Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 23.02.2022 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, яким просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення донькою повноліття та стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, за період 10 років, що передували даті подачі до суду даної позовної заяви. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що вона з відповідачем з 25.10.2006 року перебувала в зареєстрованому шлюбі, який 31.03.2009 року було розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Зазначила, що від шлюбу у них [INFO] народилась донька [PERSON] . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25.06.2012 року відповідача було позбавлено батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Вказала, що спільна дитина сторін проживає разом з позивачем, та знаходиться на її утриманні, однак відповідач не надає допомогу на утримання дитини, тому позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом. Посилаючись на ст.ст. 150, 155, 180, 181, 182, 184, 185 СК України, просила заявлені позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 18.05.2022 року було відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку загального позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримує, просить задовольнити в повному обсязі та розгляд справи провести за її відсутності. Відповідач в судове засіданні не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду письмові пояснення, які просить врахувати при винесенні рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 25.10.2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який 31.03.2009 року було розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого 29.04.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Славутського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області, актовий запис № 47 (а.с. 11). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, судом встановлено, що дитина сторін по справі проживає з матір`ю. Обов`язки по утриманню дитини в однаковій мірі мають нести як батько, так і матір дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наведені обставини є підставою для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина, а саме слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 23.02.2022 року і до досягнення донькою повноліття. Позивач також просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини за минулий час, за період 10 років, що передували даті подачі до суду даної позовної заяви. У відповідності до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Матеріали справи не містять доказів, що позивач вживала до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та не надала доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в розумінні ч. 2 ст. 191 СК України. Глава 15 Сімейного кодексу України передбачає ряд самостійних способів отримання аліментів: за рішенням суду (ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України), за ініціативою платника чи одержувача (ст. 187 Сімейного кодексу України, шляхом подачі відповідних заяв за місцем роботи заявника), за договором між батьками про сплату аліментів на дитину (ст. 189 Сімейного кодексу України, при цьому, такий договір підлягає укладенню в письмовій формі та нотаріальному посвідченню, тому факт його укладення не може підтверджуватись показаннями свідків). Отже, для підтвердження вжиття позивачем відповідних заходів вона для вирішення питання про стягнення з відповідача аліментів за минулий час має надати належні достатні та допустимі докази про вжиття будь-яких заходів, спрямованих на отримання від відповідача аліментів одним з описаних вище способів та докази того, що такі заходи не принесли результату у зв`язку з ухиленням відповідача від надання утримання дитині. Крім того, слід зауважити, що ставлячи питання про стягнення аліментів за минулий час, позивач в позові має вказувати конкретну суму, про стягнення якої вона просить та яка має ґрунтуватись на відповідних розрахунках та доказах, оскільки стягнення аліментів за минулий час не є періодичними платежами (бо період їх нарахування вже сплив). Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні обставини, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 992,40 грн. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial