Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-19 00:00:00

Адвокат Жалковський Володимир Юрійович в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Лебединського міського нотаріального округу Фурдилов Юрій Вікторович у якій просить: визнати недійсним договір дарування двокімнатної квартири на першому поверсі п`ятиповерхового будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] , за реєстровим номером майна 35441849, загальною площею 43,7 кв. м, житловою 24,1 кв. м, зареєстрований за реєстраційний номером 3668 АВН № 973450 від 15.09.2000, посвідчений приватним нотаріусом Лебединського міського нотаріального округу Фурдиловим Ю.В.; стягнути з відповідача на користь [PERSON] компенсацію завданої моральної шкоди внаслідок порушення його прав в сумі 20000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , який мав у власності двокімнатну квартиру [ADDRESS] . У травні 2021 року позивач дізнався про те, що зазначена квартира належить на праві власності його сестрі, відповідачу по справі [PERSON] . Підставою виникнення права власності відповідача на зазначену квартиру є договір дарування № 3668 АВН № 973450 від 15.09.2000, посвідчений приватним нотаріусом Лебединського міського нотаріального округу Фурдиловим Ю.В. Згідно зазначеного договору [PERSON] подарував [PERSON] вищевказану квартиру. Однак, позивач вважає, що оскільки на час укладення договору [PERSON] перебував на «Д» обліку та мав захворювання, в тому числі пов`язані з ураженням головного мозку, страждав на захворювання Альцгеймер, був інвалідом І групи, він не усвідомлював своїх дій, не міг керувати ними та не міг згадати про свого сина [PERSON] , не впізнавав його тощо. Позивач вважає, що [PERSON] , скориставшись безпорадним станом свого батька, заволоділа спірним майном, вчинивши правочин дарування на свою користь, усунувши від права спадкування позивача. Хоча [PERSON] не був визнаний недієздатним, однак в силу своїх хвороб не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, тому на підставі ст. 225 ЦК України позивач просить визнати договір дарування недійсним. Крім того, оскільки відповідач беззаперечно знала про безпорадний стан свого батька, знала про його хвороби, через її незаконні дії, що полягали в усуненні позивача від права власності на нерухоме майно, останньому було завдано моральної шкоди, яку він оцінив у 20000,00 грн. та яку просить стягнути з відповідача. Ухвалою від 13.07.2021 судом відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 11.11.2021 судом призначено судову почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено. У подальшому, ухвалою від 03.12.2021 провадження у справі поновлено, а ухвалою від 14.12.2021 ухвала про призначення експертизи була скасована, клопотання судового експерта залишено без задоволення. Також, ухвалою від 22.12.2021 за клопотання представника позивача призначена посмертна судово-психіатрична експертиза [PERSON] , який помер [INFO] . За клопотанням представника позивача, ухвалою від 20.06.2022 провадження у справі поновлено без проведення призначеної експертизи, оскільки представник просив розглянути таку справу за наявними у ній матеріалами. Відповідач проти позовних вимог заперечувала, у відзиві на позов зазначила, що дійсно їх з позивачем батько мав у власності квартиру [ADDRESS] . Зазначена квартира була подарована їй батьками на підставі договору дарування № 3668 АВН № 973450 від 15.09.2000, посвідченого приватним нотаріусом Лебединського міського нотаріального округу Фурдиловим Ю.В. Зазначений договір складено у відповідності до вимог цивільного законодавства, а тому підстави для визнання його недійсним, на її думку, відсутні. Як зазначає відповідач, [PERSON] не довів порушення його прав спірним договором, оскільки не є стороною такого договору, спадщину після смерті батька він не прийняв, доказів порушення його прав та законних інтересів не надав. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Обов`язок доведення неправомірності спірного правочину покладається на позивача. [PERSON] посилається на обставини того, що їх батько отримав інвалідність І групи у зв`язку з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, перебував на «Д» обліку з діагнозом «Альцгеймер з різким початком». О/кутова (ІІа-б) глаукома. Початкова вікова катаракта. Ангіопатія сітківки обох очей. ІХС (ішемічна хвороба серця). Постінфарктний кардіосклероз. Атеросклеротичний кардіосклероз. При цьому відповідач посилається на те, що при розгляді справи потрібно виходити із презумпції психічного здоров`я особи, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та у порядку, передбачених іншими законами України. [PERSON] дійсно хворів та був інвалідом І групи, а тому перебував на «Д» обліку. Однак на її думку надані позивачем докази жодним чином не підтверджують того, що батько був інвалідом І групи вже на момент укладення договору дарування. Доказів наявності у батька хвороби [PERSON] на момент укладення договору дарування квартири, доказів про неможливість батьком усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час підписання оспорюваного договору дарування позивачем та його представником надано не було. Факт перебування [PERSON] на «Д» обліку в лікарні, наявність у нього інших хвороб не спростовує факт дійсності спірного правочину. [PERSON] також вказує на те, що доводи позивача щодо неможливості батьком усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними станом на 15.09.2000 спростовуються тим, що 06.01.2006 [PERSON] пройшов огляд на право керування транспортними засобами, йому була видана медична довідка щодо придатності до керування транспортними засобами серії 2МДЖ № 161083, на підставі якої його визнано придатним до керування автомобілем. Також батько, як ліквідатор наслідків аварії на Чорнобильській АЕС був членом Сумської обласної організації «Союз Чорнобиль», приймав участь у її діяльності, сплачував щорічні членські внески, що також спростовує доводи позивача про не усвідомлення [PERSON] значення своїх дій. Також [PERSON] вказує на те, що позивачем не було доведено факту завдання йому моральної шкоди, а саме якими протиправними діями відповідача завдана така моральна шкода, не зазначено причинного зв`язку між завданою шкодою, не вказав на наявність вини відповідача. На вказаний відзив представник позивача надав відповідь у якій доводи [PERSON] вважає безпідставними, оскільки у позовній заяві ставиться під сумнів психічний стан дарувальника при вчиненні правочину. На зазначену відповідь [PERSON] було подано заперечення зміст якого зводиться до наведених у відзиві доводів. Щодо психічного стану дарувальника [PERSON] додатково вказала на те, що позивачем не надано доказів того, що на момент укладення договору дарування їх батько мав перешкоди в укладенні спірного договору, або в момент договору не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Представник позивача зазначив, що додана до позовної заяви виписка із медичної картки [PERSON] свідчить про те, що з 1990 року останній страждав на хворобу Альцгеймера, тому в момент вчинення правочину не міг усвідомлювати значення своїх дій. [PERSON] та її представник проти позовних вимог заперечували, просили відмовити в їх задоволенні, посилаючись на їх необґрунтованість. Зокрема адвокат Василець С.О. вказав на відсутність доказів того, що на момент укладення договору дарування батько сторін хворів у зв`язку із чим не міг усвідомлювати значення вчиненого ним правочину. Третя особа приватний нотаріус Сумського районного нотаріального округу Фурдилов Ю.В. письмових пояснень щодо позову не надав, у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. Згідно з копією свідоцтва про право власності на житло від 19.02.1996 № 1621, виданого відділом комунального майна та приватизації міськвиконкому, останнім посвідчено, що квартира [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с. 79). Право власності [PERSON] та [PERSON] зареєстровано у Сумському обласному БТІ 14.09.2000 за № 8577 (а.с. 79 зворот. стор.). Згідно з копією довідки Лебединської районної державної нотаріальної контори від 15.09.2000 № 372, яка міститься в матеріалах справи нотаріуса, станом на 15.09.2000 Лебединська державна нотаріальна контора підтверджує відсутність заборони відчуження квартири [ADDRESS] і належить [PERSON] та [PERSON] (а.с. 77). 15.09.2000 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] уклали договір дарування відповідно до якого [PERSON] , [PERSON] подарували, а [PERSON] прийняла у дар квартиру [ADDRESS] загальною площею 43,7 кв. м. Вказаний договір зареєстровано в реєстрі за № 3668 АВН № 973450 від 15.09.2000 та посвідчено приватним нотаріусом Лебединського міського нотаріального округу Фурдиловим Ю.В. У договорі вказано, що особи сторін встановлено, їх дієздатність перевірено (а.с. 76). [INFO] [PERSON] помер. Звернувшись до суду позивач вважає вищевказаний договір недійсним, оскільки на момент його укладення [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, оскільки був інвалідом І групи, ліквідатором наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, перебував на «Д» обліку в Лебединській ЦРЛ та страждав на хворобу Альцгеймера. Зокрема позивач та його представник посилаються на виписку, надану КУ Лебединська центральна районна лікарня імені лікаря К.О. Зільберника (а.с. 43-50). Так, представник позивача вказує на те, що зазначена виписка містить запис від 26.07.2006 де зазначено діагноз: «облитерирующий атеросклероз н/конечностей» (а.с. 49 зворот. стор.). З приводу наведених обставин суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (ч. 1 ст. 718 ЦК України). Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, відповідно до ч. ч. 2, 3 зазначеної статті особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Верховний Суд у постанові від 18.09.2018 року по справі № 311/3823/15-ц зазначив, що підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли немає законних підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що в момент укладення правочину він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове зворушення тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд призначає судово-психіатричну експертизу. Розгляд вимог про визнання правочину недійсним з цих підстав здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так й інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину громадянин не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними. Висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи саме в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Суд зазначає, що в межах даної справи, ухвалою від 22.12.2021, судом була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза [PERSON] , який помер [INFO] . Проведення експертизи було доручено експертам Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласна клінічна спеціалізована лікарня». На вирішення експертизи були поставлені питання: чи страждав [PERSON] , який помер [INFO] , будь-яким психічними захворюваннями на момент вчинення правочину 15.09.2000 року? Якщо так, то якими саме та з якого періоду? чи здатен був [PERSON] , який помер [INFO] , на час складання договору дарування від 15.09.2000 року усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними? (а.с. 187, 188-189). Однак у зв`язку з не оплатою позивачем вартості зазначеної експертизи, вона не була проведена. З урахування положень ст. 109 ЦПК України при вирішенні даної справи суд виходить із відсутності експертного висновку про неможливість [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час укладення договору від 15.09.2000. За таких обставин суд вирішує питання про можливість [PERSON] при укладенні договору дарування 15.09.2000 усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними на основі інших доказів, які містяться в матеріалах справи, в їх сукупності. Суд вказує на те, що позивачем не доведено належними доказами того факту, що станом на 15.09.2000 [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними через наявні у нього захворювання. Так, дійсно [PERSON] мав посвідчення ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорії 1) Серія № [NUMBER] , видане 25.12.1992 року (а.с. 41). Згідно з копією експертного висновку Харківської міжвідомчої експертної ради від 14.11.1991 № 3374 [PERSON] встановлено діагноз: «ИБС. Стенокардия напряжения и покоя (ІІІ-ІV ф.кл.). Постинфарктный (10.12.90) кардиосклероз. Атеросклеротический кардиосклероз. Атерослероз венегных артерий. НК- І ст. (а.с. 12). Суд звертає увагу на те, що зазначений висновок не містить згадувань про захворювання [PERSON] на хворобу Альцгеймера, або інші, як зазначено у позові ураження головного мозку. При цьому, спірний договір укладено 15.09.2000. Слід зазначити, що 06.01.2006 [PERSON] була видана медична довідка щодо придатності до керування транспортним засобом Серії 2МД [NUMBER] , оригінал якої досліджено в судовому засіданні (а.с. 88). Відповідно до зазначеної довідки, [PERSON] визнано придатним до керування транспортними засобами категорії В (автомобілі, дозволена максимальна вага яких не перевищує 3500 кг). Також, відповідачем була надана копія довідки від 26.02.2003 № 11 до акту освідування в ВТЕК по визначенню медичних показань на забезпечення транспортними засобами з ручним керуванням, відповідно до якої Державно-комунальна установа Обласний центр медичної експертизи дійшов висновку: «показана автомашина с ручным управлением для управления двумя руками» (а.с. 106). Копія такої довідки міститься також в амбулаторній картці [PERSON] , яка надавалась відповідачем з метою проведення експертних досліджень в межах даної справи. Зважаючи на те, що такі документи були видані пізніше дати укладення спірного договору, а саме 26.02.2003 та 06.01.2006, та за медичними показниками [PERSON] був придатний до керування транспортним засобом і мав таку необхідність, відсутні обґрунтовані підстави вважати, що 15.09.2000 він був позбавлений можливості усвідомлювати свої дії, укладаючи договір дарування та виражаючи свою дійсну волю на дарування квартири [ADDRESS] на користь [PERSON] . На виконання ухвали суду від 22.10.2021 КНП СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» було надано медичну картку амбулаторного хворого [PERSON] . Зокрема, зазначена картка містить направлення Сумського обласного спеціалізованого диспансеру радіаційного захисту населення від 26.09.2007, яким [PERSON] направлений до Сумського обласного психоневрологічного диспансеру для отримання висновку спеціаліста при направленні на МСЕК. Зазначена картка містить запис, відповідно до якого [PERSON] встановлено діагноз «Деменция вслед. болезни Альцгеймера с поздним началом» (а.с. 207-208). Тобто дійсно, наявні відомості про те, що [PERSON] встановлено діагноз в тому числі хвороба Альцгеймера. Однак, вищевказаний запис датовано 26.09.2007 тобто майже через сім років після вчинення [PERSON] договору дарування від 15.09.2000, що не може бути належним доказом того, що у вересні 2000 року [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій, подарувавши квартиру [PERSON] . Суд також звертає увагу позивача на той факт, що на момент укладення спірного договору 15.09.2000 власниками квартири [ADDRESS] були [PERSON] та його дружина [PERSON] , що підтверджується дослідженими документами. Спірний договір дарування № 3668 АВН № 973450 від 15.09.2000, посвідчений приватним нотаріусом Лебединського міського нотаріального округу Фурдиловим Ю.В., укладено саме між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Тобто право власності і відповідно розпорядження квартирою належало не тільки [PERSON] , а і [PERSON] . Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Однак позивачем оспорюється весь договір дарування з підстав неможливості лише одним із дарувальників усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно з\~ч.\~ч.\~1,\~3\~ст.\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи те, що позивачем та його представником не було надано належних та допустимих доказів того, що [PERSON] у вересні 2000 року страждав на хворобу, яка б не давала йому можливості усвідомлювати значення своїх дій при укладенні договору дарування квартири на корить [PERSON] , суд вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed