Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-20 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом про відшкодування шкоди, заданої незаконними діями і рішеннями органів досудового розслідування, прокуратури та суду, в якому просить стягнути з Державного бюджету України на свою користь 1 000 000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди, а також вирішити питання щодо відшкодування ним понесених судових витрат на правову допомогу адвоката. Позов обґрунтовує тим, що з 24 лютого 2017 року до 19 жовтня 2021 року, потерпав від незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури та суду, оскільки йому було інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України, яке (обвинувачення) потім прокурором було перекваліфіковано на ч. 1 ст. 368 Кримінального кодексу України. Тобто, майже п`ять років позивач був змушений неупинно доводити свою невинуватість у інкримінованому кримінальному правопорушенні. Останню крапку в гонитві позивача за справедливістю та відстоюванням свого чесного імені поставив Верховний Суд в ухвалі від 19 жовтня 2021 року (номер в Єдиному державному реєстрі судових рішень 100456811), якою відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 17 грудня 2020 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 06 липня 2021 року у кримінальній справі № 734/966/17. Таким чином, незаконне кримінальне переслідування позивача органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органами досудового розслідування та прокуратури склало з 10 години 24 лютого 2017 року до 19 жовтня 2021 року включно, тобто 56 місяців без чотирьох днів. Весь цей період позивач зазнавав неймовірно великої моральної шкоди, оскільки перебував під тягарем обвинувачення та боявся за свою подальшу долю, не міг працевлаштуватися на нормальну роботу та налагодити своє життя. 11 місяців та 3 дні із вказаного періоду позивач був обмежений у особистій свободі та праві вільного пересування, а з 10 години 24 лютого до обідньої години 25 лютого 2017 року перебував в Ізоляторі тимчасового тримання № 1 Головного управління Національної поліції в Чернігівській області. Фактично з 24 лютого 2017 року до 01 лютого 2018 року позивач майже рік був відсторонений від роботи та був позбавлений можливості заробляти на життя і здобувати собі засоби для існування. Весь цей час позивач був змушений проживати у найманій квартирі за рахунок близьких родичів та був їх тягарем, що для працездатного чоловіка є неймовірно принизливим. Реалізація його планів на життя зупинилася. Свої зусилля та волю він спрямовував на доведення своєї невинуватості та спростування висунутого обвинувачення у кримінальному провадженні № 42016270300000141, постійно хвилювався за остаточний результат кримінального провадження, і, перш за все, за остаточне судове рішення. Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, упереджене ставлення працівників правоохоронних органів під час досудового слідства, тривалий час перебування під слідством та судом, завдало душевних та моральних страждань, а також моральної шкоди, яку він оцінює на суму 1 000 000,00 грн. і яка має бути відшкодована державою. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі посилаючись на обставини, зазначені у позові. Представник відповідача представника відповідача - Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону Тракало Р.І. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між притягненням його до кримінальної відповідальності і отриманням моральної шкоди. Крім цього моральна шкода позивачем не доведена належними і допустимими доказами. Доводи позивача про те, що під час проведення досудового розслідування він був обмежений у пересуванні, спростовуються матеріалами кримінального провадження, з яких випливає, що на прохання останнього, слідчим надавалися дозволи на виїзд за межі проживання. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, при цьому про час і місце розгляду був повідомлений належним чином. У наданому ним відзиву просить відмовити у позові [PERSON] посилаючись на те, що Казначейство не є учасником спірних правовідносин, жодних прав та інтересів позивача не порушувало та шкоди останньому не завдавало. Вважає, що розмір моральної шкоди, зазначеної позивачем не є адекватним, не випливає з обставин справи та не підтверджується доказами, тому вимоги [PERSON] є необґрунтованими та незаконними. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. У судовому засіданні встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини: 13 грудня 2016 року Військовою прокуратурою Деснянського гарнізону Центрального регіону України розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42016270300000141 за ч. 3 ст. 368 КК України. 24 лютого 2017 року [PERSON] було затримано, відповідно до протоколу затримання від 24 лютого 2017 року. 24 лютого 2017 року Військовою прокуратурою Деснянського гарнізону Центрального регіону України [PERSON] вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 25 лютого 2017 року [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту та зобов`язано виконувати вимоги передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України. Після проведеного досудового слідства, 30 березня 2017 року процесуальним керівником у кримінальному провадженні № 42016270300000141 військовим прокурором Деснянського гарнізону Бакало Р.А. затверджено обвинувальний акт відносно [PERSON] , який скеровано для розгляду до Козелецького районного суду Чернігівської області. Вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 05 квітня 2018 року [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та виправдано за ч. 3 ст. 368 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення (злочин) ним вчинений, та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю в діянні складу цього кримінального правопорушення (злочину). Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 27 березня 2019 року вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 05 квітня 2018 року скасовано і призначено новий розгляд у суді 1-ї інстанції. Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 31 травня 2019 року було задоволено клопотання прокурора військової прокуратури Деснянського гарнізону Похиталюка Є.П. щодо повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні № 42016270300000141, що внесене 13 грудня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо [PERSON] , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Ухвалою Колегії суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду від 13 серпня 2019 року апеляційну скаргу адвоката Кутукова С.О. та обвинуваченого [PERSON] задоволено. Ухвала Козелецького районного суду Чернігівської області від 31 травня 2019 року про повернення обвинувального акта відносно [PERSON] , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України скасована та призначено новий розгляд у суді першої інстанції. 23 червня 2020 року відбулась зміна правової кваліфікації обвинувачення з ч. 3 ст. 368 КК України на ч. 1 ст. 368 КК України, погоджений військовим прокурором Деснянського гарнізону Литвиненко О.С. обвинувальний акт. Вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 17 грудня 2020 року [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України та виправдано за ч. 1 ст. 368 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення (злочин) вчинене обвинуваченим. Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду від 06 липня 2021 року, апеляційна скарга прокурора залишена без задоволення, а виправдувальний вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 17 грудня 2020 року щодо [PERSON] - без змін. Ухвалою Верховного Суду колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 19 жовтня 2021 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 17 грудня 2020 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 06 липня 2021 року - відмовлено. Таким чином, [PERSON] перебував під слідством та судом у період з 24 лютого 2017 року до 19 жовтня 2021 року, а всього 55 місяців та 27 днів. З яких: 11 місяців та 3 дні із вказаного періоду [PERSON] був обмежений у особистій свободі та праві вільного пересування; з 10 години 24 лютого 2017 року до обідньої години 25 лютого 2017 року перебував в Ізоляторі тимчасового тримання № 1 Головного управління Національної поліції в Чернігівській області. Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону та Державної казначейської служби України від імені та в інтересах держави України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями і рішеннями органів досудового розслідування, прокуратури та суду підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України від 01.12.1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду» (зі змінами) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1. незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2. незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3. незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених в частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Статтею 2 вказаного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1. постановлення виправдувального вироку; 1-1. встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2. закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутність у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4. закриття справи про адміністративне правопорушення. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у ст. 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених п. 1-1 частини 1 цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів. Згідно ст. 3 цього Закону, у наведених в ст. 1 цього Закону випадках, громадянинові відшкодовуються: 1. заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2. майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3. штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4. суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги; 5. моральна шкода. Статтею 4 цього Закону визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4, і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету, розмір сум, які передбачені п. 1 ст. 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Відповідно до вимог ст. 4 Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених п.п. 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Частиною 1 ст. 25 Бюджетного кодексу України встановлено, що Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Згідно з підпунктом 5 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затверджене Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Стаття 12 вищезазначеного Закону передбачає, що розмір відшкодування шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 ст. 3 цього Закону, незалежно від того, який орган проводив слідчі дії чи розглядав справу, в місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи дізнання, досудового слідства, прокуратури і суд, про що виносять постанову (ухвалу). У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Відповідно до вимог ч .1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державною у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Частинами 2, 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду» визначено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом провадиться відповідно до розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Вказане кореспондується і п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Згідно п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, визначаючи межі перебігу таких строків, слід виходити з того, що в кримінальному провадженні враховується як період досудового розслідування, так і період судового розгляду і апеляційного провадження. При цьому перебіг строків у кримінальному провадженні починається з часу, коли особі повідомлено про підозру або з моменту затримання особи за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, а закінчується у момент, коли вирок набрав законної сили або кримінальне провадження закрито в цілому чи щодо конкретної особи. Критеріями для визначення розумності строків під час кримінального провадження є складність кримінального провадження; поведінка учасників кримінального провадження: спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень (справи «Вітрук проти України» від 16.09.2010 року, «Юртаєв проти України» від 31.01.2006 року, «Меріт проти України» від 30.03.2004 року та інші). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 1 січня 2021 року мінімальна заробітна плата встановлена в розмірі 6000,00 грн. Представником позивача надані обґрунтування та доведені відповідно до п. 5 Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03. 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» наявність завданої йому моральної шкоди, необхідність застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, здоров`я і відновлення стосунків з оточуючими. Судом враховується, що притягненням до кримінальної відповідальності, ув`язненням та перебуванням під слідством був порушений нормальний ритм життя позивача, порушені його плани на життя, постраждала його репутація як громадянина, зруйновані плани і можливості подальшого кар`єрного росту, подальшого працевлаштування, позбавлення можливості забезпечувати сім`ю всім необхідним, в тому числі матеріально. Все це разом негативно вплинуло як на його фізичне, так і психічне здоров`я. В результаті незаконного порушення кримінального провадження були суттєво обмеженні права позивача. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування судом враховуються вимоги розумності і справедливості, а тому в цій частин розмір моральної шкоди, завданої позивачеві судом визначається в сумі 450 000 грн., які суд вважає за необхідне стягнути з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь позивача. Порядок та підстави відшкодування матеріальної шкоди регламентуються Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку. Щодо вимог позивача стягнути на його користь з відповідачів судові витрати, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, щодо витрат, пов`язаних з розглядом справи , належать витрати, в тому числі : на професійну правничу допомогу. За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доказування не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявила клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч. 2 ст. 142 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи зазначені положення законодавства, суд вважає, що позивач у справі належним чином документально підтвердив витрати на правничу допомогу, а саме: договором про надання правової (правничої) допомоги та послуг адвоката від 28 жовтня 2021 року; квитанцією про прийняту плату за надані послуги від 24 листопада 2021 року у розмірі 5 000,00 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 2 250,00 грн. виходячи з розрахунку (45 % (задоволено позовні вимоги) х 5000,00). На підставі викладеного та ст.ст. 55, 56 Конституції України, ст. 15, 16, 23, 1167, 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та

Outcome: partial