Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] набув у власність будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом № 1115 від 23.03.1982, виданого державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори, [PERSON] . [PERSON] будучи колишнім чоловіком дочки Позивача, [PERSON] , зареєстрований в вищезазначеному будинку, право власності на який належить одноосібно Позивачеві. Однак, Відповідач жодного дня не проживав за вказаною адресою, комунальні платежі не сплачував, утриманням будинку не займався та жодних сімейних стосунків з Позивачем не підтримує. В свою чергу, у зв язку з офіційною реєстрацією Відповідача, за адресою: [ADDRESS] , який реально у вищевказаному будинку не проживає, порушуються права власника майна на вільне користування, володіння та розпорядження своєю власністю. Добровільно знятись з реєстрації за вищезазначеною адресою Відповідач відмовляється. Отже, Відповідач не може вважатися членом сім`ї Позивача, оскільки є колишнім чоловіком його дочки, спільним побутом сторони не пов`язані, однією сім`єю не проживають та спільного господарства не ведуть. Відповідач зареєстрований у спірний будинок в якості члена сім "і власника і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Зважаючи на те, що Відповідач спільним побутом із Позивачем не пов`язаний, не є членом сім`ї Позивача, він втратив право на сервітут після розлучення. Відповідач у вищевказаному будинку жодного дня не проживав з часу проведення реєстрації місця проживання, що підтверджується актами обстеження будинковолодіння Малютянської сільської ради. В свою чергу, оскільки Позивач є власником вищевказаного житлового приміщення, то останній також засвідчує факт непроживання Відповідача у належному йому житловому приміщенні протягом всього строку з моменту набуття у власність будинку та до моменту звернення до суду з даним позовом, що значно перевищує шість місяців. Враховуючи вищевикладене просив усунути перешкоди [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ; місце реєстрації проживання: [ADDRESS] ) у користуванні житловим приміщенням, а саме будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] , шляхом визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням [PERSON] ( [INFO] ; місце реєстрації проживання: [ADDRESS] ). Ухвалою суду від 10.09.2021 року суддею Волчко А.Я. прийнято справу до провадження та призначено справу до розгляду в загальному позовному провадженні. Ухвалою суду від 28.01.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні, встановивши загальний порядок дослідження доказів у справі. Представник позивача, подав через канцелярію суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Щодо заочного розгляду справи не заперечував. Сторона відповідача правом подання відзиву на позовну заяву не скористалася, в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами з ухваленням заочного рішення в справі. Суд, дослідивши докази, які містяться у матеріалах справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку про задоволення позовної заяви, виходячи з наступного. На підставі наданих суду доказів, судом встановлено, що [PERSON] набув у власність будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом № 1115 від 23.03.1982, виданого державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори, [PERSON] . [PERSON] будучи колишнім чоловіком дочки Позивача, [PERSON] , зареєстрований в вищезазначеному будинку, право власності на який належить одноосібно Позивачеві. Однак, Відповідач жодного дня не проживав за вказаною адресою, комунальні платежі не сплачував, утриманням будинку не займався та жодних сімейних стосунків з Позивачем не підтримує. В свою чергу, у зв язку з офіційною реєстрацією Відповідача, за адресою: [ADDRESS] , який реально у вищевказаному будинку не проживає, порушуються права власника майна на вільне користування, володіння та розпорядження своєю власністю. Добровільно знятись з реєстрації за вищезазначеною адресою Відповідач відмовляється. Отже, Відповідач не може вважатися членом сім`ї Позивача, оскільки є колишнім чоловіком його дочки, спільним побутом сторони не пов`язані, однією сім`єю не проживають та спільного господарства не ведуть. Відповідач зареєстрований у спірний будинок в якості члена сім "і власника і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Зважаючи на те, що Відповідач спільним побутом із Позивачем не пов`язаний, не є членом сім`ї Позивача, він втратив право на сервітут після розлучення. Відповідач у вищевказаному будинку жодного дня не проживав з часу проведення реєстрації місця проживання, що підтверджується актами обстеження будинковолодіння Малютянської сільської ради. В свою чергу, оскільки Позивач є власником вищевказаного житлового приміщення, то останній також засвідчує факт непроживання Відповідача у належному йому житловому приміщенні протягом всього строку з моменту набуття у власність будинку та до моменту звернення до суду з даним позовом, що значно перевищує шість місяців. Фак непроживання відповідача за адресою: [ADDRESS] , підтверджується актами обстеження житлово-побутових умов проживання від 30.03.2020 року, 27.04.2020 року, 30.05.2020 року, 28.06.2020 року, 20.07.2020 року, 28.09.2020 року, 25.09.2020 року, 21.10.2020 року, 10.11.2020 року складених депутатом Малютянської сільської ради Андрійченко Л.Ю. та засвідченого свідками. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має право передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиняти нею дій, які можуть порушувати його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ч. 1,2 ст. 319 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені у ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати своє житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лишень з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Таким чином, виходячи з положень ст. ст. 15, 16, 386, 291 ЦК України, власнику майна гарантована можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначаються його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними й власником житла або законом. Як роз`яснено п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користуватися цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, ч. 1 ст. 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуваннями вказаного, суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають до застосування положення ст. 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. У цьому випадку положення ст. ст. 71, 72 ЖК України не застосовуються. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, виходячи з наведених вище правових норм, якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому в розрізі виниклого спору позивач правомірно порушує питання про усунення будь-яких порушень його прав, у цьому випадку усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку. Будь-яких доказів про те, що у відповідача існують перешкоди у користуванні спірною будинком суду не надано. Судом встановлено, що відповідач не є членом сім`ї позивача, в нього відсутнє право власності на це житло й він в ньому фактично не проживає й не несе витрат на його утримання, а отже суд вважає, що в даному випадку у відповідача відсутнє право на користування вказаним приміщенням. При цьому\~обраний позивачем спосіб захисту своїх прав жодним чином не порушує права відповідачка, оскільки вирішення даного спору не корелюється з питаннями позбавлення чи припинення права власності. Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані й досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved