матері. Вказані обставини підтверджуються поясненнями свідка [PERSON] та висновком про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , від 02.02.2022 № 17.02/01-27/117. Мати дитини, безсумнівно, відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати. Визначаючи місце проживання дитини, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надає першочергове значення саме найкращим інтересам дітей, які тривалий час проживали разом з матір`ю, яка самостійно займалась вихованням та доглядом за ними. Вирішуючи спір, суд віддає перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності. Докази, які б свідчили про наявність негативних якостей у сторін у справі відсутні. У рішенні ЄСПЛ від 02 лютого 2016 року у справі «N.TS. та інші проти Грузії» зазначено, що обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення возз`єднання, проте не є абсолютним. Возз`єднання одного з батьків з дитиною, яка деякий час прожила з іншими особами, може бути неможливо реалізувати негайно і може знадобитися проведення підготовчих заходів для цього. Характер та обсяг такої підготовки залежатимуть від обставин кожного випадку, але розуміння та співпраця всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Хоча національні органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, будь-яке зобов`язання щодо застосування примусу в цій сфері має бути обмеженим, оскільки інтереси, а також права і свободи всіх зацікавлених осіб повинні бути враховані, а особливо найкращі інтереси дитини та її права. Якщо контакти з батьками можуть загрожувати цим інтересам або втручатися в ці права, національні органи влади повинні дотримуватись справедливого балансу між ними (див. посилання Hokkanen, п. 58). Найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків (див. серед інших, Ольссон (№ 2), § 90, Ignaccolo-Zenide, § 94, Plaza v. Poland, № 18830/07, п. 71, 25 січня 2011 р., І Manic, § 102). Статтями 12-15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). Відповідно до статті 3 Конвенції про здійснення прав дітей 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року, дитина має процесуальне право бути поінформованою та висловлювати свою думку під час розгляду справи, що стосується її. Опитаний в судовому засіданні малолітній син сторін [PERSON] пояснив, що протягом останнього року він проживає разом з матір`ю, старшим братом [PERSON] та молодшою сестрою [PERSON] . До цього з ними проживав і батько. Він не бажає зустрічатись з батьком, який під час спільного проживання інколи виявляв агресію та не дослуховувався до його думок. Сестра також не бажає зустрічатись із батьком. Раніше вона ставилась до батька добре, проте побачивши ставлення батька до матері та до нього більше не бажає з ним спілкуватись. Він бажає проживати з матір`ю. Враховуючи, що дитині [PERSON] ще не виповнилось і п`яти років, суд дійшов висновку про недоцільність опитування дитини в судовому засідання, оскільки через замалий вік дитина не здатна самостійно сформулювати власні погляди щодо того - з ким з батьків вона бажає проживати. При вирішенні спору суд також враховує тривале проживання дітей саме з матір`ю, у зв`язку з чим різка зміна оточення дітей та кола їх спілкування може негативно відобразитись на психологічному їх стані, зменшити у них відчуття безпеки та комфорту, а також висновок органу опіки та піклування. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позов необхідно задовольнити та визначити місце проживання дітей з матір`ю. Суд не визнає належними доказами лист позивачки від 21.12.2021 та Пропозицію щодо мирного врегулювання спору стосовно будинку за адресою: [ADDRESS] від 21.12.2021, які не стосуються предмета доказування в цій справі. Також, суд не визнає належними доказами висновки спеціаліста - психолога від 23.10.2021, з причини не урахування психологом фактичних обставин справи, не спілкування психологів з батьками та не вивчення ними матеріалів справи. Аналогічний висновок містить постанова Верховного Суду від 23.12.2020 у справі № 712/11527/17. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений останньою судовий збір у сумі 908 гривень.

Outcome: approved