Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

Позивач звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за період прострочення із сплати аліментів у сумі 12 150,14 грн; покласти на відповідача судові витрати, включно з витратами на оплату правової допомоги. Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.02.2016 у цивільній справі № 755/22470/15-ц відповідача зобов`язано сплачувати аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття ( [INFO] ). Відповідач виконував покладені рішенням суду обов`язки нерегулярно та не у повному обсязі, що спричиняло періодичне виникнення значної заборгованості. Станом на 01.11.2020 існувала заборгованість відповідача у розмірі 5 573,33 грн, що підтверджується розрахунком державного виконавця. У грудні 2020 року свої зобов`язання зі сплати аліментів, враховуючи настання повноліття дочки, відповідач майже виконав, однак при сплаті зобов`язань не врахував факт власного прострочення, у зв`язку з чим відповідно до ст. 196 СК України на нього покладено обов`язок зі сплати пені, що нараховується на кожний місячний платіж, сплату якого було затримано, у розмірі 1% його розміру, але не більше 100% простроченої виплати. При визначенні розміру пені позивач використовує розрахунок заборгованості за аліментами, здійсненим головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) станом на 01.11.2020 на підставі виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом м. Києва у справі № 755/22470/15-ц від 26.02.2016, з якого позивачем взяті дані щодо помісячного обсягу нарахування аліментів та оплат відповідача, починаючи з лютого 2020 року по листопада 2020 року. 19.02.2021 до суду надійшла заява відповідача про зловживання процесуальними правами сторони позивача та залишення позовної заяви без розгляду. Мотивуючи заяву, відповідач зазначає, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.09.2020 по справі № 755/10218/20 було відмовлено у позові [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, стягнення боргу по аліментам і пені на цей борг. На день звернення до суду із заявою Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження у справі. Вказане свідчить про наявність одночасно двох позовів до одного й того самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, що є зловживанням позивачем своїми процесуальними правами. 18.03.2021 до суду надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог, у якій просить суд: стягнути з відповідача на свою користь пеню за період прострочення із сплати аліментів у сумі 4 816,65 грн; покласти на відповідача судові витрати, включно з витратами на оплату правової допомоги. Зменшення розміру позовних вимог позивачем мотивує тим, що 04.02.2021 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, до якої додано розрахунок виконавця проведених нарахувань та оплат, що відрізняється від того, що був підставою для нарахування позивачем пені. За останнім розрахунком строки та розмір прострочення є меншими, у зв`язку з чим позивачем здійснено перерахунок пені, належної до сплати відповідачем. В обґрунтування розміру пені за період прострочення із сплати аліментів у сумі 4 816,65 грн, позивачем надано розрахунок суми пені на суму заборгованості зі сплати аліментів від 03.03.2021, з якого убачається, що період заборгованості складає з лютого 2020 року по січень 2021 року (7 днів). Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21.09.2020 по справі № 755/10218/20, яким було повністю відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, стягнення боргу по аліментам і пені на цей борг, предметом розгляду у справі були вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів за період з лютого 2016 року по 01 липня 2020 року в сумі 153 957,37 грн, несплачений борг, який утворився станом на 01 липня 2020 року, як різниця між фактично нарахованими сумами грошей виконавчою службою та грішми фактично сплаченими [PERSON] у розмірі 17 108,57 грн, та борг за недоплачені аліменти, який утворився внаслідок шахрайських дій відповідача та протиправного рішення державної виконавчої служби Шевченківського району м. Києва станом на 01 липня 2020 року у розмірі 20 353,01 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 11.03.2021 рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21.09.2020 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів скасовано та ухвалено в цій частині нове про часткове задоволення вказаних позовних вимог; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 12 084,20 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.03.2021 у відкритті провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені на нараховані аліменти на дитину у частині позовних вимог за період з лютого 2020 р. по липень 2020 р. відмовлено. Відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені на нараховані аліменти на дитину у частині позовних вимог за період з серпня 2020 року по 08 січня 2021 року за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Відповідач копію вказаної ухвали з копією позовної заяви отримав 19.04.2021. 26.04.2021 від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, якому просить відмовити у позові з урахуванням зменшених позовних вимог, посилаючись на те, що за весь 2020 рік ним здійснювались регулярні платежі зі сплати аліментів. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, здійсненим 16.12.2020 головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Дніпровський РВДВС у місті Київ ЦМУ МЮ), станом на 01.12.2020 переплата становить 5 575,33 грн. Крім того, зазначає, що ним була подана скарга на бездіяльність Дніпровського РВДВС у місті Київ ЦМУ МЮ (щодо перерахунку заборгованості за аліментами за лютий 2020 р.), де з березня 2020 року по лютий 2021 року перебувало виконавче провадження зі стягнення аліментів. Інших заяв по суті справи не надходило. Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ч. 2 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.02.2016 у цивільній справі № 755/22470/15-ц відповідача зобов`язано сплачувати аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття ( [INFO] ). Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21.09.2020 по справі № 755/10218/20, відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, стягнення боргу по аліментам і пені на цей борг, предметом розгляду у справі були вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів за період з лютого 2016 року по 01 липня 2020 року в сумі 153 957,37 грн, несплачений борг, який утворився станом на 01 липня 2020 року, як різниця між фактично нарахованими сумами грошей виконавчою службою та грішми фактично сплаченими [PERSON] у розмірі 17 108,57 грн, та борг за недоплачені аліменти, який утворився внаслідок шахрайських дій відповідача та протиправного рішення державної виконавчої служби Шевченківського району м. Києва станом на 01 липня 2020 року у розмірі 20 353,01 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 11.03.2021 рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21.09.2020 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів скасовано та ухвалено в цій частині нове про часткове задоволення вказаних позовних вимог; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 12 084,20 грн. Предметом спору у даній справі є стягнення пені на нараховані аліменти на дитину у частині позовних вимог за період з серпня 2020 року по 08 січня 2021 року. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VIII (в редакції, чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду. Згідно із ч. 3 ст. 71 цього Закону визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Відповідно до ст. 196 СК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) у разі виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім. Таким чином, стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Тобто стягнення пені, передбаченої абзацом 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Вище вказанеузгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, згідно якого відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками. Як роз`яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. № 3 передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Згідно з наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, здійсненим 16.12.2020 головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Дніпровський РВДВС у місті Київ ЦМУ МЮ), станом на 01.12.2020 переплата становить 5 575,33 грн. (а.с.90). З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 04.02.2021 (а.с.49) вбачається, що загальний розмір заборгованості становить 0 грн, переплата по аліментам - 3 275,92 грн. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази відсутня винна поведінка щодо несплати заборгованості по аліментах, оскільки відповідач не ухилявся від виконання обов`язків по утриманню дитини, тобто [PERSON] , як платник аліментів, довів, що вживав всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання. Крім того, відповідач вносив щомісячні платежі на сплату аліментів своєчасно, а заборгованість по аліментах (у лютому 2020 року) виникла з незалежних від нього причин, що також свідчить про відсутність в нього умислу на ухилення від сплати заборгованості по аліментах, а тому підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у суду немає, відтак з цих підстав суд вважає, що позов до задоволення не підлягає. У разі відмови у позові судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на позивача (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed