Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

До Онуфріївського районного суду Кіровоградської області звернувсь [PERSON] з позовом до відповідача приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», в якому просить стягнути з відповідача на його користь 128678, 04 грн. шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 09.10.2019 у м. Кременчук Полтавської області відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобіль MERCEDES-BENZ ACTROS д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] . Внаслідок ДТП він отримав тілесні ушкодження. Так, йому була заподіяна шкода, пов`язана з понесеними витратами на лікування, шкода пов`язана з тимчасовою втратою працездатності, шкода пов`язана зі стійкою втратою працездатності та моральна шкода. 10.10.2019 за фактом настання даної ДТП було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019170110001876. 30.06.2020 заступником начальника слідчого відділення ВП №1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області старшим лейтенантом поліції Новосельцем Є.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 12019170110001876 у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. Проте, відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. В зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля MERCEDES- BENZ ACTROS д.н.з. [NUMBER] на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Українська транспортна страхова компанія" згідно полісу № АМ4133965, то ПрАТ "УТСК", як страховик, є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Вважає, що він має всі підстави для відновлення свого порушеного права і одержання грошової компенсації за спричинену йому шкоду. Оскільки відповідальність водія за спричинену шкоду третім особам є застрахована, він вирішив відновити своє порушене право шляхом одержання грошової компенсації за спричинену шкоду у вигляді страхового відшкодування саме від відповідача. 03.02.2020 відповідно до вимог ст.ст. 33, 35 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів його представником за довіреністю [PERSON] було надіслано на поштову адресу ПрАТ "УТСК" повідомлення про ДТП та заяви на виплату страхового відшкодування з усіма необхідними документами. Серед заявлених ним до відшкодування вимог містились наступні суми: 101 130, 05 грн. - страхове відшкодування понесених витрат на лікування; 15 996, 50 грн. - страхове відшкодування, пов`язане зі стійкою втратою працездатності; 75114, 00 грн. - страхове відшкодування, пов`язане з тимчасовою втратою працездатності; 9 612, 03 грн. - страхове відшкодування, пов`язане із моральною шкодою. З 05.01.2021 по 12.02.2021 на банківські реквізити представника [PERSON] за довіреністю [PERSON] відповідач здійснив виплату страхового відшкодування в загальному розмірі 73174, 54 грн., що складається з: витрат на лікування - 27 382, 90 грн.; моральної шкоди - 1369,14 грн.; шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності 37557, 00 грн.; шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності - 6 865, 50 грн. Таким чином, вважає, що відповідач безпідставно та незаконно недоплатив страхове відшкодування у розмірі 128 678, 04 грн., чим порушив його законні права та інтереси, не виплативши у повному обсязі належне страхове відшкодування, оскільки шкоду йому було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого, що підтверджується довідкою № 3020277722385568 про дорожньо-транспортну пригоду та виписним епікризом з медичної карти стаціонарного хворого № 6741/744. Зазначив, що ПрАТ «УТСК» визнав дорожньо-транспортну пригоду, яка відбулась 09.10.2019 за участі автомобіля MERCEDES-BENZ ACTROS д.н.з. [NUMBER] , внаслідок якої [PERSON] отримав тілесні ушкодження, страховим випадком, оскільки здійснив часткову виплату страхового відшкодування йому у розмірі 73174, 54 грн. Таким чином, відповідач суперечить сам собі, визнаючи страховий випадок та здійснюючи часткове страхове відшкодування потерпілому, при цьому зазначаючи, що за даним випадком не виникає у водія автомобіля MERCEDES-BENZ ACTROS д.н.з. [NUMBER] цивільно-правової відповідальності у відповідності до пункту 32.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка передбачає випадки, коли шкода не відшкодовується, не наводячи, при цьому, жодних підстав та доказів. Таким чином, відповідач неправомірно здійснив лише часткову виплату страхового відшкодування, що йому належить, а тому є всі підстави для стягнення з нього недоплаченої страхової виплати. З медичних документів вбачається, що внаслідок отриманих в ДТП від 09.10.2019 травм він знаходився на стаціонарному лікуванні з 09.10.2019 по 31.01.2020 в КНП Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» та в Кременчуцькій ЦРЛ. На лікування за цей період витратив 101 130, 05 грн., однак, відповідач частково визнав вимоги в цій частині та добровільно здійснив страхове відшкодування у розмірі 27 382, 90 грн., таким чином, безпідставно та незаконно привласнивши частину страхового відшкодування у розмірі 73 747, 15 грн., чим порушив його законні права та інтереси. Позивач зазначив, що він не був офіційно працевлаштований та, як вбачається з довідок про тимчасову втрату працездатності потерпілого у ДТП, був тимчасово непрацездатний з 09.10.2019 по 31.01.2020, тому розмір страхового відшкодування, пов`язаного із тимчасовою втратою працездатності, становить: 115 днів х 139, 10 (4173, 00 грн. х 1/30) = 15 996, 50 грн. Однак, відповідач частково визнав вимоги в цій частині та добровільно здійснив страхове відшкодування у розмірі 6865, 50 грн., безпідставно та незаконно привласнив частину страхового відшкодування у розмірі 9131,00 грн. Як вбачається з довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ №177101 від 26.05.2020 [PERSON] 26.05.2020 встановлено II групу інвалідності. Відтак, мінімальний розмір страхового відшкодування, пов`язаного із стійкою втратою працездатності, становить 75 114,00 грн. (4173, 00 х 18 = 75114, 00 грн.) у відповідності до ст. 26.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Однак, відповідач частково визнав вимоги потерпілого та добровільно здійснив страхове відшкодування у розмірі 37 557, 00 грн., таким чином, безпідставно та незаконно привласнив частину страхового відшкодування у розмірі 37 557, 00 грн. Оскільки, страхова виплата за шкоду, заподіяну здоров`ю становить 192 240, 55 грн., то відповідач має здійснити виплату страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди потерпілому у розмірі 9612,03 грн. ((101130,05+15996,50+75114,00)*5% = 9612,03 грн.), яке згідно ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Однак, відповідач частково визнав вимоги в цій частині та добровільно здійснив страхове відшкодування у розмірі лише 1369, 14 грн., таким чином, безпідставно та незаконно привласнив частину страхового відшкодування у розмірі 8242, 89 грн. Таким чином, просив стягнути з відповідача на його користь 128 678, 04 грн. шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я. Ухвалою судді Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 15 липня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 06 вересня 2021 року від приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на адресу суду надійшов відзив, згідно якого вважають, що позивач у справі [PERSON] повністю винуватий у настанні ДТП, що випливає з кримінального провадження №12019170110001876. Частина страхового відшкодування була виплачена йому внаслідок доброї волі, що є правом страховика. Витрати були відшкодовані в розмірі 1/2 частини від підтверджених документально. Зазначили, що в даному конкретному випадку цивільно-правова відповідальність за завдану шкоду власника джерела підвищеної небезпеки, а саме, водія автомобіля, не виникла, у зв`язку не тільки з наявністю непрямого умислу/умислу з боку пішохода [PERSON] , який порушив правила дорожнього руху та отримав тілесні ушкодження з власної необережності, а і за наявністю ознак непереборної сили. Крім того, 06 вересня 2021 року представник приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» звернувся до Онуфріївського районного суду Кіровоградської області із зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно сплаченого страхового відшкодування, в якому просив стягнути з [PERSON] виплачене страхове відшкодування в повному обсязі в розмірі 73174, 54 грн., посилаючись на підстави, викладені у відзиві. Посилаючись на Постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначив, що, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної безпеки, має бути зменшеною (але не може бути повність відмовлено у відшкодуванні шкоди). Враховуючи висновки постанови про закриття кримінального провадження № 12019170110001876, якою встановлено, що ДТП сталася з вини пішохода [PERSON] , внаслідок порушення ним ПДР України, технічна можливість уникнути наїзд на пішохода [PERSON] не залежала від односторонніх дій водія [PERSON] та в його діях відсутні будь-які порушення ПДР, а пішохід [PERSON] в даній ДТП отримав тілесні ушкодження з власної необережності, було зроблено висновок, що дана ДТП та її наслідки знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з протиправними діями [PERSON] та мають ознаки непрямого умислу даної особи. Зазначив, що, враховуючи викладене, страхове відшкодування було поділено страховиком на 1/2, хоча, з урахуванням правових висновків, наведених у постанові Верховного Суду від 10.04.2020 у справі № 532/1374/18, ПрАТ «УТСК» мало право відмовити у виплаті страхового відшкодування, оскільки в діях [PERSON] є очевидним непрямий умисел, а ДТП сталася внаслідок непереборної сили. Таким чином, ПрАТ «УТСК» помилково та безпідставно сплатило страхове відшкодування, що стало підставою для подання зустрічного позову про його стягнення. 22 вересня 2021 року судом отримана відповідь на відзив, в якій представник позивача адвокат Ієговська А.О. зазначила, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Законодавством не передбачено зменшувати встановлений Законом розмір страхового відшкодування. Таким чином, положення законодавства зобов`язують страховика здійснити виплату заявлених до стягнення видів відшкодувань потерпілому за шкоду, заподіяну його здоров`ю, у мінімальних розмірах. У запереченнях щодо відповіді на відзив від 05 жовтня 2021 року представник відповідача [PERSON] наполягав на тому, що, згідно матеріалів кримінального провадження, [PERSON] повністю визнав себе винним у тому, що сталося, просив не визнавати його потерпілим по даному кримінальному провадженні. Водій [PERSON] не міг передбачити таку подію або передбачив, проте не міг її відвернути, в чому і полягає непереборна сила. Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2021 року зустрічний позов приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» до [PERSON] про стягнення безпідставно сплаченого страхового відшкодування прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування шкоди. У відзиві на зустрічну позовну заяву від 13.2021 адвокат Ієговська А.О. вказала на те, що шкода, завдана джерелом підвищеної безпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. На її думку, в даній ДТП наслідків непереборної сили не вбачається. Автомобіль наїхав на пішохода [PERSON] внаслідок порушення пішоходом ПДР, що свідчить про допущену ним необережність. ПрАТ «УТСК» не було прийнято рішення про невизнання майнових вимог заявника та відмову у здійсненні страхового відшкодування, навпаки, потерпілому добровільно було сплачене страхове відшкодування в розмірі 1/2 частини. Але, після того, як [PERSON] став захищати своє право на отримання страхового відшкодування в повному обсязі, ПрАТ «УТСК» звернулося до суду із зустрічним позовом і стало вважати проведені виплати безпідставними. \~ \~ \~ \~У відповіді на відзив від 22.12.2021 представник ПрАТ «УТСК» Опанасенко Б.Ю. не погодився з доводами представника [PERSON] , викладеними у відзиві. 23 грудня 2021 року представник [PERSON] адвокат Ієговська А.О. подала заперечення, в яких зазначила, що наявна в діях потерпілого необережність, що сприяла виникнення шкоди, не є підставою для звільнення від обов`язку відшкодувати заподіяну в даному випадку шкоду. Крім того, зауважила на тому, що повернення виплаченого страхового відшкодування не врегульовано жодним нормативно-правовим актом, такі дії страховика не передбачені ні загальним, ні спеціальним законом України, цілком і повністю суперечить основній меті ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що в черговий раз вказує на безпідставність зустрічного позову та зловживання процесуальними правами. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та просила задовольнити з підстав викладених в позові. В задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Зустрічний позов підтримав та просив задовольнити. Заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні позову ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що 09.10.2019 у м. Кременчук Полтавської області відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобіль MERCEDES-BENZ ACTROS д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] . Внаслідок ДТП [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Так, йому була заподіяна шкода, пов`язана з понесеними витратами на лікування, шкода пов`язана з тимчасовою втратою працездатності, шкода пов`язана зі стійкою втратою працездатності та моральна шкода. 10.10.2019 за фактом настання даної ДТП було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019170110001876 /т. 3 а.с. 35/. Згідно висновку експерта № 398 від 22 червня 2020 року Полтавського НДЕКЦ в умовах заданої пригоди технічна можливість уникнути наїзд на пішохода [PERSON] не залежала від односторонніх дій водія автомобіля MERCEDES-BENZ ACTROS д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , в заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля MERCEDES-BENZ ACTROS д.н.з. [NUMBER] [PERSON] будь-яких невідповідностей з вимогами Правил дорожнього руху України, які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням обставин даної пригоди, не вбачається /т. 3 а.с. 105-107/. 30 червня 2020 року заступником начальника слідчого відділення ВП №1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області старшим лейтенантом поліції Новосельцем Є.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження №12019170110001876 у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення /т. 3 а.с. 116/. Станом на дату дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] , пов`язана з експлуатацією автомобіля MERCEDES-BENZ ACTROS д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4133965 від 10.02.2019, яким забезпечено транспортний засіб Mercedes-Bens Actros 2545 д.н.з. [NUMBER] , 2014 року випуску. Строк дії договору встановлено до 09.02.2020 включно. За даним договором передбачено страхову суму на одного потерпілого: за шкоду, завдану життю і здоров`ю в розмірі 200000 грн., за шкоду, завдану майну - 100000 грн. Розмір франшизи становить 1000 грн. /т. 3 а.с. 166/. Згідно виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого № 5866 [PERSON] перебував на лікуванні в гнійно-септичному хірургічному відділенні КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» з 09.10.2019 до 24.11.2019 з діагнозом: політравма. ЗЧМТ, струс головного мозку. ЗТГК. Обширні забиті скальповані рани пахової ділянки, н/з стегна, колінного суглобу. Відкритий перелом лівої стегнової кістки. Обширні гематоми обох стегон. Розрив лонного з`єднання. Травматичний шок ІІІ ст. Флегмона лівого стегна. Стан після МОС лівої стегнової кістки. Для подальшого лікування пацієнт переведений до опікового відділення /т. 1 а.с. 12/, де перебував з 25.11.2019 до 13.01.2020, відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 4321 /т. 1 а.с. 13/. В подальшому, в період з 15.01.2020 до 31.01.2020 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у травматичному відділенні, що підтверджується відповідною випискою № 398 /т. 1 а.с. 14/. \~ \~ \~ \~Згідно довідок про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді [PERSON] пройшов повний курс стаціонарного лікування в період часу з 09.10.2019 по 24.11.2019, з 25.11.2019 по 25.01.2020 та з 15.01.2020 по 31.01.2020 /т. 1 а.с. 80-82/. \~ \~ \~ \~У відповідності до довідки, виданої до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 177101 [PERSON] при первинному огляді встановлена друга група інвалідності за загальним захворюванням з 24.03.2020. Протипоказані фізичні навантаження, тривала ходьба. Дата чергового огляду 26.05.2021 /т. 1 а.с. 83/. \~ \~ \~ \~ 03 лютого 2020 року на адресу ПрАТ «УТСК» представником позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] направлене повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка відбулася 09.10.2019 в м. Кременчук Полтавської області, за участі автомобіля MERCEDES-BENZ ACTROS д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , який внаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження /т. 1 а.с. 86/. \~ \~ \~ \~03 лютого 2020 року на адресу ПрАТ «УТСК» представником позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] направлена заява про виплату страхового відшкодування, що складається з відшкодування, пов`язаного із тимчасовою втратою працездатності 13731, 00 грн. та відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою у розмірі 4046, 20 грн. /т. 1 а.с. 90/. \~ \~ \~ \~18.03.2020, 03.09.2020 та 10.04.2020 представником [PERSON] на адресу ПрАТ «УТСК» були направлені медичні документи на виплату страхового відшкодування /т. 1 а.с. 94-97/. \~ \~ \~ \~У відповідь на адвокатський запит [PERSON] ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» 05.02.2021 за вих. № 82 повідомила про прийняте рішення про виплату суми страхового відшкодування в наступному розмірі: витрати на лікування 27382, 90 грн., моральна шкода 1369, 14 грн., шкода, пов`язана зі стійкою втратою працездатності 37557, 00 грн., витрати, пов`язані з тимчасовою втратою працездатності 6865, 50 грн./т. 1 а.с. 98/. Згідно висновку експерта № 504 від 26.05.2020, виконаного на підставі постанови слідчого ВР ЗСуСТ СУ ГУ Національної поліції в Полтавській області Гузь Ю.П., проведено судово-медичну експертизу за матеріалами кримінального провадження, з урахуванням наданої медичної документації на ім`я [PERSON] , відомих обставин події та відповідаючи на поставлені питання, експерт прийшов до наступних висновків. Згідно даним, викладеним в медичній документації, у гр. [PERSON] , в зв`язку з подією 09.10.2019, мали місце наступні тілесні ушкодження: травма лівого стегна у вигляді: відкритого багато-уламкового перелому діафіза стегнової кістки, синця та рваної рани в ділянці стегна. Травма лівого стегна в своєму перебігу ускладнилась розвитком флегмони стегна; закрита тупа травма тазу у вигляді: розриву лобкового зчленування; рвано-забійні рани в паховій ділянці та в проекції лівого колінного суглобу; синець в ділянці правого стегна. Всі вищевказані тілесні ушкодження в своїй сукупності призвели до розвитку травматичного шоку ІІІ ст. Всі вищевказані тілесні ушкодження, враховуючи їх характер, ймовірніше за все утворились одномоментно, незадовго до госпіталізації в лікувальний заклад, в умовах транспортної травми 09.10.2019, від травматичної дії предмета з властивістю тупого твердого, індивідуальні властивості якого в місцях ушкоджень не відобразились, за механізмом удару, стиснення чи їх комбінованої дії, не виключно, що при переїзді. Вищевказані тілесні ушкодження згідно з пунктом (2.1.1. «а», 2.1.2, 2.1.3 «м», «н», «о») «Правил судово-медичного визнання ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя. Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень гр. [PERSON] в момент первинного контакту, ймовірніше за все був повернутий передньою чи лівою боковою поверхнею тіла та перебував в вертикальному положенні. По наявним судово-медичним даним судити про те, стояв чи перебував у русі постраждалий [PERSON] в момент первинного контакту, не представляється можливим. Встановлений діагноз «ЗЧМТ. Струс головного мозку» не має повного клініко-діагностичного обгрунтування, не підтверджується даними динаміки неврологічного статусу та результатами додаткових інструментальних методів дослідження. Тому даний діагноз при визначенні ступеню тяжкості до уваги не приймався /т. 3 а.с. 91-98/. Тобто, як встановлено у судовому засіданні відповідач на момент розгляду цивільної справи виплату страхового відшкодування [PERSON] здійснив частково. Звертаючись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичній особі позивач посилавсь на те, що оскільки, страхова виплата за шкоду, заподіяну здоров`ю становить 192240, 55 грн., то відповідач має здійснити виплату страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди потерпілому у розмірі 9612,03 грн. ((101130,05+15996,50+75114,00)*5% = 9612,03 грн.), яке згідно ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Однак, відповідач частково визнав вимоги в цій частині та добровільно здійснив страхове відшкодування у розмірі лише 1369, 14 грн., таким чином, безпідставно та незаконно привласнив частину страхового відшкодування у розмірі 8242, 89 грн. Спірні правовідносини урегульовані нормами Цивільного кодексу України та Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".\~\~ Частинами першою-третьою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини. Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. У пункті 1.3 ст. 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що потерпілі -юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Згідно із ст. 6 цього Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 цього Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, а відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц вказала, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Отже, та обставина, що відносно водія закрито кримінальне провадження за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, не звільняє від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки. Такі правові висновки містяться у Постанові Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 345/3335/17, Постанові Верховного Суду від 28.10.2020 у справі № 445/370/19, Постанові Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 195/646/19, Постанові Верховного Суду від 20.05.2021 у справі № 501/2015/16-ц. На підставі наведеного вище суд не приймає заперечення відповідача про те, що позивач у справі [PERSON] повністю винуватий у настанні ДТП, що випливає з кримінального провадження №12019170110001876, що частина страхового відшкодування була виплачена йому внаслідок доброї волі, що є правом страховика, витрати були відшкодовані в розмірі 1/2 частини від підтверджених документально, що в даному конкретному випадку цивільно-правова відповідальність за завдану шкоду власника джерела підвищеної небезпеки, а саме, водія автомобіля, не виникла, у зв`язку не тільки з наявністю непрямого умислу з боку пішохода [PERSON] , який порушив правила дорожнього руху та отримав тілесні ушкодження з власної необережності, а і за наявністю ознак непереборної сили, оскільки цивільно-правова відповідальність водія джерела підвищеної небезпеки настає незалежно від його вини, якщо шкоду завдано життю чи здоров`ю потерпілого, тому відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку страховика відшкодувати шкоду, завдану життю чи здоров`ю потерпілого джерелом підвищеної небезпеки. Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2022 року витребувано у слідчому відділенні ВП № 1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області матеріали досудового розслідування внесені до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019170110001876 від 10.10.2019 року за фактом ДТП від 09.10.2019 року, які були досліджені в судовому засіданні. Посилання представника відповідача [PERSON] на пояснення та заяву [PERSON] , в яких він визнав себе винним, на переконання суду не доводять його умислу. Разом з тим, в постанові про закриття кримінального провадження від 30.06.2020 року слідчий зазначив, що [PERSON] в даній дорожно-транспортній пригоді отримав тілесні ушкодження з власної необережності, порушуючи вимоги «Правил дорожнього руху України» /т. 3 а.с. 116 на звороті/. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Відповідачем не доведено тих обставин, що потерпілий, який отримав тілесні ушкодження внаслідок ДТП, передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП. У цій справі неможливо визнати, що потерпілий, який отримав тілесні ушкодження внаслідок наїзду на нього забезпеченого транспортного засобу, навіть за наявності його вини у порушенні Правил дорожнього руху України, але за відсутності у нього умислу на заподіяння шкоди, діяв у взаємозв`язку разом з водієм цього джерела підвищеної небезпеки. Також відповідач не довів, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили. Як вже зазначено вище, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. В п. 35.1 ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування. Пунктами 36.1 і 36.2 ст. 36 Закону передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону,

Outcome: partial