Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-27 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила стягувати із [PERSON] на її користь аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3669 грн. 50 коп., щомісячно,\~але не\~менше 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначала, що 22 вересня 2017 року вона та [PERSON] уклали шлюб, від цього шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, стосунки між ними поступово погіршувалися, із квітня 2021 року вони припинили проживати однією сім`єю та не ведуть спільного господарства, нею подано позов до суду про розірвання шлюбу. Усі обов`язки по утриманню та вихованню їхнього малолітнього сина вона несе самостійно, у вихованні дитини відповідач належної участі не приймає, на утримання сина надає їй незначну матеріальну допомогу. Домовленості щодо добровільної сплати аліментів батьком, який проживає окремо, сторонами не досягнуто. Оскільки відповідач має нерегулярний мінливий дохід, вважає, що він може сплачувати аліменти в розмірі 3669 грн. 50 коп., що становить ј частку середньої заробітної плати по Київській області. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі, просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на їхнього малолітнього сина [PERSON] , починаючи з 01 грудня 2021 року. Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не з`явився, подав заяву до суду, у якій просив суд розглянути справу у його відсутність, позов визнає повністю, проти задоволення позову та стягнення з нього на користь позивача аліментів на їхнього малолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 3669 грн. 50 коп. не заперечує. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 вересня 2017 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Із квітня 2021 року сторони шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Їхній син [PERSON] проживає разом із матір`ю. Домовленості щодо утримання дитини батьком, який проживає окремо, сторони не досягли. Відповідно до положень ст. 8 Закону України Про охорону дитинства від 26 квітня 2001 року № 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ч. 1 ст. 12 зазначеного Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У ч. 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд встановив, що з квітня 2021 року сторони шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, їхній малолітній син [PERSON] проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідач [PERSON] у вихованні сина належної участі не приймає, на утримання малолітньої дитини надає позивачу незначну матеріальну допомогу. Заявлені позивачем вимоги про стягнення з нього аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 3669 грн. 50 коп., що становить ј частку від середньої заробітної плати по Київській області, визнав повністю, проти задоволення заявлених позовних вимог не заперечує. Позивач [PERSON] у поданій до суду заяві просила суд стягувати на її користь із відповідача [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3669 грн. 50 коп., що становить ј частку від середньої заробітної плати по Київській області, починаючи з 01 грудня 2021 року, враховуючи часткове надання їй відповідачем матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач [PERSON] належним чином своїх батьківських обов`язків не виконує, позов визнав, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про стягнення аліментів на сина сторін [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 3669 грн. 50 коп., починаючи з 01 грудня 2021 року, ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. При визначенні розміру аліментів на дитину у твердій грошовій сумі, суд враховує, що встановлений законом мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. Виходячи з наведеного, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved