Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-14 00:00:00

В провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , ТОВ "АРКА ХАЙТЕК" про визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна подружжя. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21.06.2022 р. позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя та зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна подружжя задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 4728,86 грн. При ухваленні рішення у даній справі судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат на правничу професійну допомогу. Статтею 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч.ч.2, 3 ст.270 ЦПК України). Суд не вбачає необхідності викликати сторони в судове засідання для вирішення питання щодо ухвалення додаткового рішення, оскільки мотиви суду стосовно позовних вимог, підстав та предмету позову у справі наведені у повному тексті рішення суду, а додаткове рішення стосується розподілу судових витрат, порядок розподілу яких чітко визначений законом, а сторони з цього приводу висловились в процесі судового розгляду. Дослідивши матеріали заяви та матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Частинами 1, 3 ст. 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура, засади організації і діяльності якої та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом. Зазначеним положенням Конституції України кореспондує ст. 15 ЦПК України, нормами якої передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, а представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Одним із принципів цивільного судочинства, який передбачено положеннями ст. 2 ЦПК України є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Виходячи із системного аналізу положень ст.ст. 2, 141 ЦПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судом встановлено, що представник [PERSON] адвокат Жуков Дмитро Олександрович, звертаючись із заявою про стягнення з [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 285439,08 грн. обґрунтував ці вимоги тим, що у перших заявах по суті спору (відзиві на первісну позовну заяву, зустрічному позові) відповідач визначив розмір витрат на правничу допомогу та надав доказ сплати, взявши до уваги обсяг наданої правничої допомоги. Вбачає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є цілком обґрунтованим складністю справи (одночасний розгляд двох позовів), тривалість розгляду (4 роки), обсягом виконаних дій (7 томів, 5 експертиз, 7 апеляцій). Крім того, з огляду на визначений розмір сукупних позовних вимог, розмір витрат на правничу допомогу складає 0,22 % ціни позову. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог з позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 285439,08 грн. пропорційно задоволеним позовним вимогам. До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати. Як вбачається з письмових матеріалів справи, між [PERSON] та АО «Прагнум» 26.07.2018 р. укладено договір № 705-ЛЄ про надання правової допомоги (т.1, а.с.127). Відповідно до заявки 1-БІ від 04.08.2018 р. на надання правової допомоги на підставі договору про надання правової допомоги № 705-ЛЄ, предметом є професійна правнича допомога у справі № 362/1505/18 (судовий спір з [PERSON] у Васильківському міськрайонного суду Київської області щодо поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя у справі) незалежно від кількості судових засідань та тривалості процесу (п. 1.1.). З урахуванням складності справи, її значенням для Клієнта та загально фактичною визначеною позивачем вартістю майна, заявленого до поділу у 101200580,50 грн., сторони встановили гонорар за надання професійної правничої допомоги у справі в розмірі 1% від ціни, зазначеної в заяві про зміну предмету позову від 23.08.2018 р. у справі № 362/1505/18, а саме: 291860 грн. (п. 2.1.), (т.1, а.с.126). Зазначений гонорар сплачено [PERSON] АО «Прагнум» у сумі 291860,00, що підтверджується копією платіжного доручення від 11.09.2018 р. № 408 (т.1, а.с.130). Розрахунок наданих послуг з їх детальним описом, наданих відповідачу за первісним позовом та позивачу за зустрічним позовом [PERSON] у матеріалах справи, а саме у заявах по суті. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017 р. гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 р. у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)). За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналіз зазначеної\~постанови свідчить\~про те,\~що вирішуючи\~питання про\~відшкодування витрат\~на професійну\~правничу допомогу,\~суд має\~пересвідчитись що\~заявлені витрати\~є співмірними\~зі складністю\~справи,\~а наданий\~адвокатом обсяг\~послуг і\~витрачений час\~на надання\~таких послуг\~відповідають критерію\~реальності таких\~витрат.\~Також суд\~має врахувати\~розумність розміру\~витрат на\~професійну правничу\~допомогу та\~чи не\~буде їх\~стягнення становити\~надмірний тягар\~для іншої\~сторони. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 р. (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони. У постанові від 08.04.2020 р. у справі №306/1198/17 Верховний Суд зазначив, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Відповідно до висновку Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду Верховного Суду викладеного у постанові від 03.10.2019 р. у справі №922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18, 607/4341/20 від 23.06.2022 р.). Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини у справі "Баришевський проти України", "Двойних проти України", заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Враховуючи вимоги діючого законодавства, письмові докази, що містяться в матеріалах справи, складність справи, тривалість розгляду, обсяг виконаних дій, співмірність витрат на правову допомогу із ціною позову, суд приходить до висновку про те, що витрати відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] на професійну правничу допомогу у розмірі 285439,08 грн. підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи , наведене ,

Outcome: approved