Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-20 00:00:00

Представник позивача адвокат Сененко К.В., в інтересах позивача [PERSON] , звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» про стягнення страхового відшкодування, матеріальної та моральної шкоди, у якому просить суд стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» на користь [PERSON] : - страхове відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 45 121 грн 45 коп.; - моральну шкоду в розмірі 2 256 грн 72 коп.; - матеріальну шкоду в розмірі 13 130 грн 00 коп. Заявлені позовні\~вимоги обґрунтовано\~тим,\~що на\~розгляді у\~Черкаському районному\~суді Черкаської\~області перебувало\~кримінальне провадження\~за №\~707/3284/21\~за обвинуваченням\~ [PERSON] у\~вчиненні злочину,\~передбаченого ч.\~1\~ст.\~286\~КК України.\~Ухвалою суду\~від 05\~квітня 2022\~року закрито\~провадження у\~вказаній справі\~відносно [PERSON] \~у зв`язку\~із його\~смертю.\~Дана ухвала\~набрала законної\~сили. [PERSON] \~є потерпілою\~у зазначеному\~ кримінальному\~ провадженні.\~ Досудовим\~ розслідуванням\~ було\~ встановлено,\~ що\~02\~листопада 2021\~року близько\~07-ої\~години 00\~хвилин [PERSON] ,\~керуючи автомобілем\~«ВАЗ 21063»,\~д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~грубо порушуючи\~правила безпеки\~дорожнього руху,\~проявив неуважність,\~не стежив\~за дорожньою\~обстановкою та\~відповідно не\~реагував на\~її зміну,\~а тому,\~рухаючись в\~с.\~Білозір`я\~Білозірської ОТГ\~Черкаського району\~Черкаської області\~по проїзній\~частині вулиці\~Гагаріна,\~зі сторони\~вулиці Філатова\~у напрямку\~до вулиці\~Леніна,\~при виникненні\~перешкоди для\~його руху,\~а саме\~пішохода [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~яка рухалася\~попереду в\~попутному напрямку\~поблизу правого\~краю проїзної\~частини вулиці\~Гагаріна біля\~буд.\~№ 116,\~та яку\~останній міг\~об`єктивно\~виявити,\~не застосував\~заходів для\~зменшення швидкості\~руху свого\~транспортного засобу\~і не\~зупинився,\~а продовжив\~рух прямо,\~не дотримуючись\~безпечного інтервалу,\~та скоїв\~наїзд на\~ [PERSON] .\~Згідно з\~висновком судово-медичної\~ експертизи\~ №\~02-01/1076\~від 23\~грудня 2021\~року у\~результаті ДТП\~потерпіла [PERSON] \~отримала наступні\~тілесні ушкодження:\~закритий уламковий\~перелом лівої\~стегнової кістки,\~що відноситься\~до категорії\~тілесних ушкоджень\~середньої тяжкості,\~що спричинили\~тривалий розлад\~здоров`я;\~травму голови\~зі струсом\~головного мозку,\~раною м`яких\~тканин голови,\~які відносяться\~до категорії\~легких тілесних\~ушкоджень,\~що спричинили\~короткочасний \~ \~розлад \~ здоров`я.\~ Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 1836/1838/21-23 від 24 грудня 2021 року спричинення [PERSON] легких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень знаходиться у причинному зв`язку із порушенням водієм автомобіля «ВАЗ 21063», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] пунктів 12.3, 13.3 Правил дорожнього руху України. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] відразу автомобілем швидкої медичної допомоги було доставлено до КНП «Смілянська багатопрофільна лікарня ім. С. Бобринської», де вона знаходилася на стаціонарному лікуванні у період з 02 листопада 2021 року до 29 листопада 2021 року та була виписана з рекомендаціями подальшого лікування під наглядом травматолога поліклініки. Також позивачу було рекомендовано ходу на милицях без навантаження на оперовану кінцівку до 1,5 місяців, ЛФК суглобів, масаж. Згідно довідки КНП «Смілянська багатопрофільна лікарня ім. С. Бобринської» № 569, [PERSON] потребує стороннього догляду. Зі змісту листків непрацездатності серії АЛГ № 349130, АЛГ № 349135 та АЛГ 349138 вбачається, що позивач перебувала на лікарняному у період з 02 листопада 2021 року до 18 грудня 2021 року, з 18 грудня 2021 року до 25 січня 2022 року, та з 04 лютого 2022 року до 03 березня 2022 року. Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 711562 від 23 березня 2022 року [PERSON] встановлено ІІІ групу інвалідності, причиною якої є загальне захворювання з ураженням опорно-рухового апарату. Представник позивача наполягає на тому, що шкоду [PERSON] було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілої. При цьому, представник позивача зазначає, що [PERSON] кримінальним правопорушенням завдано матеріальної та моральної шкоди, яка полягає у втраті здоров`я, тимчасовій втраті працездатності, душевних стражданнях, які вона переживає внаслідок тяжкого і довготривалого лікування. Також представник позивача вказує, що відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 203703307 від 22 квітня 2021 року цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «ВАЗ 21063», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована АТ «Страхова компанія «МЕГА - ГАРАНТ», зі страховим лімітом у 130 000 грн 00 коп. за шкоду, заподіяну майну, та 260 000 грн 00 коп. за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю. [PERSON] у визначений законом строк звернулася із заявою про виплату коштів до АТ «Страхова компанія «МЕГА - ГАРАНТ», однак на момент подачі позову жодного розрахунку дана страхова компанія із позивачем не провела, на дзвінки та повідомлення не реагує. На обґрунтування вимоги про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, представник позивача надає розрахункові документи, які, на її думку, підтверджують витрати, пов`язані з лікуванням позивача, в сумі 45 121 грн 45 коп. Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, представник позивача зазначає, що впродовж усього лікування та після нього [PERSON] відчувала сильні болі, приймала протизапальну, антибактеріальну, знеболюючу терапії, не могла нормально самостійно пересуватися та потребувала сторонньої допомоги. Крім того, позивачу проведено операційне втручання із встановленням металоконструкцій для інтрамедулярного остеосинтезу стегнової кістки. Хоча потерпілу і виписали з лікарні з поліпшеннями, її працездатність знижена у зв`язку із отриманою травмою. Близько півтора місяці [PERSON] змушена була пересуватися за допомогою милиць, а щонайменше перевантаження лівої кінцівки призводило до набряклості ноги, виникнення болі різної інтенсивності та обмеження обсягу рухів стегна. Зі слів представника позивача, на лікування [PERSON] витратила усі свої заощадження, на даний час ніде не працює через отримані внаслідок ДТП травми, проживає одна, не перебуває ні у кого на утриманні, не має сторонньої допомоги, ні матеріальної, ні фізичної, що змушує її самостійно тим чи іншим чином переносити наслідки ДТП. До того ж, позивач тривалий час проходить реабілітацію з метою хоча б часткового повернення до нормальної життєдіяльності. Усе вказане вводить її у тяжкий психоемоційний стан, а саме завдає переживань. З урахуванням наведеного, представник позивача вважає, що у даному випадку підтверджена проблематизація життя [PERSON] , як потерпілої після дорожньо-транспортної пригоди, що стало додатковою психотравмуючою проблемою для неї та спричинило психоемоційний стрес. Розмір компенсації заподіяної [PERSON] моральної шкоди представник позивача розраховує наступним чином: 5 % від 45 121 грн 45 коп. (страхова виплата за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди), що складає 2 256 грн 72 коп. Крім того, представник позивача зазначає, що під час дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] була одягнена у куртку вартістю 1 250 грн 00 коп., штани джинсові вартістю 1 480 грн 00 хв., кофту вартістю 600 грн 00 коп., шапку та шарф загальною вартістю 600 грн 00 коп., рюкзак вартістю 800 грн 00 коп., нижню білизну вартістю 700 грн 00 коп., при собі мала мобільний телефон марки «Samsung S9» вартістю 7 000 грн 00 коп. та зонт вартістю 700 грн 00 коп. Внаслідок падіння вказані одяг та речі зазнали пошкодження, а тому їх не можливо використовувати за призначенням, у зв`язку з чим позивачу завдано матеріальну шкоду на загальну суму 13 130 грн 00 коп. З огляду на вищевикладене, позивач була змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 26 квітня 2022 року позовна заява була залишена без руху, з наданням позивачу часу для усунення недоліків /а.с. 58-59/. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 10 травня 2022 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін 07 червня 2022 року за наявними у ній матеріалами; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву; встановлено позивачу триденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подачі до суду відповіді на відзив, а відповідачу триденний строк для подачі заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів /а.с. 78-80/. Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до частини 5 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також зазначено строки подання такого клопотання. 07 червня 2022 року у зв`язку з відсутністю у суду відомостей про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, проведення розгляду справи відкладено до 21 липня 2022 року. Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи, що призначений на 21 липня 2022 року. Зокрема, відповідача було повідомлено про вказаний позов шляхом направлення копії позовної заяви разом з додатками та ухвалою суду за його місцезнаходженням. Крім того, 10 червня 2022 року та 17 червня 2022 року відповідачу було додатково направлено копію позовної заяви з додатками і копію ухвали суду про відкриття провадження у справі на офіційну електронну адресу /а.с. 89, 100/, а 17 червня 2022 року копії зазначених документів направлено на особисту електронну адресу представника відповідача [PERSON] , за заявою останньої /а.с. 101,102/. 20 липня 2022 року представником Акціонерного товариства «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» Дайнеко К.К. скеровано на офіційну електронну адресу суду відзив на позовну заяву, підписаний ЕЦП, у якому вона просить визнати позов [PERSON] до Акціонерного товариства «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» у розмірі 16 210, 38 грн, що складається з 15 438,46 грн страхового відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та 771,92 грн моральної шкоди. У решті позовних вимог просить відмовити /а.с. 104-107/. Враховуючи, що дана заява по суті спору надійшла до суду після закінчення робочого часу, вона була зареєстрована 21 липня 2022 року. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 21 липня 2022 року відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача [PERSON] , залишено без розгляду. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від будь-якої зі сторін до суду не надійшло, а, відтак, відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Як убачається з позовної заяви, підтверджується наявними у справі доказами і не оспорюється відповідачем, 02 листопада 2021 року близько 07-ої години 00 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем «ВАЗ 21063», д.н.з. [NUMBER] , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, а тому, рухаючись в с. Білозір`я Білозірської ОТГ Черкаського району Черкаської області по проїзній частині вулиці Гагаріна, зі сторони вулиці Філатова у напрямку до вулиці Леніна, при виникненні перешкоди для його руху, а саме пішохода [PERSON] , [INFO] , яка рухалася попереду в попутному напрямку поблизу правого краю проїзної частини вулиці Гагаріна біля буд. № 116, та яку останній міг об`єктивно виявити, не застосував заходів для зменшення швидкості руху свого транспортного засобу і не зупинився, а продовжив рух прямо, не дотримуючись безпечного інтервалу, та скоїв наїзд на [PERSON] . Згідно з копією виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 03674, [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні у КНП «Смілянська багатопрофільна лікарня ім. С. Бобринської» у період з 02 листопада 2021 року до 29 листопада 2021 року з основним діагнозом: закритий подвійний скалковий перелом діафіза лівої стегнової кістки, забій грудної клітки, рвано-забійна рана тім`яної ділянки голови; супутні захворювання: струс головного мозку. Доставлена каретою ШМД. Госпіталізована до травматологічного відділення о 08 годині 30 хвилин 02 листопада 2021 року. Того ж дня їй проведено хірургічну операцію накладення системи скелетного витяжиння, а 10 листопада 2021 року інтрамедулярний, стабільно-функціональний остеосинтез стегнової кістки, ліва сторона. Проведено лікування медичними препаратами: Ксефокам, розчин Рінгера, Реосорбілакт, Лораксон, Кейвер, Лінкоміцин, Фленокс. Також здійснювалися перев`язки. Була виписана з наступними рекомендаціями: подальше лікування у травматолога поліклініки, хода на милицях без навантаження на оперовану кінцівку до 1,5 місяці, ЛФК суглобів, масаж пр. н/кінцівки /а.с. 13/. Відповідно до\~копії довідки\~КНП «Смілянська\~багатопрофільна лікарня\~ім.\~С.\~Бобринської» № 569 від 29 листопада 2021 року, [PERSON] потребує стороннього догляду /а.с. 35/. Згідно з копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 711562 від 23 березня 2022 року, [PERSON] встановлено ІІІ групу інвалідності, причиною якої є загальне захворювання з ураженням опорно-рухового апарату /а.с. 36-37/. Зі змісту листків непрацездатності серії АЛГ № 349130, АЛГ № 349135, АЛГ 349138 вбачається, що [PERSON] перебувала на лікарняному у період з 02 листопада 2021 року до 27 грудня 2021 року, з 28 грудня 2021 року до 03 лютого 2022 року, та з 04 лютого 2022 року до 03 березня 2022 року /а.с. 25, 77, 27/. Згідно з\~висновком експерта\~№ 02-01/1076\~від 23\~грудня 2021\~року,\~у [PERSON] ,\~згідно даних\~наданої на\~судово-медичну\~експертизу медичної\~карти,\~мали місце\~наступні ушкодження:\~закритий уламковий\~перелом лівої\~стегнової кістки,\~що відноситься\~до категорії\~тілесних ушкоджень\~середньої тяжкості,\~що спричинили\~тривалий розлад\~здоров`я;\~травма голови\~зі струсом\~головного мозку,\~раною м`яких\~тканин голови,\~яка відносяться\~до категорії\~легких тілесних\~ушкоджень,\~що спричинили\~короткочасний розлад\~здоров`я.\~Виявлені у\~ [PERSON] \~тілесні ушкодження\~могли виникнути\~при наїзді\~автомобіля.\~Встановлений у\~лікарні діагноз:\~забій грудної\~клітки,\~не підтверджений\~клінічною картиною\~травми та\~інструментальними методами\~дослідження,\~ а\~ тому\~ при\~ оцінці\~ ступеня\~тяжкості тілесних\~ушкоджень до\~уваги не\~приймається /а.с.\~48-49/.\~ Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи № 1836/1838/21-23 від 24 грудня 2021 року, у даній дорожній обстановці, у причинному зв`язку із виникненням ДТП, з технічної точки зору, знаходились невідповідності дій водія автомобіля «ВАЗ 21063», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] вимогам пунктів 12.3, 13.3 Правил дорожнього руху України /а.с. 50-53/. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 05 квітня 2022 року в справі № 707/3284/21, яка набрала законної сили 13 квітня 2022 року, кримінальне провадження відносно [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито у зв`язку із смертю обвинуваченого /а.с. 47/. За змістом частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «ВАЗ 21063», д.н.з. [NUMBER] , на території України був забезпечений полісом № 203703307 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним 22 квітня 2021 року між АТ «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» та [PERSON] . Строк дії поліса встановлено з 00 год 00 хв 23 квітня 2021 року до 22 квітня 2022 року, включно. Страхову суму (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, завдану життю та здоров`ю, визначено у розмірі двісті шістдесят тисяч гривень, а за шкоду, заподіяну майну одного потерпілого сто тридцять тисяч гривень. Розмір франшизи становить 0 гривень 00 копійок. Вказаний транспортний засіб страховик прийняв на страхування на випадок заподіяння шкоди третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом) /а.с. 45/. Представник позивача стверджує, що [PERSON] витратила кошти на лікування в сумі 45 121 грн 45 коп. На підтвердження своїх слів надає суду копію виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 03674 /а.с. 13/, копію рахунку-фактури № Р-00000267 від 04.11.2021 на придбання набору металоконструкцій для інтрамедулярного остеосинтезу стегнової кістки /а.с. 14/, копії виписок з медичної карти /а.с. 28-34/, а також копії квитанцій та фіскальних чеків /а.с. 62-73, 75-76/. Зі змісту заяви [PERSON] від 12 січня 2022 року, адресованої АТ «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ», вбачається, що позивач зверталася до відповідача із заявою про виплату їй страхового відшкодування в сумі 32\~653 грн 05 коп. та 1\~632 грн 65 коп. моральної шкоди /а.с. 46/, однак відповіді на своє звернення не отримала. З копії трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] встановлено, що останнім записом у ній є: «09.09.2020. Прийнято на роботу маляра до ФОП [PERSON] . Наказ № 3 від 08.09.2020» /а.с. 38-44/. Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини 2 статті 11 ЦК України). За приписами статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Факт завдання шкоди здоров`ю/майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за заподіяння позадоговірної шкоди встановлено у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Позадоговірна (деліктна) відповідальність, яка є видом цивільно-правової відповідальності, настає при існуванні складу правопорушення, що включає такі елементи, як: шкода, протиправна поведінка, причинний звя`зок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Разом з тим, частиною 5 статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України), відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. У пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК України, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч). Таким чином, особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим мають однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція завдавача шкоди. Отже, для відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, достатньо лише трьох підстав: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. Дані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, що наведена у постанові від 26 квітня 2022 року в справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21). Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тлумачення частини другої статті 1187 ЦК України свідчить про те, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Тобто нормами частини другої статті 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). З урахуванням наведеного, суд вважає доведеним, що [PERSON] на момент ДТП 02 листопада 2021 року був належним володільцем джерела підвищеної небезпеки, а тому мав нести обов`язок з відшкодування шкоди, завданої потерпілій. Водночас, суд зауважує, що правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка відповідає за шкоду, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування"). Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується з положеннями статті 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також встановлено, що страхове відшкодування страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). За змістом пункту 1.4. частини 1 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особами, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Отже, за змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 2231, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Пунктом 36.4 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. З огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. У постанові\~від 14\~грудня 2021\~року у\~справі №\~147/66/17\~Велика Палата\~Верховного Суду\~звертає увагу\~на те,\~що внаслідок\~заподіяння під\~час ДТП\~шкоди виникають\~цивільні права\~й обов`язки,\~пов`язані\~з її\~відшкодуванням.\~Зокрема,\~потерпілий набуває\~право отримати\~відшкодування шкоди,\~а обов`язок\~виплатити відповідне\~відшкодування за\~Законом №\~1961-IV\~виникає \~у страховика\~особи,\~яка застрахувала\~цивільну відповідальність\~(у\~визначених Законом\~№ 1961-IV\~випадках -\~МТСБУ)\~та в\~особи,\~яка застрахувала\~цивільну відповідальність,\~якщо розмір\~завданої нею\~шкоди перевищує\~розмір страхового\~відшкодування,\~зокрема на\~суму франшизи,\~чи якщо\~страховик (МТСБУ)\~за Законом\~№ 1961-IV\~не має\~обов`язку\~здійснити страхове\~відшкодування (регламентну\~виплату).\~Тобто внаслідок\~заподіяння під\~час ДТП\~шкоди (настання\~страхового випадку)\~винуватець ДТП\~не звільняється\~від обов`язку\~відшкодувати завдану\~шкоду,\~але цей\~обов`язок\~розподіляється між\~ним і\~страховиком (МТСБУ). За вказаних обставин, враховуючи, що на момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «ВАЗ 21063», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , на території України був забезпечений полісом № 203703307 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним 22 квітня 2021 року між АТ «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» та [PERSON] ; зважаючи на те, що [PERSON] був належним володільцем зазначеного транспортного засобу; суд дійшов висновку, що дорожньо-транспортна пригода, що сталася 02 листопада 2021 року, відповідно до статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є страховим випадком,\~внаслідок якогоу АТ «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» настав обов`язок здійснити виплату страхового відшкодування на користь позивача, як потерпілої. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення на користь позивача страхового відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмір 45\~121 грн 45 коп., суд зазначає наступне. Статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. За змістом п. 24.1 статті 24 Закону № 1961-IV у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Такими підтверджуючими документами є: виписка з історії хвороби, виписка з медичної амбулаторної картки, копії листів медичних призначень та документи, що підтверджують придбання лікарських засобів (фіскальні та товарні чеки). Відповідно до п. 24.2. статті 24 Закону № 1961-IV мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Згідно з п. 24.3. статті 24 Закону № 1961-IV якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті. Як уже зазначалося, представник позивача стверджує, що [PERSON] витратила на лікування кошти в сумі 45\~121 грн 45 коп. На підтвердження своїх слів надає суду копію виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 03674 /а.с. 13/, копію рахунку-фактури № Р-00000267 від 04.11.2021 на придбання набору металоконструкцій для інтрамедулярного остеосинтезу стегнової кістки /а.с. 14/, копії виписок з медичної карти /а.с. 28-34/ , копії листків непрацездатності серії АЛГ № 349130, АЛГ № 349135, АЛГ 349138, з яких вбачається, що позивач перебувала на лікарняному у період з 02 листопада 2021 року до 27 грудня 2021 року, з 28 грудня 2021 року до 03 лютого 2022 року, та з 04 лютого 2022 року до 03 березня 2022 року /а.с. 25, 77, 27/, а також копії квитанцій та фіскальних чеків на загальну суму 28\~001 грн 60 коп. /а.с. 62-73, 75-76/. Оцінюючи матеріали\~справи та\~враховуючи вимоги\~ст.ст.\~77,\~79\~ЦПК України,\~суд не\~приймає до\~уваги наступні\~докази,\~надані стороною\~позивача в\~обґрунтування понесених\~витрат на\~лікування,\~за придбання\~таких товарів:\~копію фіскального\~чеку з\~Аптечного пункту\~№ 2\~Аптека №\~1\~«Надія» -\~тампони «Кotex\~Normal»\~32\~(N)\~на суму\~108\~грн 60\~коп.\~/а.с.\~64/;\~копію фіскального\~чеку з\~«Waysport»\~-\~Universal\~Nutrition\~Calucium\~Zinc,\~BioTech\~(USA)\~One\~A\~Day\~100, Universal Nutrition Vitamin B Com на суму 812 грн 00 коп. /а.с. 66/; копію фіскального чеку з Аптечного пункту № 2 Аптека № 1 «Надія» - Рушник паперовий BIALE, 2 рулони, білий № [NUMBER] на суму 21 грн 25 коп., пакети для сміття 35 л на суму 29 грн 90 коп. /а.с. 67/; копію фіскального чеку з інтернет-магазину «EVA» - пакет Єва, БотТерШамРОМиг400, БотТерБалРОМиг200, юни.дав.мил 135 на загальну суму 155 грн 00 коп. /а.с. 67/. На думку суду, зазначені вище докази не являються належними, адже дані покупки ніяким чином не стосуються ДТП. Тампони, придбані в Аптечному пункті № 2 Аптека № 1 «Надія», є засобами гігієни, а на біологічні добавки, куплені в магазині «Waysport» та на товари, придбані в інтернет-магазині « [INFO] », що зазначені в чеках, відсутні медичні призначення. З урахуванням наведеного, суд констатує, що доведений у\~встановленому законом\~порядку розмір\~витрат позивача\~на лікування\~та відновлення\~стану здоров`я,\~яке погіршилося\~внаслідок дорожньо-транспортної\~пригоди,\~що трапилася\~02\~листопада 2021\~року,\~складає 26\~874,\~85\~грн,\~а тому\~вимога про стягнення з відповідача на корись позивача страхового відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягає до часткового задоволення. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення на користь позивача страхового відшкодування моральної шкоди в розмір 2 256 грн 72 коп., суд дійшов наступних висновків. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті. Так, пунктом 1 частини 2 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша ст. 1168 ЦК України). У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17 Верховний Суд дійшов висновку про те, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Статтею 26-1 Закону № 1961-IV закріплено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Враховуючи всі зібрані та оцінені у справі докази, суд вважає, що позивач понесла моральні страждання у зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, скоєної 02 листопада 2021 року [PERSON] . Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що впродовж усього лікування та після нього [PERSON] відчувала сильні болі, приймала протизапальну, антибактеріальну, знеболюючу терапії, не могла нормально самостійно пересуватися та потребувала сторонньої допомоги. Крім того, позивачу проведено операційне втручання з встановленням металоконструкцій для інтрамедулярного остеосинтезу стегнової кістки. Хоча потерпілу і виписали з лікарні з поліпшеннями, її працездатність знижена у зв`язку із отриманою травмою. Близько півтора місяці [PERSON] змушена була пересуватися за допомогою милиць, а щонайменше перевантаження лівої кінцівки призводило до набряклості ноги, виникнення болі різної інтенсивності та обмеження обсягу рухів стегна. До того ж, позивач тривалий час проходить реабілітацію з метою хоча б часткового повернення до нормальної життєдіяльності. Усе вказане вводить її у тяжкий психоемоційний стан. З урахуванням наведеного, зважаючи на те, що судом задоволено вимогу про стягнення з АТ «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» на користь позивача страхового відшкодування в розмірі 26\~874 грн 85 коп., моральна шкода в розмірі 1\~343 грн 74 коп. (26\~874 грн 85 коп. х 5%) також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У задоволенні решти позовних вимог у цій частині необхідно відмовити. Вирішуючи питання про відшкодування\~позивачу зіпсованого\~у результаті\~ДТП одягу\~та інших\~речей в\~сумі 13\~130\~грн 00\~коп., суд зазначає наступне. На обґрунтування вказаної позовної вимоги представник позивача зазначає, що під час дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] була одягнена у куртку вартістю 1 250 грн 00 коп., штани джинсові вартістю 1 480 грн 00 хв., кофту вартістю 600 грн 00 коп., шапку та шарф загальною вартістю 600 грн 00 коп., рюкзак вартістю 800 грн 00 коп., нижню білизну вартістю 700 грн 00 коп., при собі мала мобільний телефон марки «Samsung S9» вартістю 7 000 грн 00 коп. та зонт вартістю 700 грн 00 коп. При цьому, представник позивача стверджує, що внаслідок падіння даний одяг та речі зазнали пошкодження, а тому їх не можливо використовувати за призначенням. На підтвердження своїх слів надає фотокопію зображення пошкодженого мобільного телефону невідомої марки та моделі, а також скріншот з веб-сайту Оlx.ua /а.с. 54/. Відповідно до положень ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, у тому числі, з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого. Відповідно до положень п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992, при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, які б відповідали вимогам ст. 77-82 ЦПК України та доводили, що вказана представником позивача вартість речей є розміром реальної вартості зазначеного майна або сумою, необхідною на відновлення таких речей. Крім того, відсутні докази як належності зазначеного майна потерпілій, так і того, що зазначені речі були пошкоджені саме за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 02 листопада 2021 року. Клопотань про призначення відповідних експертиз з метою з`ясування розміру вказаної шкоди суду не заявлялось. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що вимога про відшкодування позивачу зіпсованого у результаті ДТП одягу та інших речей в сумі 13\~130 грн 00 коп., є недоведеною, необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи,\~що позовна\~вимога позивача\~ [PERSON] про стягнення страхового відшкодування матеріальної шкоди задоволена на 59,56 %, на користь держави із відповідача належить стягнути судовий збір у сумі 591,07 грн (992,40 грн * 59,56 %), пропорційно розміру задоволеної позовної вимоги. Крім того,\~зважаючи на\~те,\~що позовна\~вимога позивача\~ [PERSON] про стягнення моральної шкоди задоволена на 59,54 %, на користь держави із відповідача належить стягнути судовий збір у сумі 590,87 грн (992,40 грн * 59,54 %), пропорційно розміру задоволеної позовної вимоги. Решту судових витрат слід віднести на рахунок держави. Враховуючи наведене та

Outcome: partial