Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

21.12.2021 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори, в якій просить зняти арешт з квартири [ADDRESS] , арештованої на підставі постанови слідчого Деснянського РУ ГУ МВС України у м. Києві від 05.02.2004 та внесеної до реєстру П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою (реєстраційний номер обтяження 1378761 від 14.10.2004). Позовні вимоги мотивовані тим, що Деснянським РУ ГУ МВС України в м. Києві у 2004 році проводилось досудове розслідування у кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України. Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 26.03.2004 [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч 2 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є особистою власністю засудженого. 23.11.2004 Відділом державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві на виконання вироку суду на підставі виконавчого листа № 1-245 від 26.03.2004 винесено постанову про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження (реєстраційний номер обтяження 1495879 від 24.11.2004). 20.03.2006 майно, яке належить [PERSON] , а саме 1/5 квартири [ADDRESS] , описане і арештоване згідно з актом АА № 044625. Експертом була проведена оцінка вищезазначеного майна для подальшої реалізації та призначені прилюдні торги. 02.10.2006 згідно з протоколом № 6280041-1 СДП «УКРСПЕЦ`ЮСТ» проведено прилюдні торги з реалізації майна. Переможцем торгів став [PERSON] , що підтверджується протоколом, який повинен внести кошти у сумі 18060,72 грн. Дана сума була сплачена згідно з квитанцією № 8451/0517-1, тобто придбано вказане майно. На підставі зазначеного 28.05.2007 виконавцем виконавче провадження закінчено, але арешт не знято і допущені порушення порядку оформлення кінцевих результатів торгів, в результаті [PERSON] не мав змоги оформити право власності на придбане майно. У зв`язку з зазначеним [PERSON] подано позовну заяву до Деснянського районного суду м. Києва про визнання права власності на 1/5 квартири [ADDRESS] та зняття арешту з майна. 23.11.2021 у справі № 754/6564/21 ухвалено рішення, яким позовні вимоги задоволені. Під час розгляду справи № 754/6564/21 було виявлено, що на квартиру [ADDRESS] накладено арешт під час досудового розслідування кримінальної справи відносно [PERSON] і при ухваленні вироку даний факт враховано не було. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно слідчим Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві Бенюхом на підставі постанови від 05.02.2004 накладено арешт на всю квартиру, а не на 1/5 частину, яка належить [PERSON] , що порушує майнові права інших власників даного майна: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вiдомості про обтяження на підставі зазначеної постанови слідчого внесені П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою до Реєстру через 8 місяців, а саме 14.10.2004 (реєстровий № 1378761). Таким чином, незважаючи на конфіскацію майна, передбачену вироком, власником залишається [PERSON] , тобто вирок конфіскації майна не виконано, [PERSON] , який фактично придбав конфісковане майно і вніс за нього грошові кошти не може оформити право власності, порушені майнові права інших власників даної квартири та накладений подвійний арешт по одній справі. З метою зняття арешту рамках кримінального провадження 04.11.2021 до слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва було позивачем було подано клопотання про зняття арешту з квартири [ADDRESS] . 08.11.2021 ухвалою слідчого судді в клопотанні відмовлено, оскільки справа підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. Позивач вказує, що з 2004 року на майно безпідставно накладений арешт, чим порушені майнові права позивача та інших власників квартири щодо розпорядження власністю. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 18 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження. Підготовче засідання призначено на 10.03.2022. 08.02.2022 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вказує, що як на підставу притягнення до участі у справі як відповідача П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори, позивач посилається, що арешт (обтяження) за № 1378761 був зареєстрований її нотаріусом 14.10.2004 на підставі постанови слідчого управління ГУ МВС України у м. Києві від 05.02.2004. Відповідач звертає увагу суду на ту обставину, що П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора не була ініціатором накладення арешту на майно позивача, вона була згідно з чинним на той час законодавством реєстратором, тобто виконувала технічну частину роботи з внесення даних, вказаних в постанові слідчого Слідчого управління ГУ МВС України у м. Києві від 05.02.2004; державний нотаріус вносить лише дані до відповідного реєстру на підставі рішень (заяв) посадових осіб, які уповноважені (мають право) на накладення арешту на нерухоме майно громадян. Відповідачем у цій справі повинно бути ГУ МВС України в місті Києві, посадові особи якого винесли постанову про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , яка належить позивачу на праві власності. У зв`язку з цим відповідач вважає, що позов [PERSON] до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори про зняття арешту з нерухомого майна, а саме з квартири [ADDRESS] , є необгрунтованим та суперечить чинному цивільному процесуальному законодавству та законодавству, яке регулює порядок скасування арешту на нерухоме майно, тому позов не може бути задоволений, оскільки державна контора (нотаріус) є неналежним відповідачем у цій справі. Розгляд справи 10.03.2022 не відбувся, наступне підготовче засідання призначено на 05.07.2022. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 05 липня 2022 року закрито підготовче провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори про зняття арешту з майна та призначено справу до судового розгляду по суті на 18 липня 2022 року. У судове засідання 18.07.2022 позивач та його представник з`явились та підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача у справі у судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про розгляд даного провадження у встановленому законом порядку та надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Як вбачається з свідоцтва про право власності від 10.04.2000 № 1450 (а.с. 13) власниками квартири за адресою: [ADDRESS] в рівних долях є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Як зазначається у позовній заяві, Деснянським РУ ГУ МВС України в м. Києві у 2004 році проводилось досудове розслідування у кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України. В рамках вказаного розслідування за постановою слідчого Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві Бенюха від 05.02.2004 накладено арешт на всю квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вказане обтяження зареєстроване 14.10.2004 за № 1378761 П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою. Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 26.03.2004 [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначено покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є особистою власністю засудженого. 23.11.2004 Відділом державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві на виконання вироку суду на підставі виконавчого листа № 1-245 від 26.03.2004 винесено постанову про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження (реєстраційний номер обтяження 1495879 від 24.11.2004). В рамках виконавчого провадження № 687413 майно, яке належить [PERSON] , a caмe 1/5 квартири [ADDRESS] , було виставлено на торги. Позивачем було придбано 1/5 частини квартири [ADDRESS] на прилюдних торгах. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 23.11.2021 у справі № 754/6564/21 визнано за [PERSON] право власності на 1/5 частини квартири [ADDRESS] та скасовано арешт, накладений на квартиру [ADDRESS] згідно з постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві ВП № 687413 від 23.11.2004. Позивач вказує, що під час розгляду вказаної вище справи в суді дізнався про накладений на підставі постанови слідчого Деснянського РУ ГУ МВС України у м. Києві від 05.02.2004 арешт на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 08.11.2021 у справі № 754/16821/21 у задоволенні клопотання адвоката Счастлівцевої А.Л. в інтересах [PERSON] , про скасування арешту нерухомого майна відмовлено, оскільки справа підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19 зазначено, що спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, виходячи із наведених вище норм, суд приходить до висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття арешту з такого майна. Слід зауважити, що позивачу належить на праві власності не вся квартира за адресою [ADDRESS] , а 2/5 її частини: 1/5 на підставі свідоцтва про право власності від 10.04.2000 № 1450 та 1/5 на підставі рішення Деснянського районного суду міста Києва від 23.11.2021 у справі №754/6564/21; в той же час співвласниками квартири в рівних частинах (по 1/5) є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 10.04.2000 № 1450. У постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 607/3269/21 зазначено, що відповідачами у справі про зняття арешту з майна є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача)) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог по суті заявлених вимог. Подібні висновки щодо належних відповідачів у справі про зняття арешту з майна висловлені у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 521/17712/15 (провадження № 61-11321св18), від 13 листопада 2019 року у справі № 745/691/18 (провадження № 61-7248св19), від 12 серпня 2021 року у справі № 756/14542/19 (провадження № 61-6976св21), від 26 січня 2022 року у справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18). Відповідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом. Звертаючись до суду із позовом про зняття арешту з майна позивач в позовних вимогах визначив відповідачем П`ятнадцяту київську державну нотаріальну контору. Суд зазначає, що нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження з посвідчення прав і фактів, що мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій. Нотаріус не є учасником цивільних правовідносин між сторонами правочину та порушником прав, що виникають із цих відносин. У нотаріуса відсутня процесуальна заінтересованість в предметі спору. Таким чином, нотаріус не є відповідачем у спорах, що виникають із цивільних відносин, пов`язаних з нотаріальною дією. При реєстрації вказаного в позовній заяві арешту, нотаріуси виконували функцію реєстраторів, шляхом внесення відомостей до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Тобто, нотаріус/нотаріальна контора не є належним відповідачем у даній категорії справ. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто, ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згодний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. Позивач в порядку та строки, що передбачені положенням ст. 51 ЦПК України, не скористався правом на заміну неналежного відповідача на належного. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому, слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача). З огляду на визначений позивачем склад учасників справи та предмет спору, враховуючи, що норми процесуального права не передбачають права суду самостійно здійснювати заміну неналежного відповідача, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори про зняття арешту з майна слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed