Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, посилаючись на те, що з 27 жовтня 2017 року вона з відповідачем перебуває у шлюбі. Від шлюбу спільних дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбно-сімейні відносини припинені у січні 2018 року, спільне господарство не ведуть. Майновий спір відсутній. Просить шлюб розірвати. Справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Судом ухвалено про розгляд справи без участі сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою суду від 20 квітня 2022 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 29 липня 2022 року відкрито провадження у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 27 жовтня 2017 року Інгулецьким районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління у Дніпропетровській області, актовий запис №208. Шлюбносімейні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведуть. Відсутність взаєморозуміння призвела до розпаду сім`ї. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які виникають з права одного з подружжя на пред`явлення позову про розірвання шлюбу до суду. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як видно зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, якщо суд встановить, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, він приймає рішення про розірвання шлюбу. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» згідно з ч. 2 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлено протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки злочину щодо другого з подружжя або дитини. Вказане обмеження стосується як чоловіка, так і дружини, включаючи випадки, коли дитина народилася мертвою або померла до досягнення нею одного року. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлено протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнано іншою особою, а також до досягнення дитиною одного року за умови, якщо батьківство щодо неї визнано іншою особою або за рішенням суду відомості про чоловіка як батька дитини виключено із актового запису про народження дитини (частини 3, 4 ст. 110 СК України). Як видно із заяви [PERSON] , [INFO] , позивач [PERSON] є його співмешканкою, на даний вагітна та він є батьком майбутньої дитини, стосовно якої має намір зареєструвати своє батьківство у встановленому законом порядку. Як видно з матеріалів справи, позивач та відповідач подружніх стосунків не підтримують, проживають окремо, не ведуть спільного господарства, шлюб існує лише формально та батьківство щодо дитини відповідача визнано іншою особою. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше збереження шлюбу протирічить інтересам сторін, а також визнання відповідачем позову, суд вважає, що сім`я сторін розпалася остаточно, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з\~ч. 1 ст.142\~ЦПК України підлягає поверненню позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Outcome: approved