Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-28 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна, набутого під час шлюбу, зокрема сплати їй 1/2 вартості автомобіля Opel Vectra, 1997 року випуску, р.н.з. [NUMBER] , визнаного спільним майном подружжя, що становить 32413 гривень 50 копійок. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 2013 року. Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 19.08.2019 шлюб між ними розірвано. Під час шлюбу, а саме 05.08.2015, вони придбали автомобіль Opel Vectra, 1997 року випуску, р.н.з. [NUMBER] . Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 17 січня 2020 року визнано за нею та відповідачем в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на 1/2 частину за кожним на автомобіль легковий Opel Vectra, 1997 року випуску, р.н.з. [NUMBER] . На даний час вони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, а саме автомобіля Opel Vectra, 1997 року випуску, р.н.з. [NUMBER] , тому вона має намір поділити його, шляхом залишення у власності відповідача та стягнути на свою користь 1/2 вартості автомобіля, що становить 32413,5 грн. Відповідач [PERSON] скористався своїм правом та надав відзив на позов. Відповідно до наданого відзиву відповідач заявлені до нього позовні вимоги не визнає та зазначає, що спірний автомобіль дійсно визнаний рішенням Рокитнянського районного суду спільним сумісним майном подружжя та визнано право кожного з них на 1/2 його частину. Так, рішенням суду про поділ спільного сумісного майна подружжя, зазначено орієнтовну вартість автомобіля - 64827 грн. на час розгляду попереднього позову. Однак, вартість майна, що підлягає поділу між подружжям, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду даної справи у суді. Крім того, рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 17.01.2020, на яка посилається позивач, у задоволенні позовних вимог в частині присудження позивачу грошової компенсації половини вартості автомобіля - відмовлено. Відтак, позивач не підтвердив належними та допустимими доказами обставину, що включає вартість автомобіля, який є об`єктом спору та не доведено його дійсну вартість. Крім того, з метою мирного врегулювання спору щодо поділу спільного майна - автомобіля - він з вересня 2020 року щомісячно сплачує позивачеві кошти в рахунок компенсації вартості 1/2 частини автомобіля. Представник позивача - адвокат Філатова О.С., в порядку вимог статті 179 ЦПК України, надала відповідь на відзив. Відповідно до якого просить заявлений позов задовольнити. З приводу вартості автомобіля зазначає, що в рішенні Рокитнянського районного суду Київської області від 17.01.2020 у цивільній справі №375/2320/19 судом встановлено, що: -"орієнтовна вартість автомобіля Opel Vectra, 1997 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER] складає 64827 гривень, що підтверджується об`явою про продаж легкового автомобіля аналогічної марки та моделі 1997 року випуску на сайті AUTO.RIA" Оскільки відповідач рішення Рокитнянського районного суду Київської області про поділ майна не оскаржував, отже він погодився з ціною вартості спільного майна, а саме що ціна автомобіля складає 64827 гривень. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Позовна заява надійшла до Рокитнянського районного суду Київської області 18 жовтня 2020 року. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 11 січня 2021 року зазначена справа передана у провадження судді Чорненької О.І. Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 18 лютого 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Зазначена ухвала разом з копією позовної заяви з доданими документами направлено відповідачеві. Одночасно відповідачеві роз`яснено його право подати відзив на позов. 07 вересня, 28 жовтня, 06 грудня 2021 року та 25 лютого 2022 року справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному та призначено до розгляду на 05 квітня 2022 року. Позивач - [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибула та про причини своєї неявки суд не повідомила. Однак, представник позивача - адвокат Філатова О.С. була присутня у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, а саме за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» (https:/easycon.com.ua/). Відповідач - [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не прибув та про причини своєї неявки суд не повідомив. Разом з тим, подав відзив на заявлений до нього позов, відповідно до якого просить у задоволенні позову відмовити. Свою позицію обгрунтовує тим, що позивачем не обгрунтовано вартість автомобіля на час розгляду справи. У судовому засіданні був присутній представник відповідача - адвокат Поліщук С.М. Відповідно до положень статті 247 ЦПК України, здійснюється фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2013 року. Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 19.08.2019 шлюб між ними розірвано. Під час шлюбу, а саме 05.08.2015, подружжя придбали автомобіль Opel Vectra, 1997 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER] . З метою поділу спільного сумісного майна подружжя, [PERSON] до Рокитнянського районного суду Київської області було подано позов до [PERSON] про визнаня легкового автомобіля марки "ОPEL Vectra" 1997 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділити його шляхом визнання права індивідуальної власності на останній за відповідачем та присудження позивачу грошової компенсації половини його вартості. Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 17 січня 2020 року за кожним із подружжя, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнано право власності на 1/2 частину автомобіля легкового Opel Vectra, 1997 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER] . У задоволенні решти частини позовних вимог було відмовлено. Таке рішення суду було обгрунтовано тим, що "Згідно із ч. 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Зазначене рішення суду від 10 січня 2020 року сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили. З приводу посилання представником позивача у відповіді на відзив на позовну заяву, що вартість автомобіля Opel Vectra, 1997 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , у сумі 64827 гривень визначена рішенням Рокитнняського районного суду Київської області від 10 січня 2020 року у цивільній справі №375/2320/19, слід зазначити, що такий висновок позивачем та її представником зроблено помилково. Це підтверджується текстом рішення Рокитнянського районого суду Київської області від 17 січня 2020 року у цивільній справі №375/2320/19, копія якого долучена до позовної заяви. Так, процитований представником позивача у відповіді на відзив уривок тексту судового рішення є частиною описової частини рішення та обгрунтуванням позивачкою своїх позовних вимог - стислим викладенням її позовних вимог. Самим рішенням вартість спірного автомобіля не визначалась та не досліджувалась, а тому відсутні підстави вважати, що рішенням Рокитняннського районного суду Київської області від 17 січня 2020 року у цивільній справі №375/2320/19 визначено вартість автомобіля Opel Vectra, 1997 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , у сумі 64827 (шістдесят чотири тисячі вісімсот двадцять сім) гривень. На даний час відповідач [PERSON] одноособово користується автомобілем Opel Vectra, 1997 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , який рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 17 січня 2020 року поділений між подружжям шляхом визнання за кожним з них права власності на спільне майно в 1/2 частці автомобіля. З пояснень представника відповідача встановлено, що з метою мирного врегулювання спору щодо поділу спільного майна - автомобіля - відповідач з вересня 2020 року щомісячно сплачує на рахунок позивача кошти в рахунок компенсації вартості 1/2 частини автомобіля. Так, упродовж вересня 2020 року - липня 2021 року ним добровідно було сплачено позивачці 4900 (чотири тисячі дев`ятсот) гривень, що підтверджується копіями квитанцій, доданими відповідачем до відзиву на позов. Представник позивачки заперечила укладення будь-яких письмових та усних договорів з відповідачем про відшкодування коштів в рахунок вартості 1/2 автомобіля, оскільки в разі досягнення будь-яких домовленостей, позивачка звернулася б до суду із заявою про залишення позову без розгляду. Представник позивачки зазначає, що між ними не визначалась вартість автомобіля, не встановлючались строки повернення коштів, не обговорювались питання черговості платежів та суми кожного платежу. Окрім того, в квитанціях, наданих суду вказано призначення платежу: "за машину", та не може слугувати обгрунтуванням саме перерахування вартості 1/2 автомобіля. Суд критично відносить до доказів, наданих представником відповідача про перерахування коштів за автомоль, як доказів укдадення усного договору про повернення 1/2 вартості спільного автомобіля, оскільки в судовму засіданні представник відповідача не зміг пояснити, яка вартість спільного майна погоджена сторонами, на який період такий договір було укладено, яка кінцева дата повернення коштів, яка сума мала сплачуватись відповідачем та з якою черговістю платежу. Всі ці обставини, з`ясовані судом в судовому засіданні, вказують на помилкове твердження представника відповідача про укладення усного договору про відшкодування відповідачем вартості 1/2 частини автомобіля та відсутності предмета спору. Разом з тим, з огляду на викладене, враховуючи що позивачем не надано доказів вартості майна, а саме автомобіля Opel Vectra, 1997 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , який є об`єктом спору, заявлений позов про присудження компенсації половини його вартості не може бути задоволений. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин між подружжям, у тому числі колишнім, підлягають застосуванню передусім норми Сімейного кодексу України. Згідно зі статтею 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 17 січня 2020 року у цивільній справі №375/2320/19 здійснено фактичний поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме автомобіля Opel Vectra, 1997 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , та за кожним з подружжя визнано право власності на 1/2 частину вказаного автомобіля. У позові, який розглядається позивачка - [PERSON] ставить вимогу про стягнення на її користь з відповідача, співвласника автомобіля, вартості її частки у спільному майні. Правовідносини, в яких позивачка, як співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки регулюються ст. 364 ЦК України. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 9 червня 2021 року у справі № 760/789/19 (провадження № 61-16632св20) - https://reyestr.court.gov.ua/Review/97771554. Відповідно до вимог статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Відповідно до вимо частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 2 статті 2 ЦПК України зобов`язує суд та учасників судового процесу керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Крім того, відповідно до вимог частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 зазначеної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України). Згідно з вимогами частини 7 статті 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 статті 175 ЦПК України передбачено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Відповідно до вимог частини 3 статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Пунктом 2 частини 1 статті 176 ЦПК України передбачено, що ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - визначається вартістю майна. Згідно з п. 22 постанови Пленуму ВС України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при не досягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Аналогічна правова позиція сформулювана у Постановах Верховного Суду: від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18); від 18 квітня 2018 року у справі № 180/254/15-ц (провадження № 61-5231св18) http://reyestr.court.gov.ua/Review/73660718; від 07 листопада 2018 року у справі № 761/17775/15-ц (провадження № 61-4420св18) http://reyestr.court.gov.ua/Review/77696572; від 09 січня 2019 року у справі № 643/4589/15-ц (провадження № 61-5361св18) http://reyestr.court.gov.ua/Review/79237953; від 19 лютого 2020 року у справі № 405/3904/17 (провадження № 61-3633св19) http://reyestr.court.gov.ua/Review/87951030. Для визначення вартості транспортного засобу діє Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 № 1335/5/1159) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 р. за № 1074/8395, застосування якї є обов`язковою під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин. Вказана методика застосовується з метою у тому чмслі визначення ринкової вартості КТЗ, їх складників у разі відчуження. Розділом IIV зазначеної методики проводиться визначення вартості КТЗ (колісного транспортного засобу). Так, ринкова вартість КТЗ ураховує його комплектність, укомплектованість і фактичний технічний стан, строк експлуатації, величину пробігу, умови, у яких він експлуатувався (зберігався), особливості кон`юнктури ринку регіону. Згідно з принципами зміни вартості, попиту та пропозиції значення ринкової вартості є змінною за фактором часу величиною, яка залежить від коливань ринкових цін на КТЗ та його складники. Однак, позивачкою доказів вартості автомобіля автомобіля Opel Vectra, 1997 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , як і 1/2 його частини, на час розгляду справи, суду не надано та відповідних процесуальних дій, спрямованих на її встановлення, не вчинено, зокрема, не було заявлено клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи визначення вартості вказаного автомобіля. Обов`язок позивача додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів) передбачено частиною 5 статті 177 ЦПК України. Відповідно до вимог статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За викладеного, оцінючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з огляду на викладені правові підстави суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано доказів дійсної вартості автомобіля на час розгялду справи в суді. Щодо судових витрат Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, понесені судові витрати, а саме сплачений при поданні позовної заяви судовий збір залишається за позивачем.

Outcome: dismissed