Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-21 00:00:00

У липні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 29.05.2021 року у розмірі 5\~100\~000, 00 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 11 350, 00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 29.05.2021 року між [PERSON] та [PERSON] , було укладено договір позики, згідно якого він дав у борг [PERSON] , 5 100 000,00 грн. (п`ять мільйонів сто тисяч гривень.), які останній зобов`язувався повернути до 01 липня 2021 року. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики , що залишилася . [PERSON] уникає сплати боргу в добровільному порядку. 13.07.2021 року ним на адресу відповідача направлено претензію із вимогою сплати боргу та виконання відповідачем зобов`язань, взятих на себе згідно договору позики в строк до 20.07.2021 року включно. Станом на день подання позову [PERSON] боргу не повернув. Тому на підставі вищевказаного позивач просив суд позов задовольнити у повному обсязі. Позивач у судове засідання не з`явився, до суду направив заяву про розгляд справи у його відсутності, у якій позовні вимоги підтримував, просив їх задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, до суду направив клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки перебуває за межами України, проте доказів на підтвердження даного факту суду не надав. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідач не скористався процесуальним правом подачі Відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності Відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.08.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.07.2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступне. 29.05.2021 року між [PERSON] та [PERSON] , було укладено договір позики , згідно якого він дав у борг [PERSON] , 5 100 000,00 грн. (п`ять мільйонів сто тисяч гривень.), які останній зобов`язувався повернути до 01 липня 2021 року. 13.07.2021 року позивачем [PERSON] на адресу відповідача [PERSON] направлено претензію із вимогою сплати боргу та виконання відповідачем зобов`язань, взятих на себе згідно договору позики в строк до 20.07.2021 року включно. Проте, станом на день подання позову [PERSON] боргу не повернув. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч.1\~ст. 627 ЦК України\~визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу тощо), або утриматися від виконання певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання зобов`язання. З огляду на\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем). Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 536 ЦК України\~встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести чи спростувати, ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог позивача. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 29.05.2021 року у розмірі 5\~100 000, 00 грн. У відповідності до\~ст. 141 ЦПК України\~суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати. З огляду на вищевикладене, відповідно до ст. ст. 207, 626, 627, 509, 526, 530, 536, 1046, 1048, 1049 ЦК України, ст. ст. 5, 12, 13, 81, 89, 141, 215, 259, 263, 264, 280 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved