Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказани позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 07.10.2011 року його було прийнято до Відокремленого підрозділу шахта "Гірська" Державного підприємства «Первомайськвугілля» учнем машиніста підземних установок. Відокремлений підрозділ шахта "Гірська" не є юридичною особою, а є структурним підрозділом Державного підприємства «Первомайськвугілля». Згідно Наказу №252/к від 31.05.2021 року був переведений в.о. головного інженера ВП шахта "Гірська" Державного підприємства «Первомайськвугілля». 06.03.2022 року ним було подану заяву про звільнення за власним бажанням, яку 07.03.2022 року підписав директор ВП шахта "Гірська" Державного підприємства «Первомайськвугілля» Сомік Р. 07.03.2022 року було видано наказ про його звільнення за №83/к/тр згідно якого його було звільнено з 06.03.2022 року та наказано виплатити грошову компенсацію за 174 календарних дні невикористановї відпустки за період з 07.10.2019 року по дату звільнення. Однак у день звільнення з ним не було здійснено повного розрахунку, більш того грошову компенсацію за невикористані дні щорічної та додаткової відпусток за усною вказівкою директора не було нараховано. Наразі йому повністю не виплачено грошову компенсацію за 174 дні невикористаної щорічної віпустки. Зазначена виплата не здійснена, що є грубим порушенням прав. Несвоєчасне нарахування та невиплата заробітної плати у вигляді грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки нанесли також моральну шкоду, так як він мав виїжджати з під обстрілів і сподівався, що кошти будуть спрямовані для винайму житла для нього та його сім`ї. Через це мав докладати додаткових зусиль для організації власного життя. Свою моральну шкоду оцінює у 100000. Вважає цю суму співмірною з рівнем душевних страждань та ступенем вини відповідача у незаконних діях щодо невиплати усих належних сум при звільненні. Просить стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату при звільненні, а саме грошову компенсацію за 174 дні невикористаної щорічної відпустки у сумі 288596, 40 грн.. Стягути з відповідача у відповідності да ст. 117 КЗпП України його середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку при звільнення з 06.03.2022 року по дату виненсення рішення суду та 100000 грн. на відшкодування моральної шкоди за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Ухвалою судді від 22.06.2022 року провадження у справі відкрито та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, не заперечував проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідача. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за його відсутності не скористався та не повідомив суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. У зв`язку з викладеним, судом ухвалено рішення про заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Судом встановлено, 07.10.2011 року [PERSON] був прийнятий до Відокремленого підрозділу шахта "Гірська" Державного підприємства «Первомайськвугілля» учнем машиніста підземних установок, що підтверждується записом в трудовій книжці наказ №1005/к від 07.10.2011 року. Згідно Наказу №252/к від 31.05.2021 року був переведений в.о. головного інженера ВП шахта "Гірська" Державного підприємства «Первомайськвугілля». Наказом №286/к від 22.07.2021 року [PERSON] переведений головним інженером, що підтверджується записом в трудовій книжці. Відповідно до наказу за №83/к/тр від 07.03.2022 року про звільнення [PERSON] за власним бажанням, видно, що позивача було звільнено з 06.03.2022 року та наказано виплатити грошову компенсацію за 174 календарних дні невикористановї відпустки за період з 07.10.2019 року по дату звільнення. Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з ч. 1 ст. 94 КЗпП України\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Крім того, ч. 1 ст. 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Середньомісячна заплата для визначення компенсації за невикористані щорічні відпустки обраховується шляхом ділення нарахованої заплати позивача за період з березня 2021 року по лютий 2022 року на кількість днів за рік за мінусом 11 робочих днів, та складає6 587147,45 грн. : 354к.д.= 1658,60 грн за 1 к.д. Тобто загальна сума, яка має бути виплачена за 174 дні невикористаної відпустки складає: 1658,60 грн. х 174 = 288596,40 грн. Щодо позовної вимоги про середнього заробітку за час затримки заробітної плати, суд зазначає наступне. Матеріали справи не містять довідки про середній заробіток позивача, але ним у позовній заяві зазначено суму середньоденного заробітку у сумі 1932,58 грн. В свою чергу позивач просить стягнути середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку при звільненні по день винесення рішення, однак ст. 117 КЗпП передбачаеє стягнення такого заробітку по день повного розрахунку, який на даний час не проведено. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно достатті 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкодаполягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; З огляду на те, що позивачу затримано виплату не основної заробітної плати, а грошової компенсації за невикористану відпустку, суд вважає, що позивачем не доведено належними доказами наявність моральних, душевних страждань, порушення нормальних життєвих зв`язків чи ін. такого ступеню, який би став підставою для стягнення моральної шкоди. Відповідно дост. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Враховуючи, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача за ч. 6 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь держави пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене та

Outcome: partial