Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-25 00:00:00

Позиція позивача та відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі. Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом. На обґрунтування позову зазначає, що вона [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] , що доводиться копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] та копією свідоцтва про укладення шлюбу Серія [NUMBER] . Згідно заповіту, посвідченого 07 грудня 2017 року [PERSON] секретарем Новоаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області, зареєстрованого в реєстрі за №226, [PERSON] , [INFO] , мешканка села Ковалі Хорольського району Полтавської області, ідентифікаційний код - [NUMBER] , на випадок своєї смерті все належне їй майно, де б воно не було і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповідала позивачу, [PERSON] , [INFO] , повністю. [INFO] мати позивача [PERSON] померла в селі Ковалі Хорольського району Полтавської області, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть Серія [NUMBER] . З виписки з погосподарської книги, виданої виконавчим комітетом Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області за Вих. №337/15.05-12 від 07.06.2022 року, слідує, що згідно запису в по господарській книзі №5 с. Ковалі за 2016-2023 р.р. домогосподарство, що складається з житлового будинку, рік забудови-1974, з надвірними будівлями і спорудами, номер об`єкта обліку 1065, що розташований в [ADDRESS] відноситься до суспільної групи- робочий двір. Голова домогосподарства до дня смерті, [INFO] - [PERSON] , [INFO] .За даною адресою проживають та зареєстровані: син - [PERSON] , [INFO] . Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, тобто житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . 06.07.2022 року по справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. В судове засідання позивач не з"явився, але в позовній заяві прохав суд провести розгляд справи за його відсутності. В судове засідання представник відповідача Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області не з"явився, але подали заяву про розгляд справи за відсутності представника міської ради. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2ст. 247 ЦПК України. Врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини, встановлені судом. З повідомлення державного нотаріуса Хорольської державної нотаріальної контори Решта С.М. від 24.06.2022 року за вих. № 345/02-14 слідує, що спадкова справа № 171/2018 до майна [PERSON] була відкрита у даній нотаріальній конторі 24.07.2018 року на підставі заяви позивача про прийняття спадщини за заповітом. Інших заяв про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини у дану спадкову справу протягом строку, визначеного ст.1270 ЦК України, не було подано. Позивач, [PERSON] , дочка спадкодавця, є єдиним спадкоємцем на все спадкове майно за заповітом [PERSON] , яка померла [INFO] .Осіб, які б відносились до спадкоємців, що мають право на обов`язкову частку за законом в порядку ст.1241 ЦК України немає. У зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, тобто договору купівлі-продажу будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, позивачу роз`яснено державним нотаріусом Решта С.М., що для отримання цієї спадщини необхідно звернутись до суду з відповідною заявою. Згідно технічного паспорта, інвентаризаційна справа №57/2022 на будинок садибного типу, виготовленого станом на 03 червня 2022 року ФОП [PERSON] , вбачається, що господарські будівлі вказаного домоволодіння перебувають у задовільному технічному стані, придатні до подальшої експлуатації, також слідує, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , складається з: житлового будинку літ. А1 загальною площею 63, 2 кв.м., житловою площею 22, 2 кв.м., прибудови літ. а, сараю літ. Б, вбиральні літ.В, колодязя №1, огорожі № 2, воріт з хвірткою № 3, газопроводу №4. Самочинне будівництво, переобладнання відсутнє. Відповідно до звіту про оцінку майна ТОВ « Альбатрос» від 27 червня 2022 року, слідує, що ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , становить 60 600, 00 грн. Даний факт має юридичне значення, оскільки надає позивачу, як спадкоємцю за заповітом, можливість реалізувати право на вказане спадкове майно та дозволить використувати своє право, як власника, на розпорядження належним майном, та повністю підтверджується - випискою з погосподарської книги, виданої виконавчим комітетом Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області за Вих. №337/15.05-12 від 07.06.2022 року. Відповідно до ст. 1235 ЦК України єдиним спадкоємцем за заповітом померлої [INFO] [PERSON] , яка прийняла її спадщину, є позивач, її дочка [PERSON] . Норми права, застосовані судом. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Частиною 2 цієї статтті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом. Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спобіг, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інетерсу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відтак, зазначена норма визначає об`єкт захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні чи невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для повновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №1-10/2004 визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам. Таким чином, під способами захисту суб`єктивних цивільних прав/інтересів розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться повновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та охоронюваних законом інтересів. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України випливає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом ніж той, який встановлений договором або законом. Законодавчі обмеження матеріально- правових способів захисту цивільно права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8-9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved