Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-28 00:00:00

Приватне підприємство «Новогригорівське» (далі - ПП «Новогригорівське») звернулось до суду з цим позовом до відповідачів [PERSON] та державного реєстратора Долинської міської ради Овдій Н.В. та просить: 1) визнати недійсним договір оренди землі укладений 22 грудня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] про оренду земельної ділянки площею 4,9402 га, кадастровий номер: 3521985600:02:000:0102, номер запису про інше речове право: 39949625 від 22 грудня 2020 року; 2) скасувати рішення державного реєстратора Долинської міської ради Овдій Н.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 55965198 від 28 грудня 2020 року з одночасним припиненням права оренди [PERSON] щодо земельної ділянки площею 4,9402 га, кадастровий номер: 3521985600:02:000:0102. Позов мотивує тим, що 1 квітня 2013 року між ПП «Новогригорівське» та [PERSON] , правонаступником якої є [PERSON] укладено договір оренди землі площею 4,94 га на строк десять років. У кінці 2021 року позивач дізнався, що відносно цієї ж самої земельної ділянки 22 грудня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди землі на строк десять років. ПП «Новогригорівське» вважає, що новий договір оренди землі порушує його права орендаря. Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 2 вересня 2021 року до участі у справі залучено співвідповідачем [PERSON] . Первісна відповідачка [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до ПП «Новогригорівське», [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: державний реєстратора Долинської міської ради Овдій Н.В. та просить: 1) скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції Кіровоградської області Кравчини С.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 1706062 від 17 квітня 2013 року; 2) припинити право оренди ПП «Новогригорівське» на земельну ділянку площею 4,94 га, що виникло на підставі договору оренди землі від 1 квітня 2013 року. Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 27 жовтня 2021 року прийнято зустрічний позов та об`єднано в одне провадження вимоги за первісним та зустрічним позовами. Зустрічний позов мотивує тим, що договір оренди землі укладений 1 квітня 2013 року між ПП «Новогригорівське» та [PERSON] не містить істотних умов договору, а саме кадастрового номера земельної ділянки, сторонами не погоджено форму платежу орендної плати та порядок її внесення, у друкованому тексті договору не містяться умови передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, а наявні такі умови виконані рукописним способом, однак підпису сторін правочину та відтиску печатки не містять, що вказує на відсутність згоди сторін на включення таких умов до друкованого тексту договору. Державна реєстрація права власності земельної ділянки за [PERSON] проведена всупереч закону та містить відомості, що не відповідають дійсності. На думку первісної відповідачки [PERSON] договір оренди землі між ПП «Новогригорівське» та [PERSON] є неукладеним. Державний реєстратор Долинської міської ради Овдій Н.В. надіслала відзив на первісний позов. Позов не визнає та просить відмовити в ньому. Зазначає, що на момент проведення державної реєстрації права оренди земельну ділянку з кадастровим номером: 3521985600:02:00:102 не було зареєстровано в Державному земельному кадастрі. На думку первісної відповідачки державного реєстратора Долинської міської ради Овдій Н.В. право приватної власності за [PERSON] та право оренди між ПП «Новогригорівське» та [PERSON] суперечить законодавству. Первісна відповідачка [PERSON] надіслала до суду відзив на первісну позовну заяву. Позов не визнає та просить відмовити в ньому. На думку первісної відповідачки [PERSON] договір оренди землі укладений 1 квітня 2013 року між ПП «Новогригорівське» та [PERSON] не містить істотних умов договору, а саме кадастрового номера земельної ділянки, сторонами не погоджено форму платежу орендної плати та порядок її внесення, у друкованому тексті договору не містяться умови передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, а наявні такі умови виконані рукописним способом, однак підпису сторін правочину та відтиску печатки не містять, що вказує на відсутність згоди сторін на включення таких умов до друкованого тексту договору. Державна реєстрація права власності земельної ділянки за [PERSON] проведена всупереч закону та містить відомості, що не відповідають дійсності. Первісний позивач ПП «Новогригорівське» надіслало до суду відзив на зустрічний позов. Зустрічний позов не визнає та просить відмовити в ньому. ПП «Новогригорівське» вважає, що питання неправомірності користування земельною ділянкою [PERSON] не порушувалось, що свідчить про визнання умов договору. Первісний позивач вважає, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Вказуючи про невідповідність укладеного правочину вимогам ст. 15 Закону України «Про оренду землі» первісна відповідачка [PERSON] не зазначила у чому полягає порушення її прав. До договору оренди додано державний акт на право приватної власності на землю в якому вказаний кадастровий номер земельної ділянки, опис меж земельної ділянки та місце її розташування, що дає можливість її повністю ідентифікувати. Реєстрація права оренди була проведена без будь-яких порушень законодавства щодо реєстрації таких прав. Після смерті [PERSON] та оформлення спадкових прав [PERSON] був змінений кадастровий номер земельної ділянки, однак за яких підстав це було вчинено невідомо. Первісна відповідачка [PERSON] надіслала до суду відповідь на відзив. Наполягає на задоволенні зустрічного позову. Вважає, що первісний договір оренди землі не було вчинено, оскільки у ньому відсутні всі необхідні істотні умови. Державна реєстрація права власності за [PERSON] проведена всупереч закону, містить відомості, що не відповідають дійсності. У судовому засіданні представник первісного позивача ПП «Новогригорівське» Чепула І.В. первісний позов підтримав та просив його задовольнити. Зустрічний позов не визнав та просив відмовити у ньому. Представник первісної відповідачки [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні первісний позов не визнав та просив відмовити у ньому. Зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити. Первісна відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, повідомлялась про місце та час розгляду справи, про причину неявки не повідомила, відзив на первісний та зустрічний позов до суду не надіслала. Державний реєстратор Долинської міської ради Овдій Н.В. у судовому засіданні первісний позов не визнала та просила відмовити у ньому. Щодо зустрічного позову не заперечувала. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь під час судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення первісного позову частково та відмову у зустрічному позові з таких підстав. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-КР № 035318 (№ 3521985600:02:00:102), виданим 6 грудня 2000 року на підставі рішення Новоолександрівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області від 25 листопада 2000 року № 36, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4,94 га, що розташована на території Новоолександрівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Цей державний акт на право приватної власності на землю зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 70. У цьому правовстановлюючому документі відображено план зовнішніх меж земельної ділянки та опис цих меж (а. с. 8). За ч. 1 ст. 23 ЗК України (в редакції на момент видачі державного акта на право приватної власності на землю) право власності або право постійного користування землею посвідчуються державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Отже, [PERSON] була власником сформованої земельної ділянки, що містила межі, опис цих меж, незалежно від присвоєння їй кадастрового номера. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний номер витягу: 2490381 від 16 квітня 2013 року, на підставі вищезазначеного державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-КР № 035318 (№ 3521985600:02:00:102), виданого 6 грудня 2000 року на підставі рішення Новоолександрівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області від 25 листопада 2000 року № 36 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 70, внесено запис про право власності: 680683 від 16 квітня 2013 року. 1 квітня 2013 року між ПП «Новогригорівське» та [PERSON] було укладено договір оренди землі площею 4,94 га, що знаходиться на території Новоолександрівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області. Строк дії договору десять років (а. с. 6, 7). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права індексний номер витягу: 2508268 від 17 квітня 2013 року, 16 квітня 2013 року внесено запис про інше речове право: 685765 на підставі договору оренди землі від 1 квітня 2013 року. Строк дії: 1 квітня 2023 року. Орендар: ПП «Новогригорівське». Орендодавець: [PERSON] . Кадастровий номер земельної ділянки: 3521985600:02:00:102 (а. с. 9). Слід також зазначити, що Закон України «Про оренду землі» станом на момент укладення договору оренди землі від 1 квітня 2013 року не містив положень, що передбачали набрання договором оренди землі чинності після його державної реєстрації, а таку реєстрацію не здійснювали. Первісна відповідачка [PERSON] є правонаступником спадкодавця [PERSON] та згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 3 вересня 2020 року приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Величком С.О. та зареєстрованим в реєстрі за № 760, отримала у спадщину земельну ділянку площею 4,9402 га, кадастровий номер: 3521985600:02:000:0102, що розташована на території Новоолександрівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області та належала спадкодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю (архівний) серії ІІІ-КР № 035318, виданий 6 грудня 2000 року на підставі рішення Новоолександрівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області від 25 листопада 2000 року № 36. Державна реєстрація права власності за спадкодавцем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено державним реєстратором - приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Величком С.О. 29 серпня 2020 року, номер запису про право власності: 38007196. Державну реєстрацію земельної ділянки проведено відділом у Долинському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області 12 серпня 2020 року (а. с. 77). З огляду на вищезазначене, можливо стверджувати, що 29 серпня 2020 року державний реєстратор - приватний нотаріус Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Величко С.О. вніс новий запис про право власності [PERSON] : [NUMBER] , а сама земельна ділянка раніше отримала інший кадастровий номер. 22 грудня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди землі площею 4,9402 га, що розташована на території Новоолександрівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області. Строк дії договору десять років. За витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права індексний номер витягу: 239032404 від 28 грудня 2020 року, 22 грудня 2020 року внесено запис про інше речове право: 39949625, на підставі договору оренди землі від 22 грудня 2020 року. Строк дії: 22 грудня 2030 року. Орендар: [PERSON] . Орендодавець: [PERSON] . Кадастровий номер земельної ділянки: 3521985600:02:000:0102 (а. с. 76). За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису ч. 1 ст. 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у ч. 1 ст. 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України і відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). За ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - у редакції, чинній на дату, зазначену в спірному договорі) договір оренди землі укладається в письмовій формі. За ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує чч. 2, 3 ст. 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. До вищезазначеного висновку доходила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року (справа № 145/2047/16-ц). Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору (ст. 316 ЦК України). Відповідно до ст. 317 ЦК Українивласникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно. Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (ст. 396 ЦК України). У цій справі суд установив, що в період дії договору оренди землі від 1 квітня 2013 року між орендодавцем [PERSON] та орендарем ПП «Новогригорівське», номер запису про інше речове право: 685765 від 16 квітня 2013 року, між правонаступником первісного орендодавця за цим договором [PERSON] та новим орендарем [PERSON] укладено новий договір оренди землі від 22 грудня 2020 року, номер запису про інше речове право: 39949625 від 22 грудня 2020 року. Такі дії [PERSON] перешкоджають первісному орендареві ПП «Новогригорівське» користуватися орендованою земельною ділянкою, тобто порушено вимоги абзацу 4 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про оренду землі». Враховуючи, що на час підписання оспорюваного договору оренди був чинним інший договір оренди цього ж об`єкта, підписаний раніше, є підстави для визнання оспорюваного договору оренди недійсним як такого, що суперечить акту цивільного законодавства (ч. 1 ст. 203 ЦК України) та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з одночасним припиненням права оренди нового орендаря щодо земельної ділянки. До такого по суті висновку доходив Верховний Суд у постанові від 26 травня 2022 року (справа 584/1023/18). [PERSON] не є стороною договору оренди землі від 1 квітня 2013 року, номер запису про інше речове право: 685765 від 16 квітня 2013 року, а укладення цього правочину будь-яких її цивільних прав не порушувало, відповідно відсутні підстави для захисту прав у вибраний спосіб. Факт укладення договору оренди землі від 25 грудня 2020 року, номер запису про інше речове право: 39949625 від 22 грудня 2020 року, що порушує вимоги закону, не може свідчити про порушення прав [PERSON] первісним договором оренди землі від 1 квітня 2013 року, стороною якого вона не є. За цих обставин вимоги зустрічного позову є необґрунтованими. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 року (справа № 823/2042/16) зроблено такий висновок: «Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано». Отже, пред`явлення первісним позивачем позовних вимог до державного реєстратора Долинської міської ради Овдій Н.В. є необґрунтованим, оскільки вона не повинна у цій справі відповідати за позовом, а відтак у позові до неї слід відмовити. ЄСПЛ вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00). З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку про часткове задоволення первісного позову та відмову у зустрічному позові. Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У змісті первісного позову ПП «Новогригорівське» зазначило, що очікує понести у цій праві орієнтовно 10000 грн судових витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У цій справі на підтвердження судових витрат на правничу допомогу первісний позивач надав договір про надання правничої допомоги від 30 квітня 2021 року, квитанцію від 23 червня 2022 року № 779213 про сплату витрат на правничу допомогу на суму 10000 грн, акт про обсяг наданої правничої допомоги від 29 липня 2022 року. Клопотання від відповідачів або представника відповідачки про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами не заявлялось. Позивач також поніс у справі судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 4540 грн. Таким чином, з належних первісних відповідачів підлягає стягненню на користь первісного позивача по 4846,66 грн з кожного понесених судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial