Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-10 00:00:00

23 лютого 2022 року засобами поштового зв`язку Варвинського районного суду Чернігівської області надійшла вказана позовна заява. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписав анкету-заяву б/н від 16 травня 2019 року, на підставі чого, банком було відкрито відповідачу кредитний рахунок з встановленим кредитним лімітом, в подальшому розмір якого був збільшений до 23\~000 грн. Зазначена заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», що викладені на банківському сайті, складають договір про надання банківських послуг. При цьому позивач АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Натомість відповідач в порушення умов договору у встановлені строки кредит та інші передбачені договором платежі не сплачує, у зв`язку з чим виникла заборгованість зі сплати тіла кредиту та відсотків за користування кредитом. Заборгованість станом на 15 грудня 2021 року становить 26\~374,\~38 грн, з яких: 20\~560,\~93 грн - заборгованість за тілом кредиту; та 5\~813,\~45 грн - заборгованість за простроченими відсотками. У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 16 травня 2019 року у розмірі - 26\~374,\~38 грн, а також понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 2\~481 грн. У зв`язку з військовим станом на території України, на підставі розпорядження голови Верховного Суду № 2/0/9-22 від 08 березня 2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» заяву було передано до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області. Проте цивільна справа за позовною заявою не приймалася до провадження Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області та у вказаному суді не розглядалася. Відповідно до розпорядження голови Верховного Суду від 04 травня 2022 року № 27/0/9-22 «Про відновлення територіальної підсудності судових справ судів Чернігівської області» відновлено територіальну підсудність Варвинського районного суду Чернігівської області. 16 травня 2022 року заяву повернуто з Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області до Варвинського районного суду Чернігівської області для розгляду за територіальною підсудністю. У зв`язку з цим, ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 18 травня 2022 року цивільну справу прийнято до провадження, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено до судового розгляду на 15 червня 2022 року, яке в подальшому через неявку відповідача було відкладене на 11 липня 2022 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, разом з позовом подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 69). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, шляхом використання поштового зв`язку, за адресою його зареєстрованого місця проживання (а.с. 96), а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 97). Відзиву на позовну заяву чи інших заяв з процесуальних питань від відповідача не надійшло. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України проводить заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зазначений позов слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 травня 2019 року [PERSON] з метою укладення договору про надання банківських послуг з АТ КБ «ПриватБанк», підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якої виявив бажання користуватися послугами даного банку (а.с. 17). У даній заяві, також, зазначено, що відповідач підписанням даної Анкети-заяви, відповідно до ст. 634 ЦК України, в повному обсязі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua, та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого він отримав шляхом самостійного роздрукування. За нормами ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Факт підписання [PERSON] вказаної анкети-заяви останнім не спростований та не оспорюється. За таких обставин, судом встановлено, що 16 травня 2019 року між АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] виникли договірні відносини, оскільки між ними було укладено договір про надання банківських послуг, відповідно до якого останній став користувачем послуг даного банку. На переконання суду, вказаний правочин є правомірним, адже в розумінні ст. 204 ЦК України його недійсність прямо законом не встановлена. Відомості щодо визнання даного Договору недійсним у суду відсутні, зустрічний позов стороною відповідача не заявлено. Разом з тим, суд зважає, що у анкеті-заяві позичальника від 16 травня 2019 року, підписаній сторонами, не зазначена відсоткова ставка, відповідно до якої повинні здійснюватися нарахування за користування кредитом. Відповідно до роздруківки паспорта споживчого кредиту підписаного сторонами по справі, від 16 травня 2018 року, реальна річна процентна ставка, відсотків річних в залежності від виду карточки Універсальна/Універсальна ГОЛД становить відповідно: 0%/1,56% - за умови здійснення розрахунків в межах пільгового періоду; 52,84%/53,36% - за умови отримання готівкових коштів поза межами пільгового періоду. В паспорті також зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної у цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо (а.с. 18-19). Вказаний паспорт споживчого кредиту розрахований на картки «Універсальна» і «Універсальна ГОЛД», зміст якого місить інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, проте інформація, яка міститься в даному паспорті споживчого кредиту зберігає чинність та є актуальною до 31 травня 2019 року. Таким чином, дія умов паспорта споживчого кредиту становить 15 днів. Разом з тим, з вказаної довідки не можливо встановити яку саме кредитну картку отримав відповідач та до якого кредиту відноситься дана інформація, оскільки ідентифікуючі відомості самого кредитного договору відсутні. За таких підстав суд не може врахувати даний паспорт споживчого кредиту при ухваленні рішення. Суд також зважає на відсутність доказів щодо підтвердження того, що паспорт підписувався кредитодавцем та споживачем у паперовому вигляді або за допомогою електронного цифрового підпису. Крім підписаних сторонами анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту, позивачем додано до позову Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» (а.с. 20), Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які розміщені на сайті www.privatbank.ua (а.с. 21-58). При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також підтверджень того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та саме в таких розмірах і з таким порядком нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщений на сайті www.privatbank.ua, які містяться в матеріалах справи не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16 травня 2019 року, шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитним коштами. Інший висновок не відповідав би принципам справедливості, добросовісності, розумності та уможливив би покладення на слабшу сторону споживача, невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Такий правий висновок сформовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17. З огляду на вищевикладене суд не вбачає підстав для задоволення клопотання представника позивача про здійснення огляду та фіксування змісту розділу 2.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційном веб-сайті АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за посиланням https:privatbank.ua/terms (а.с. 72-73), адже такий огляд не спростує тих обставин, що Умови неодноразово могли змінюватися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у період з часу виникнення спірних правовідносин та до моменту звернення до суду із вказаним позовом. Крім того, огляд веб-сайту не змінить і тих обставин, що вони відповідачем не підписані та що саме ці Умови та правила розумів відповідач, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. При цьому, як вбачається з довідки наданої позивачем, відповідно до укладеного договору відповідач [PERSON] отримував кредитну карту № [NUMBER] , дата відкриття 16 травня 2019 року, термін дії 04/23 (а.с. 16), максимальна межа встановленого кредитного ліміту 23\~000 грн (а.с. 15), рух коштів по якій, відображений у відповідній виписці банку (а.с. 11-14), що дає підстави вважати, що останній фактично користувалася кредитними коштами наданими АТ КБ «ПриватБанк». Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості [PERSON] за договором від 16 травня 2019 року №б/н, станом на 15 грудня 2021 року, залишок заборгованості за наданим кредитом складає - 26\~374,\~38 грн, з яких: 20\~560,\~93 грн - заборгованість за тілом кредиту; та 5\~813,\~45 грн - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 7-10). Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зі змісту ст. 526, 530 ЦК України вбачається, що зобов`язання повинно виконуватися відповідно до умов договору у встановлені строки. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суд зважає, оскільки є встановленим, що після укладення вищезазначеного договору відповідач [PERSON] користувався кредитними коштами, що підтверджується відповідною випискою про рух коштів по картковому рахунку відповідача: № [NUMBER] , то зазначені обставини дають підстави вважати, що останній фактично користувався кредитними коштами наданими АТ КБ «ПриватБанк». Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості [PERSON] , станом на 15 грудня 2021 року, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) складає 20\~560,\~93 грн. Відповідачем розрахунок заборгованості за кредитним договором щодо тіла кредиту не спростований, а тому, суд приходить до висновку, щодо наявності у відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором №б/н від 16 травня 2019 року в сумі 20\~560,\~93 грн, а тому позовні вимоги банку в цій частині підлягають задоволенню. При цьому, зважаючи на те, що в матеріалах цивільної справи відсутні беззастережні докази щодо домовленості сторін договору в момент його підписання щодо відсоткової ставки, відповідно до якої повинні здійснюватися нарахування за користування кредитом, правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 5\~813,\~45 грн, відсутні. Вимоги щодо стягнення з відповідача трьох відсотків річних від простроченої суми, в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивачем не заявлялися. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню, а сума, яка підлягає стягненню, становить 20\~560,\~93 грн. З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачений судовий збір в сумі 2\~481 грн, який відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (77,96%, що становить 1\~934, 19 грн). На підставі наведеного,

Outcome: partial