Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

У червні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з даним позовом із вимогами до своєї сестри [PERSON] про визнання недійсним Заповіту оформленого від імені її брата [PERSON] на користь [PERSON] , вчиненого 22 серпня 2014 року і посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Юдіною О.С., зареєстрованого в реєстрі за №1448. Крім того, просила визнати за собою право власності на спадкове майно, а саме на 1/6 частину квартири [ADDRESS] . Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовувала тим, що [INFO] помер її, [PERSON] та [PERSON] рідний брат [PERSON] , 1933 року народження, який мешкав за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира була приватизована в рівних частках на всіх членів сім`ї прописаних у помешканні: [PERSON] , 1933 року народження, [PERSON] , 1973 року народження, [PERSON] , 2004 року народження. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка крім іншого складається з 1/3 частини квартири [ADDRESS] . За твердженням [PERSON] , вона як спадкоємець за законом другої черги своєчасно звернулась до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON] і випадково дізналась, що останній оформив заповіт на користь [PERSON] . При цьому, [PERSON] стверджує, що [PERSON] був інвалідом ВВВ, з 1984 року по 2008 рік інвалід війни ІІ групи, з 2008 року по 2014 рік інвалід війни І групи по зору. На цей час стан здоров`я [PERSON] різко погіршився, розвивався старечий склероз, почастішали випадки не сприйняття дійсних подій, правильної життєвої орієнтації. Вважаючи, що волевиявлення [PERSON] на складання заповіту не було вільним, оскільки він не розумів значення своїх дій станом на 22.08.2014 року, а своє спадкове право порушеним, [PERSON] просила про задоволення позовних вимог. В судовому засіданні [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві. Після смерті [PERSON] до участі у справі у якості відповідача залучено єдиного спадкоємця останньої, який прийняв спадщину - [PERSON] , що був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Юдіна О.С. повідомлена про час та місце розгляду справи, неодноразово подавала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності. [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах дитини-інваліда [PERSON] в судових засіданнях підтримувала позовні вимоги [PERSON] , просила про задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, пояснення сторін і їх представників та третіх осіб, зібрані у справі докази, судом встановлено наступне. [PERSON] , 1933 року народження за життя мешкав за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира була приватизована в рівних частках на всіх членів сім`ї прописаних у помешканні: [PERSON] , 1933 року народження, [PERSON] 1973 року народження, [PERSON] , 2004 року народження. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] . Згідно Заповіту від імені [PERSON] посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Юдіною О.С., зареєстрований в реєстрі за №1448, спадкодавець заповів належну йому частину квартири [ADDRESS] на користь [PERSON] . За ст. 1233, ч.2 ст. 1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. [PERSON] , [INFO] , до реєстрації шлюбу « [PERSON] » є рідною сестрою [PERSON] та [PERSON] , що вбачається із свідоцтв про народження та одруження останніх (а.с. 12-15), а тому може звертатися до суду з даним позовом, оскільки оскаржуваний заповіт зачіпає її спадкові права та інтереси. У відповідності до ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. З матеріалів справи вбачається та підтверджено сторонами у судовому засіданні, що [PERSON] за життя не визнавався обмеженим у цивільній дієздатності або ж недієздатним. При цьому, згідно Висновку судово-психіатричної експертизи №511 проведеного Київським міським центром судово-психіатричної експертизи 13.09.2019 року [PERSON] на момент посвідчення заповіту від 22.08.2014 року страждав стійким хронічним психічним розладом у вигляді органічного ураження головного мозку судинно-травматичний генез з вираженим психоорганічним синдромом і за своїм психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. З огляду на зазначене, суд вважає, що [PERSON] 22.08.2014 року оформляв Заповіт не свідомо, а отже не міг здійснювати особисте розпорядження на випадок своєї смерті, оскільки за своїм психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним заповіту підлягають до задоволення. Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Ч. 1 ст. 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 23.12.2008 року КП «Служба замовника житлово-комунальних послуг» Оболонського району (Наказ №3390). За приписами ч. ч. 1-2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Пленум Верховного Суду України у п. 12 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" надав роз`яснення, що у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (ч. 2 ст. 370, ч. 2 ст. 372 ЦК) Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. З огляду на зазначене, оскільки співвласників нерухомого майна троє (3) осіб, частки кожного з них у спільному сумісному майні відповідно складають по 1/3 частині. Таким чином, частка [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становила 1/3 частину квартири. З матеріалів справи вбачається, що в Двадцять першій київській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу за №706-2014 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . У відповідності до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами спадкодавця [PERSON] , вчасно подали заяву про прийняття спадщини, а отже належним чином прийняли спадщину. З огляду на зазначене, державним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори не заперечувалося право [PERSON] на отримання спадщини за законом, однак виникло питання щодо майна охопленого заповітом, правомірність якого ставилась під сумнів, а отже, на думку суду, право власності [PERSON] в порядку спадкування за законом на решту спадкового майна має бути оформлене нотаріальною конторою після встановлення судом правомірності заповіту. У відповідності до ч. 4 ст. 1257 ЦК України, у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. За правилами ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Таким чином, суд вважає за потрібне відмовити [PERSON] у задоволенні її вимоги щодо визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину квартири [ADDRESS] , оскільки після визнання судом Заповіту від імені [PERSON] на користь [PERSON] , вчиненого 22 серпня 2014 року недійсним, позивач не позбавлена можливості звернутись до нотаріальної контори для вирішення питання про дооформлення за нею права власності в порядку спадкування за законом. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на відповідача і стягується на користь держави, оскільки позивач [PERSON] є інвалідом ІІ- групи і звільнена від його оплати. Відповідно до ст.ст. 225, 328, 355, 368, 370, 1233, 1234, 1262, 1257, 1270 ЦК України, ст. ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial