Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-10 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила: - визнати недійсною, з моменту укладення договору, умову пункту 1.2 кредитного договору № 22036000299558 від 18.02.2020 року, укладеного між [PERSON] та Акціонерним товариством «Банк «Кредит Дніпро», в частині встановленої щомісячної комісії за обслуговування кредиту; - визнати недійсною, з моменту укладення договору, умову пункту Розділу 4 кредитного договору № 22036000299558 від 18.02.2020 року, укладеного між [PERSON] та Акціонерним товариством «Банк «Кредит Дніпро», в частині встановленої у графіку платежів щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування у загальному розмірі 113359,20 гривень (восьмий стовпчик графіку); - зобов`язати Акціонерне товариство «Банк «Кредит Дніпро» здійснити перерахунок здійснених з часу укладення кредитного договору № 22036000299558 від 18.02.2020 року [PERSON] платежів, зарахувавши сплачену нею комісію у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором; - стягнути з відповідача судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Між [PERSON] та АТ «Банк Кредит Дніпро» було укладено кредитний договір № 22036000299558 від 18.02.2020 року. Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальниці кредит у розмірі 119 200 гривень. У першому абзаці кредитного договору, зазначено, що кредитний договір складається з публічної частини договору, яким є Універсальний договір банківського обслуговування (УДБО) із змінами і доповненнями, затверджений відповідним рішенням Комітету х бізнесу фізичних осіб банку та розміщений на сайті та індивідуальної частини, якою є цей договір, підписанням якого клієнт приєднується до кредитного договору в цілому. Пунктом 1.2 кредитного договору встановлена процентна ставка, яка є фіксованою та нараховується у наступному розмірі, на строкову заборгованість за Кредитом 0,001 % річних, на прострочену заборгованість за Кредитом 56 % річних. Також, пунктом 1.2 кредитного договору передбачено, що позичальник банку сплачує щомісячну комісію за обслуговування кредиту з 18.02.2020 по 17.03.2021 - 3% від суми кредиту, з 18.03.2021 по 17.03.2022 - 2,5% від суми кредиту, з 18.03.2022 по 17.03.2023 - 1,5% від суми кредиту, з 18.03.2023 по 18.02.2024 - 0,925% від суми кредиту. Відповідно до пункту 1.3 кредитного договору банк формує графік платежів, який викладено в розділі 4 зазначеного договору. У стовпці № 8 графіку платежів передбачено обов`язок щомісячної сплати суми за «розрахунково-касове обслуговування» кредиту. Отже, хоч законом передбачено отримання банком комісій та такі комісії кредитор може отримувати за додаткові та супутні послуги при наданні кредиту, а не без зазначення певних послуг чи а обслуговування кредиту за, що банк і так отримує плату у вигляд процентів. Пунктом 6.8.3 Загальних умов кредитування Розділу 6 Умов надання споживчу кредитів Універсального договору банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро», в редакції, що діяла на момент укладення Кредитного договору зазначено: «Банк здійснює обслуговування Кредиту, тобто здійснює нагадування про даті сплати заборгованості за кредитом та суму заборгованості, шляхом направлення SMS повідомлень; вносить зміни до графіку погашення у випадку здійснення Клієнтом часткового дострокового погашення кредиту, за письмовою вимогою Клієнта надає оновлений графік погашення або інформацію про залишок заборгованості, тощо, та стягує плату з обслуговування такого кредиту у вигляді щомісячної комісії. Таким чином, пунктом 1.2 та розділом 4 кредитного договору № 22036000299558 від 18.02.2020 року позичальнику фактично було встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування». Надання інших послуг за вказану плату, умовами договору не передбачено. Відповідно до Довідки АТ «Банк Кредит Дніпро» від 29.07.2021 року № 84-80 та «Перерахованого графіку погашення» станом на 29.07.2021 року позивачкою було сплачено платежів на суму 82 781,96 гривень, з них 24968,44 гривень - сума сплаченого тіла кредиту, 1,52 гривень - проценти, 57 812,00 гривень сума сплаченої щомісячної комісії. Також відповідно до вказаної інформації в документах, залишок заборгованості по кредиту (з врахуванням тіла, відсотків та комісій) становить - 97 203,60 гривень. Позивач вважає, кредитний договір в частині встановлення комісії за обслуговування кредиту мають бути визнані недійсними. У зв`язку з вирішенням судом вимоги про недійсність умови договору про оплату споживачем комісій, судом може бути зобов`язано відповідача суму зазначених платежів врахувати у погашення інших обов`язкових платежів за кредитним договором, у зв`язку з чим звернулася до суду з позовом. В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримав, просив суд її задовольнити, посилаючись на обставини, які зазначені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, зазначивши, що позивач тривалий час виконувала договірні умови, банк у письмовій формі надав усі договірні умови, сторони уклали графік погашення та добровільно підписали його. Крім того, позивач не скористалася своїм правом, передбаченим законом, розірвати договір після його укладання. Суд, вислухавши представника позивача, заслухавши заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 лютого 2020 року Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір № 22036000299558. Відповідно до п. 1.1 договору банк надає клієнту грошові кошти у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені кредитним договором, а також здійснити всі інші платежі. Сума кредиту 119200 грн. Строк кредитування 48 місяців. Кінцева дата повернення кредиту: 18 лютого 2024 року. Щомісячна комісія за обслуговування кредиту: 18.02.2020 по 17.03.2021 - 3% від суми кредиту, з 18.03.2021 по 17.03.2022 - 2,5% від суми кредиту, з 18.03.2022 по 17.03.2023 - 1,5% від суми кредиту, з 18.03.2023 по 18.02.2024 - 0,925% від суми кредиту. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується в наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом 0,001 % річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56,0% річних (арк.с.7). Відповідно до п. 4 договору сторони погодили графік платежів, щомісячно по 4851 грн. 44 коп., сума за останній місяць 4544 грн. 44 коп., з якої в період з 18.03.2020 року по 18.02.2021 року - сума на погашення кредиту 1275 грн. 35 коп., сума за розрахунково-касове обслуговування 3576 грн.; за період з 18.03.2021 року по 18.02.2022 року сума на погашення кредиту 1871 грн. 37 коп., розрахунково-касове обслуговування 2980 грн.; за період з 18.03.2022 року по 18.02.2023 року - сума на погашення кредиту 3063 грн. 40 коп., розрахунково-касове обслуговування 1788 грн.; за період з 18.03.2023 року по 18.01.2024 року сума на погашення кредиту 3748 грн. 81 коп., розрахунково-касове обслуговування 1102 грн. 60 коп., платіж 18.02.2024 року сума на погашення кредиту 3134 грн. 34 коп., розрахунково-касове обслуговування 1102 грн. 60 коп.(арк.с.7-8). Відповідно до перерахованого графіку погашення станом на 29.07.2021 року за договором № 22036000299558 [PERSON] , станом на 29.07.2021 року [PERSON] погашено заборгованості за кредитом у розмірі 82781,96 грн., з них: 24968,44 гривень - сума сплаченого тіла кредиту 57 812,00 гривень сума сплаченої щомісячної комісії 1,52 гривень проценти (арк.с.32). Відповідно до довідки АТ «Банк Кредит Дніпро» від 29.07.2021 року за № 84-80 [PERSON] отримала кредит готівкою за кредитним договором № 22036000299558 від 18.02.2020 року у сумі 119200 грн. Прострочена заборгованість станом на 29.07.2021 року відсутні; сума погашеної частини кредиту без урахування комісії і відсотків станом на 29.97.2021 року становить 24968,44 грн.; сума повного погашення кредиту з урахуванням комісії і відсотків станом на 29.07.2021 року становить 97203, 60 грн. (арк.с.49-51). Відповідно до ст. 15 ЦК України\~ кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України\~ кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Так, Верховний Суд України у своїй постанові від 19 грудня 2012 року у справі № 6-87цс12 зробив висновок про те, що правочин, недійсність якого прямо встановлена законом, є нікчемним. Визнання нікчемного правочину судом недійсним законом не вимагається, тобто для сторін правочину він не спричиняє правових наслідків, крім наслідків його недійсності. У рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року за № 15-рп/2011 зазначено, що положення пунктів 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що умовами кредитного договору № 22036000299558 від 18 лютого 2020року, який укладено сторонами у справі передбачено, що банк надає позивачу кредит, цільове призначення якого - на споживчі потреби, у зв`язку з чим особливості регулювання відносин сторін в даному випадку визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 11, ч. ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 703/1518/18. Відповідно ч. 8 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Згідно з ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Відповідно до ст. 55 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено заборону\~нечесної підприємницької практики, а також визначено дії, які кваліфікуються як нечесна\~підприємницька практика, що вводять в оману, є\~агресивною підприємницькою практикою. Відповідно до ч.6 ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до ст. 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, встановив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як обслуговування кредиту (пункт 1.2) та розрахунково-касове обслуговування кредиту (розділ 4) не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, то така операція як обслуговування кредиту та розрахунково-касове обслуговування кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. У рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 зазначено, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. У Постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зроблено висновок про те, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах\~від 20 лютого 2020 у справі № 666/4957/15-ц та\~від 12 грудня 2018 року у справі\~№ 444/484/15-ц. Суд звертає увагу на те, що відповідач встановивши в кредитному договорі оплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, не зазначив, як в самому кредитному договорі, так і в судовому засіданні, які саме, конекретно послуги за встановлену комісію надаються позивачу. Крім того, будь-яких доказів на підтвердження того, що такі послуги надаються позивачу, відповідачем суду не надано. Отже, виходячи із принципів справедливості та добросовісності, на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались. Посилання відповідача на те, що підписавши кредитний договір, позивач погодилася на всі його умови, у тому числі щодо сплати щомісячної комісії, деякий час виконувала умови кредитного договору, не зверталася до банку за роз`ясненнями пунктів договору, суд оцінює критично, так як, умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Таким чином, так як відповідачем не зазначено в кредитному договорі, які саме послуги за встановлену комісію надаються позичальнику, та не надано підтвердження того, що такі послуги було надано споживачу, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання пунктів 1.2, умов пункту Розділу 4 кредитного договору недійсними. Крім того, відповідач нараховував, а позивач сплачувала комісію за послуги, що супроводжують кредит, зокрема здійснювала платежі щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування, розмір сплаченої комісії позивачем за розрахунком відповідача складає 57812 грн., що є незаконним, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про те, що сплачена сума за розрахунково касове обслуговування підлягає зарахуванню в рахунок інших обов`язкових платежів позивача за кредитним договором. Згідно з вимогами\~ст.\~76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами\~ст.\~77 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Нормою\~ст.\~81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, суд на підставі всебічного вивчення поданих доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, та підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, таким чином з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 908 грн. На підставі\~ ст.ст.15,16,203,215,217 ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів» ст.ст.2,4,5,10,11,12,13,76-81,141,211,223,247,258,259,263-268,353,354 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved