Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

в позові вказано, що позивач створений у квітні місяці 2012 року з метою експлуатації котельні, що знаходиться на [ADDRESS] , та прилеглих до неї теплових мереж. Із отриманням від Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, ліцензій з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, позивач має право провадити господарську діяльність у сфері теплопостачання, зокрема, виробляти теплову енергію, транспортувати вироблену теплову енергію магістральними тепловими мережами та постачати її різним категоріям споживачів. В силу ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) позивач до жовтня 2020 року був виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для населення, яке обслуговується від котельні на [ADDRESS] . Однак, у зв`язку із тим, що позивач перебуває у процедурі банкрутства, Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради прийняв рішення від 10.09.2020 року №943 про забезпечення ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» теплом споживачів, підключених до мереж котельні на [ADDRESS] . Таким чином, до жовтня 2020 року позивач надавав послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відповідачу, який є власником квартири [ADDRESS] . Відповідно до п.8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Позивачем в червні 2012 було розпочато договірну компанію в частині впорядкування взаємовідносин із споживачами, обслуговування яких здійснюється від котельні на [ADDRESS] , щодо забезпечення тепловою енергією, яку споживачі отримують для потреб на опалення та підігрів води. Інформація про необхідність впорядкування договірних відносин щодо надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (підігріву води) була розміщена позивачем у ЗМІ. Відповідного реагування зі сторони відповідача щодо наміру позивача на укладення договору так і не було. Нарахування за послуги здійснювалось згідно тарифів, встановлених уповноваженими на те органами. Відповідно до п.20 Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У будинку [ADDRESS] , 17.02.2016 встановлений будинковий прилад обліку теплової енергії і, відповідно, нарахування за послугу з централізованого опалення здійснювалося у відповідності до його показань. На підставі чого, протягом серпня 2014 року - вересня 2020 року, відповідачем спожито послуг з централізованого опалення у розмірі 45785,09 грн. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за послугу з централізованого опалення в сумі 45785,09 грн. Представник позивача просив про розгляд справи без його участі, підтримуючи вимоги позову. Відповідач подав суду письмові пояснення. Вказав, що не є ні споживачем житлово-комунальних послуг, ні власником приміщення у вказаний період. Також, відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності. Просив відмовити у задоволенні позову.\~ Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідач зареєстрований на проживання за адресою: [ADDRESS] .\~ Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира двокімнатна за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності, розмір частки 1/2, належить [PERSON] , підстава для державної реєстрації: договір купівлі продажу, 1/2 частки квартири, виданий 12.01.2019. 23.02.2007 державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину на майно, яке складається з 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] .\~\~ 16.09.2014 Івано-Франківським міським судом видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» 4889,88 грн. Відповідно до розрахунку позивача заборгованість відповідача за адресою: [ADDRESS] , за період з серпня 2014 по січень 2021 включно становить 45785,09 грн. Відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» на споживача покладено обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ч.3 ст.11, ч.2 ст.509 ЦК України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно п.5 ч. 3 ст. 20, ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власник та наймач (орендатор) будинку, квартири споживач послуг зобов`язаний, у тому числі сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені законом або договором, дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житло-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил. Відповідно до п.1 Правил «Про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», ці правила регулюють правовідносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відповідно до правової позиції викладеної в Постанови Верховного Суду України від 30.10.2013 року в справі №6-59цс13: «…споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». Згідно пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630, оплата за надані послуги вноситься щомісячно. Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. В ч.1 ст.12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч.2 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. В ч.3 ст.12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже обов`язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача. В ч.2 ст.13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч.5 ст.81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В ч.7 ст.81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов`язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов`язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору. Таким чином саме на відповідача на підставі принципу змагальності цивільних процесуальних відносин покладено обов`язок на спростування доводів позивача щодо порушення його прав. Відповідачем подано до суду заяву про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Велика Палата Верховного Суду у справі № 712/8916/17 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги сформулювала наступні висновки. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи за її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 року № 633, чинної з 30 серпня 2017 року). Якщо договором не встановлений інший термін, то з 21 числа кожного місяця починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення. У зв`язку із зверненням до суду із позовною заявою в травні 2021 року до розгляду підлягає питання правомірності стягнення нарахованої заборгованості за період з травня 2018 по квітень 2021 включно. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 757/29813/17-ц дійшов правових висновків про те, що факт реєстрації місця проживання в квартирі не впливає на обов`язок внесення власником квартири плати за житлово-комунальні послуги встановлені договором або законом. Відтак, вимоги позивача про стягнення заборгованості за період до травня 2018 року, не підлягають задоволенню, оскільки знаходяться поза межами строку позовної давності. А тому суд вважає, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 15227,03 грн. за період з травня 2018 року по квітень 2021 року включно. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Доказів, які б спростовували факт надання позивачем та отримання послуги з централізованого опалення відповідачем, відповідачем суду не надано. Доказів та розрахунку на спростування вимог позивача відповідач суду не надав. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжного доручення №13012 від 11.05.2021 оплачено судовий збір в сумі 2270 грн. за подання позову. Відсоток задоволених позовних вимог становить 33,25% (15227,03 : 45785,09 х 100), відтак з відповідача в корить позивача слід стягнути 754,78 грн. (2270 х 33,25%) судових витрат зі сплати судового збору. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: partial