Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним. Зазначав, що його батьку - [PERSON] належала на праві власності квартира [ADDRESS] . [INFO] його батько помер. Він є спадкоємцем після батька на підставі заповіту від 01.07.09, відповідно до якого його батько заповів йому 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Після смерті батька його рідний брат, відповідач у справі - [PERSON] , повідомив його про те, що нібито їх батько за життя, а саме - 26.12.16 уклав з ним договір дарування зазначеної квартири, та запропонував йому знятися з реєстраційного обліку. Він вважає, що договір дарування є незаконним та підлягає визнанню недійсним. Фактично, договір дарування квартири був вчинений його батьком - [PERSON] , під впливом помилки щодо природи правочину, оскільки договір батько не читав та не знав, що це договір дарування усієї квартири, а також під впливом тяжкої обставини, враховуючи його хворобливий стан, і на вкрай невигідних для нього умовах, оскільки батьку було вже майже 90 років, він був інвалідом 1 групи, страждав на різні захворювання, дуже погано бачив, мав погану пам`ять та дуже поганий слух. Все це позбавляло його батька правильно зрозуміти, що саме він підписує та які настануть наслідки. Після підписання 26.12.16 договору дарування квартири, його батько продовжував проживати в зазначеній квартирі. Посилаючись на те, що договір дарування від 26.12.16 був вчинений його батьком - [PERSON] , під впливом помилки - неправильного сприйняття фактичних обставин правочину, та збігу тяжкої обставини і на вкрай невигідних для нього умовах, просив визнати недійсним зазначений договір. У відзиві на позов [PERSON] , посилаючись на те, що [PERSON] не надано жодних доказів на обґрунтування обставин, викладених у позові, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У відповіді на відзив [PERSON] вказав на те, що у договорі дарування відсутній запис про те, що [PERSON] особисто прочитав договір та відсутній запис про те, що [PERSON] особисто був зачитаний зазначений договір. Крім того, до договору не додані медичні документи, які підтверджують те, що [PERSON] усвідомлював значення своїх дій і міг керувати ними. Представник Головного територіального управління юстиції у м. Києві у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій вказав на те, що розгляд даної справи залишає на розсуд суду. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гавловська (Відута) О.В. подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу за відсутності третіх осіб. У судовому засіданні позивач підтримав позов з викладених у ньому підстав та просив його задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечив, просив у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 26.12.16 між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір дарування квартири [ADDRESS] , відповідно до умов договору дарувальник - [PERSON] , подарував зазначену квартиру [PERSON] (а.с. 170-171). Згідно з п. 16 зазначеного договору дарувальнику та обдарованому було роз`яснено зміст прав та обов`язків за цим договором, а також правові наслідки укладеного ними правочину. [PERSON] помер [INFO] (а.с. 13). Обґрунтовуючи позов, [PERSON] вказав на те, що договір дарування квартири був вчинений його батьком - [PERSON] , під впливом помилки щодо природи правочину, оскільки договір батько не читав та не знав, що це договір дарування усієї квартири, а також під впливом тяжкої обставини, враховуючи його хворобливий стан, і на вкрай невигідних для нього умовах, оскільки батьку було вже майже 90 років, він був інвалідом 1 групи, страждав на різні захворювання, дуже погано бачив, мав погану пам`ять та дуже поганий слух. Все це позбавляло його батька правильно зрозуміти, що саме він підписує та які настануть наслідки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 7 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (далі - постанова) правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Згідно зі ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч. 2 ст. 719 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 19 постанови відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). У порушення вимог ст. 229 ЦК України позивачем у позові не вказано щодо яких обставини помилився його батько - [PERSON] , укладаючи договір дарування квартири. Доказів того, що під час укладення договору дарування помилка дійсно мала місце, а також що вона мала істотне значення, [PERSON] суду не надано Як не надано позивачем і доказів того, що [PERSON] вчинив правочин під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину- відповідач у справі, скористався. До того ж, доказів того, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах, позивачем не надано. Виходячи з наведеного та враховуючи те, що на момент вчинення оспорюваного правочину договір дарування за формою і змістом відповідав вимогам чинного законодавства, доказів на підтвердження того, що оспорюваний договір був вчинений померлим [PERSON] , внаслідок помилки, під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, [PERSON] не надано, а тому правових підстав для задоволення позову та визнання дарування квартири недійсним немає.

Outcome: dismissed