Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~17 грудня 2021 року СП ТОВ\~«Світловодськпобут» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01 грудня 2015 року по 01 листопада 2021 року в сумі 48248 грн. 76 коп., втрати від інфляції 14298 грн. 52 коп., та три відсотки річних 5397 грн. 47 коп., а також судовий збір в розмірі 2270 грн. та 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтуванні позову посилається на те, що відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] та є споживачем теплової енергії, на яку відкрито особовий рахунок за № [NUMBER] . Позивач СП ТОВ\~«Світловодськпобут»,\~є виконавцем\~послуг з\~централізованого опалення\~в м.\~Світловодську,\~та проводить\~забезпечення тепловою\~енергією багатоквартирні\~будинки.\~На підставі\~укладеного з\~ [PERSON] договору про надання послуг з централізованого опалення від 07 грудня 2015 року СП ТОВ «Світловодськпобут» надавало відповідачу послуги з централізованого опалення її квартири. Відповідач договірні зобов`язання не виконує, внаслідок чого за період з 01 грудня 2015 року по 01 листопада 2021 року виникла заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 48248\~грн.\~76\~коп. Згідно\~розрахунку розмір\~суми трьох\~відсотків річних\~за вказаний\~період становить\~5397грн. 47 коп., а сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за вказаний період, становить 14298\~грн.\~52\~коп. Ухвалою від 06 січня 2022 року вирішено відкрити провадження у справі та розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження, за участі сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву, терміном 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Копію вищевказаної ухвали суду разом з позовною заявою та додатками до неї відповідач отримала особисто 18 січня 2022 року. 16 квітня 2022 року відповідач скористався своїм процесуальним правом, передбаченим ст.178 ЦПК України, та подав до суду відзив на позовну заяву разом з клопотанням про застосування строків позовної давності. У відзиві просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю, оскільки у директора СП ТОВ «Світловодськпобут», який підписав позовну заяву, закінчилися повноваження 04 листопада 2021 року. Крім того, вимогу про стягнення витрат на правову допомогу вважає необґрунтованою та безпідставною. Також просить суд застосувати постанову КМУ №206 від 05 березня 2022 року, якою заборонено нарахування та стягнення штрафів, пені, інфляційних нарахувань та відсотків річних у разі несвоєчасної або неповної оплати за житлово-комунальні послуги населення. У заяві про застосування строків позовної давності, просить відмовити в задоволенні позовних вимог за період з 01 грудня 2015 року по 16 грудня 2018 року, як щодо основного боргу, так і похідних сум від основного боргу, а саме втрат від інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми, з підстав пропущення позивачем строку позовної давності. 19 липня 2022 року представник позивача, адвокат Філоненко О.В. подав до суду заяву стосовно заявленої вимоги про застосування строків позовної давності. В своїй заяві вказує на те, що 31 серпня 2018 року відповідачем було проведено останню оплату за послуги теплопостачання в розмірі 10000 грн., що не була платою за поточний місяць, та в між опалювальний період, що свідчить про визнання ним свого боргу. В даному випадку, відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України, мало місце переривання строку позовної давності.. В даному випадку з 31 серпня 2018 року розпочався новий термін позовної давності, який мав би закінчитися 31 серпня 2021 року. Проте, з 12 березня 2020 року на усій території України встановлено карантин, дія якого триває в даний час. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19), розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п.12 такого змісту: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби, строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк дії такого карантину. Таким чином, строк позовної давності необхідно обраховувати не від дати подачі позову до суду, а від дати запровадження карантину в Україні, з 12 березня 2020 року, тобто на законодавчому рівні визначено те, що початок перебігу позовної давності, як у 2020 році, так і на даний часу, є 12 березня 2017 року. Тому, з урахуванням переривання перебігу позовної давності та введеного карантину, позивач звернувшись до суду 17 грудня 2021 року дотрималося строку позовної давності. Представник позивача в судове засідання не з`явився. В заяві від 19 липня 2022 року просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. Заяв та клопотань про відкладення чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Оскільки, сторони у справі не з`явилися в судове засідання для розгляду справи по суті, фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалася, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 11 лютого 2022 року Спільне підприємство товариство з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» змінило свою назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут». Спільне підприємство товариство з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» відповідно до рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради за №742 від 15 серпня 2012 року є виконавцем послуг з централізованого опалення в м. Світловодську та проводить забезпечення тепловою енергією багатоквартирні будинки. Згідно наказів СП ТОВ «Світловодськпобут» та рішень виконавчого комітету Світловодської міської ради, у м. Світловодську у період з 2015 по 2021 роки було проведено опалювальні сезони. 07\~грудня 2015\~року між\~СП ТОВ\~«Світловодськпобут» та\~ [PERSON] укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води. На ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до вказаного договору, СП ТОВ «Світловодськпобут» надавало [PERSON] послуги з централізованого опалення її квартири за адресою: [ADDRESS] . Внаслідок несплати\~відповідачем платежів\~за отримані\~послуги з\~централізованого опалення\~за період\~з 01\~грудня 2015\~року по\~01\~листопада 2021\~року виникла\~заборгованість у\~розмірі 48248грн.\~76\~коп. Згідно розрахунку позивача, за вказаний\~період сума\~трьох відсотків\~річних становить\~5397грн. 47 коп.,\~а сума,\~на яку\~збільшився борг\~внаслідок інфляційних\~процесів становить\~14298\~грн.\~52\~коп.\~ Згідно довідки СП ТОВ «Світловодськпобут» про заборгованість за теплову енергію за період з 01 грудня 2015 року по 01 листопада 2021 року вбачається, що споживач [PERSON] за вказаний період оплатила послуги один раз, а саме 31 серпня 2018 року в розмірі 10000 грн. Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю 3 роки. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. В даному випадку з 31 серпня 2018 року розпочався новий термін позовної давності. 12 березня 2020 року на усій території України встановлено карантин, дія якого триває в даний час. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19), розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п.12 такого змісту: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби, строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк дії такого карантину. Таким чином, строк позовної давності необхідно обраховувати не від дати подачі позову до суду, а від дати запровадження карантину в Україні, з 12 березня 2020 року. Тобто, початок перебігу позовної давності, як у 2020 році, так і на даний часу, є 12 березня 2017 року. В зв`язку з чим, суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності, на підставі поданої відповідачем заяви. Твердження відповідача щодо підписання поданої до суду позовної заяви [PERSON] , як неналежним представником, спростовується наданою до суду випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб. Крім того, не підлягає застосуванню при розгляді даної справи і постанова КМУ №206 від 05 березня 2022 року, якою заборонено нарахування та стягнення штрафів, пені, інфляційних нарахувань та відсотків річних у разі несвоєчасної або неповної оплати за житлово-комунальні послуги населення. Оскільки, постанова діє починаючи з 05 березня 2022 року та її дія не поширюється на заборгованість, яка виникла за 7 років до її постановлення. Позивач в своїй вимогах не ставить питання про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних після 05 березня 2022 року. Правовідносини, що існують між сторонами, регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами користування тепловою енергією, які затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року №1198, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630. Згідно зі статтею 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. В розумінні положень\~ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення. Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом та оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно ч.1 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. З огляду на зміст правовідносин, що існують між сторонами, вони по своїй суті є грошовим зобов`язанням, в якому серед інших прав та обов`язків сторін, на боржника як споживача послуг покладено цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право кредитора, як виконавця комунальної послуги, вимагати сплату коштів за фактично надані послуги. Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1, 2 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язань. Відповідно до\~ст.\~ст.\~12,\~81\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Представник позивача в своїх вимогах просить суд стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн., тоді як жодних доказів на підтвердження факту їх понесення, суду не надано. \~ \~ \~ \~Згідно з\~п.1,\~п.2\~ч.2\~ст.\~147\~ЦПК України,\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.8\~ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У\~постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) зазначено, що "склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення". Крім цього,\~у постанові\~Верховного Суду\~ від\~23\~листопада 2020\~року №\~638/7748/18 (провадження\~№ 61-13573св19)\~зазначено,\~що інформація,\~яка міститься\~в акті\~приймання правничої\~допомоги,\~зокрема перелік\~наданих послуг\~та фіксований\~розмір гонорару,\~не може\~вважатись тим\~розрахунком (детальним\~описом робіт\~(наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат\~часу по\~кожному із\~видів робіт,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги),\~подання якого\~є необхідною\~умовою для\~стягнення витрат\~на професійну\~правничу допомогу. Неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) також позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. З огляду на викладені обставини, встановлено, що позивачем не було доведено понесення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. 00 коп. Таким чином, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі надані докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати у справі у вигляді судового збору в сумі 2270 грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідача на його користь. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial