Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-25 00:00:00

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з 01.04.2021р. перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в особі законного представника [PERSON] , третя особа - Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради, про встановлення факту припинення родинних відносин, встановлення факту відсутності укладеного між сторонами чинного договору про безоплатне користування житловою квартирою, встановлення факту відсутності укладеного між сторонами чинного договору найму, припинення права користування житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстраційного обліку. Після усунення недоліків поданого позову 21.04.2021р. ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 29.04.2021р. було відкрито провадження по справі та розгляд справи призначено в загальному позовному провадженні з проведенням підготовчого засідання (а.с. № 118 т. № 1). В обґрунтування позовних вимог представник усіх трьох позивачів - адвокат Гніденко О.М. (діє на підставі ордерів від 22.03.2021р. - а.с. № 80, 84, 88 т. № 1) посилалася на те, що [PERSON] почав спільно проживати без укладення шлюбу з [PERSON] з 2012р. в квартирі [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Після народження у 2015р. у [PERSON] та [PERSON] спільної доньки [PERSON] , власники квартири надали згоду на реєстрацію місця проживання в їхній квартирі [PERSON] та новонародженої доньки [PERSON] . Через деякий час в даній квартирі були ще зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З цього моменту між власниками квартири та відповідачами почали виникати конфлікти, які призвели до виселення із власної квартири [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку із припиненням між [PERSON] та [PERSON] родинних відносин, відсутністю спільного побуту та спільного господарства, а також відсутністю згоди позивачів на подальше проживання відповідачів в їхній квартирі, на думку адвоката [PERSON] , виникли правові підстави для встановлення факту припинення родинних відносин, як наслідок, припинення права відповідачів користування спірною житловою квартирою, їх виселення та зняття з реєстраційного обліку. Крім того, серед позовних вимог були такі вимоги, як встановлення факту відсутності укладеного між сторонами чинного договору про безоплатне користування житловою квартирою, так і встановлення факту відсутності укладеного між сторонами чинного договору найму Підготовче засідання у справі відповідно до вимог п.3 ч. 2 ст. 200 та ст. 197 ЦПК України проведено 29.09.2021р., під час якого задоволено клопотання про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та клопотання про допит позивачів в якості свідків (а.с. № 140-141, 156-157, 167 т. № 1). Під час судового засідання 26.07.2022р. представник позивачів відмовилася від допиту свідка [PERSON] (а.с. № 154-157 т. № 2, дія № 28). Ухвалою суду від 09.11.2021р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) було замінено третю особу у справі з Управління-Служби у справах дітей Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради - на Адміністрацію Соборного району Дніпровської міської ради (а.с. №178-179 т. № 1, дія № 20). Відповідачі у справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в особі законного представника [PERSON] ні в підготовчі засідання у справі, які були призначені на 16.06.2021р. та 29.09.2021р., ні в судові засідання, які були призначено на 09.11.2021р., 08.12.2021р., 08.02.2022р., 29.03.2022р., 31.05.2022р. та 26.07.2022р. неодноразово не з`явилися, про дати розгляду справи повідомлялися у відповідності до вимог ЦПК України, а саме за зареєстрованим місцем проживання, яке надано ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с. № 119-126 т. № 1) Втім, до суду поверталися або конверти з позначками «адресат відсутній за вказаною адресою», або поштові повідомлення про отримання судових повісток (а.с. № 132-137, 147, 161-164, 173-176, 189-191 т. № 1, а.с. № 105-108, 126-129 т. № 2). Також про дату підготовчого засідання 29.09.2021р. та судових засідань 09.11.2021р., 31.05.2022р. та 26.07.2022р. відповідачі були повідомлені шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с. № 165, 172 т. № 1, а.с. № 109-112, 131-134 т. № 2). Протягом останніх місяців, а саме 07.02.2022р., 23.03.2022р., 30.05.2022р. та 25.07.2022р. відповідачі по черзі подавали клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. № 84-86, 96-98, 118, 143 т. № 2). Представник третьої особи - Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради в судове засідання 26.07.2022р. не з`явився, про дату був повідомлений належним чином (а.с. № 122,130,137 т. № 2). Раніше, а саме заявами від 29.09.2021р. та від 25.01.2022р., представники третьої особи - Грицевська Т.В. (діє за довіреністю від 10.02.2021р. - а.с. № 139 т. № 1) та [PERSON] (діє за довіреністю від 14.12.2021р. - а.с. № 115 т. № 2) просили цивільну справу розглядати за відсутності їх представника, заперечень проти позовних вимог не висловила (а.с. № 160 т.№ 1, а.с. № 115 т. № 2). Разом із заявою від 25.01.2022р. представник третьої особи - Якимчук В.І. подала суду відповідний висновок від 24.05.2022р. № 5/11-23 голови адміністрації Федоренка В. (а.с. № 116-117 т. № 2). У відповідності до положень ст. 178 ЦПК України 25.01.2022р. відповідачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було подано відзив на позов, а також заяву про поновлення строку на подачу такого відзиву (а.с. № 1-8, 9-25 т. № 2). В обґрунтування своєї незгоди з позовними вимогами, відповідачі звертали увагу суду на те, що вони проживають в спірній квартирі тривалий час, що на думку відповідачів, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі, а тому їх виселення з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи та порушенням прав на повагу до житла. При цьому, відповідачі у відзиві зазначають, що проживають в спірній квартирі за згодою позивачів та являються членами сім`ї позивачів, оскільки у [PERSON] та [PERSON] є спільна донька [PERSON] . Окрім цього, відповідачі наголошували на тому, що позивачі вже звертались з ідентичним позовом до суду, за результатом розгляду якого Дніпровським апеляційним судом винесено постанову від 09.07.2020р. у справі № 201/5273/19, яка набрала чинності та не скасована у встановленому законом порядку. Тому, на думку відповідачів, повторне звернення позивачів до суду з ідентичним позовом є неможливим. Ухвалами суду від 09.11.2021р. та від 26.07.2022р. (постановлені без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) було вирішено розглядати справу за відсутності не з`явившихся відповідачів у справі та представника третьої особи (а.с. №178-179 т.№1, дія № 17, а.с. № 154 - 157 т. № 2 дія № 25). В судових засіданнях по справі 09.11.2021р. та 26.07.2022р. представник позивачів - адвокат Гніденко О.М. позовні вимоги підтримала, а також заперечувала проти задоволення чергової заяви відповідачки про відкладення розгляду справи 26.07.2022р. (а.с.№143,146 т.№ 2, а.с. №154-157т. № 2, дія№16). В судовому засіданні 26.07.2022р. були допитані в якості свідків позивачі [PERSON] та [PERSON] (а.с. №148, 149, 150 т. № 2). Ухвалою від 26.07.2022р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) суд відмовив відповідачці [PERSON] в задоволенні чергового клопотання від 25.07.2022р. про відкладення судового засідання 26.07.2022р. (а.с. № 143 т. № 2), оскільки це четверта поспіль заява сторони відповідачів про відкладення розгляду справи, не надано доказів перебування [PERSON] у складі ЗСУ, напроти, ця інформація не підтверджена відповіддю ДОТЦКСП МОУ від 27.06.2022р. на адвокатський запит (а.с. № 147 т. № 2), крім того, у справі наявний відзив відповідачів, якому буде дана належна оцінка. При прийняті рішення про відмову у відкладенні судового засідання, судом також враховані і строки розгляду цивільної справи, а саме те, що цивільна справа перебуває в провадженні суду з 01.04.2021р., тобто більше 1 року. Підстав для ухвалення у справі заочного рішення немає, оскільки відсутня сукупність умов, яка передбачена ч.1 ст. 280 ЦПК України, а саме у справі наявний відзив відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] від 25.01.2022р., якому буде дана належна оцінка поряд з іншими доказами та обставинами у справі (а.с. № 9-25 т. № 2). Крім того, представник позивачів в судовому засіданні 09.11.2021р. заперечувала проти заочного розгляду цивільної справи (а.с. №178-179т.№ 1, дія №16). Під час пояснень представника позивачів, допиту позивачів [PERSON] та [PERSON] в якості свідків, допиту свідків [PERSON] та [PERSON] , в ході судового розгляду справи 26.07.2022р. здійснювалася повна фіксація судового процесу технічними засобами у відповідності до положень ч.1 ст. 247 ЦПК України (а.с. № 154-157 т. № 2). Розгляд цивільної справи з ухваленням вступної та резолютивної частин рішення суду 26.07.2022р. було завершено без участі усіх сторін, які приймали участь в судовому засіданні 26.07.2022р., у відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України було завершено без фіксації судового процесу технічними засобами на підставі заяв адвоката Гніденко О.М., [PERSON] та [PERSON] (а.с. № 158-160, 161 т. № 2). Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку змісту заперечень відповідачів стосовно позовних вимог, допитавши позивачів [PERSON] та [PERSON] в якості свідків, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON] , об`єктивно оцінивши докази у відповідності до положень ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). При розгляді справи встановлено наступні обставини справи і відповідні їм правовідносини. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] (а.с. № 22-29 т. № 1). [PERSON] почав спільно проживати з [PERSON] в вищезазначеній квартирі, без укладення шлюбу. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась спільна донька [PERSON] (а.с. № 33 т. № 1), у зв`язку із чим власники квартири надали згоду на реєстрацію місця проживання в їхній квартирі спочатку [PERSON] та [PERSON] , а згодом погодились і на реєстрацію місця проживання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. № 30-31 т. № 1). Як зазначено по тексту позову, між позивачами та відповідачами почали виникати конфлікти, які спричинили виселення [PERSON] та [PERSON] з власної квартири та їх намагання потрапити до власного житла закінчувались бійками зі сторони відповідачів та викликами поліції. Суд зазначає, що факти щодо агресивної поведінки відповідачів по відношенню до позивачів підтверджуються неодноразовими зверненнями позивачів до Соборного відділення поліції ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області, а саме наданими позивачами в якості доказів заявами від 21.03.2018р., від 31.07.2018р., від 29.08.2018р., від 03.09.2018р., від 10.10.2018р., від 06.11.2019р., від 30.01.2020р. та листами Соборного відділення поліції ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області від 23.07.2018р., від 29.08.2018р., від 24.09.2018р., від 05.10.2018р., наданими у відповідь на заяви позивачів (а.с. № 34-42, 43-46 т.№ 1). Позивачка [PERSON] стверджує, що була вимушена тимчасово поселитися за адресою: [ADDRESS] , а з грудня 2017р. через конфлікти з [PERSON] , [PERSON] був також змушений переїхати жити до квартири за адресою: [ADDRESS] , де вже тимчасово проживала його мати [PERSON] . Суд зазначає, що факт окремого проживання [PERSON] від [PERSON] з грудня 2017р. підтверджується наданою позивачами довідкою № 22 від 24.07.2018р., виданою Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив № 43 «Учитель-2», в якій зазначено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] з 01.12.2017р. до 24.07.2018р. (принаймні, по дату видачі довідки - а.с. № 47 т. № 1). Окрім цього, [PERSON] наголошував на тому, що з липня 2018р. має вже іншу сім`ю, з якою пов`язаний спільним побутом та веденням спільного господарства, а саме: цивільну дружину [PERSON] та її сина від іншого чоловіка - [PERSON] . З серпня 2018р. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Позивачі наголошують, що враховуючи аморальну та агресивну поведінку відповідачів та обставини даної ситуації, позивачі в жодному разі не нададуть своєї згоди на безоплатне користування відповідачами спірною квартирою та в жодному разі не нададуть згоди на користування відповідачами спірною квартирою на підставі договору найму. Позивачі одноголосно і категорично не погоджуються на подальше проживання в спірній квартирі відповідачів. При цьому, [PERSON] , допитана також і в якості свідка (а.с. № 148 т. № 2) наголосила в судовому засіданні 26.07.2022р., що має намір особисто заселитися до своєї квартири та в подальшому проживати у власному житлі, а не тимчасово мешкати по чужих квартирах. Судом також встановлено, що станом на дату подачі даної позовної заяви (01.04.2021р.) борг за надані обслуговуючими організаціями комунальні послуги по спірній квартирі складав 49 394 грн. 86коп., що підтверджується роздруківкою з електронного кабінету комунальних платежів [PERSON] , квитанціями та виписками по особовому рахунку (а.с. № 51-52, 53-56 т. № 1). Про необхідність звільнення приміщення та намір особисто використовувати власне житло, 23.07.2020р. позивачами було направлено кожному із відповідачів вимогу № 1 про звільнення житлового приміщення, відповідно до якої позивачі вимагали від відповідачів звільнення квартири [ADDRESS] від особистої присутності та особистих речей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] шляхом виселення протягом трьох місяців з дати отримання даної вимоги власників та сплати всіх комунальних послуг та боргів по них, станом на дату звільнення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] квартири [ADDRESS] (а.с. № 57-58, 59-62 т. № 1). Даною вимогою позивачі також попередили відповідачів, що у випадку невиконання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вимоги, власники зазначеної квартири будуть змушені звернутися до суду з позовом про виселення в примусовому порядку та стягнення судових витрат, в тому числі витрат на надання професійної правничої допомоги. Відповіді на вимогу № 1 про звільнення житлового приміщення від 23.07.2020р. не було надано позивачам відповідачами. 30.10.2020р. позивачами була направлена вимога № 2 про негайне звільнення житлового приміщення, в якій позивачі повторно наголосили відповідачам про відсутність законних підстав для користування ними спірною квартирою та вимагали від відповідачів негайного звільнення квартири [ADDRESS] від особистої присутності та особистих речей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] шляхом виселення та сплати всі комунальних послуг та боргів з квартирних (комунальних) платежів, станом на дату звільнення квартири з боку [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. № 63-65, 66-69 т. № 1). Позивачі даною вимогою також попередили відповідачів, що у випадку невиконання вимоги, власники зазначеної квартири будуть змушені звернутися до суду з позовом про виселення в примусовому порядку та стягнення судових витрат, в тому числі, витрат на надання професійної правничої допомоги. На вимогу № 2 від 30.10.2020р. позивачі отримали відповідь від відповідачів б/н та без зазначеної дати складання, відповідно до якої відповідачі отримали 18.11.2020р. вимогу № 2 про негайне виселення від 30.10.2020р. та категорично відмовляються звільнити спірне житлове приміщення, аргументуючи свою відмову тим, що всі вони являються членами сім`ї позивачів, проживають в спірній квартирі за згодою позивачів та посилаються на постанову Дніпровського апеляційного суду від 09.07.2020р. по цивільній справі № 201/5273/19, якою відмовлено в задоволенні позовних вимог позивачів про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом позбавлення права користування та виселення, відшкодування матеріальної та моральної шкоди (а.с. №м 70-72, 73-76 т. № 1). При цьому, відповідачі у відповіді на вимогу № 2 про негайне виселення від 30.10.2020р. зазначають про неможливість повторного звернення позивачів до суду з ідентичним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають займати, визначається його власником. Членами сім`ї у розумінні ст. 64 Житлового кодексу України є дружина, діти та батьки, а у розумінні ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Судом встановлено, що [PERSON] являється колишньою цивільною дружиною [PERSON] , не являється невісткою та членом сім`ї [PERSON] , не являється членом сім`ї [PERSON] [PERSON] є сином [PERSON] від невідомого чоловіка, не являється членом сім`ї [PERSON] , не являється членом сім`ї [PERSON] , не являється членом сім`ї [PERSON] . Також суд зазначає, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , не являється членом сім`ї [PERSON] , не являється членом сім`ї [PERSON] , не являється членом сім`ї [PERSON] , а [PERSON] є братом [PERSON] , також не є членом сім`ї [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Отже, відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не являються членами сім`ї позивачів у справі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В силу ч. 1 ст. 406 ЦК України, сервітут (право користування) припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Частиною другою ст. 406 ЦК України визначено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідно до абзацу 4 ст. 156 ЖК України, якщо дружина, діти та батьки припинили сімейні відносини з власником будинку (квартири), факт припинення сімейних відносин не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК України. Оскільки угод про безоплатне користування квартирою [ADDRESS] між власниками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та особами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ніколи не укладалось і в подальшому, як зазначають позивачі у вимогах про виселення, в жодному випадку не будуть укладені, а відповідачами зазначених чинних договорів суду не надано, зважаючи на відносини, що у них склалися з позивачами, в порядку ст. 162 ЖК України, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зобов`язані були сплачувати плату за користування жилим приміщенням, що належить іншим особам на праві приватної власності та комунальні послуги, які повинні були сплачуватися відповідачами, окрім квартирної плати. В даному випадку, в силу приписів ст. 162 ЖК України відповідачі прирівнюються до наймачів житлового приміщення за правовим статусом, оскільки фактично вони користуються чужою житловою квартирою, за відсутністю письмових правочинів про безоплатне користування цією квартирою. В порядку ч. 2 ст. 168 ЖК України договір найму житлового приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім`ї. У цьому випадку, власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. Вимога про виселення № 1 була направлена відповідачам 23.07.2020р., що підтверджується описами вкладення, накладними та фіскальними чеками поштової установи (а.с. № 59-62 т. № 1). Вимога про виселення № 2 була направлена відповідачам 30.10.2020р., що також підтверджується наданими позивачами доказами (а.с. № 66-69 т. № 1). У відповіді на вимогу № 2 від 30.10.2020р. відповідачами надано відповідь, якою відповідачі підтверджують факт отримання 18.11.2020р. вимоги № 2 про негайне звільнення житлового приміщення. Таким чином, враховуючи, що позовна заява по даній справі подана 01.04.2021р., з боку позивачів відповідачам було в порядку ст. 168 ЖК України надано майже 5 місяців для звільнення спірного житлового приміщення в добровільному порядку на виконання вимоги позивачів. При цьому, свою категоричну відмову від звільнення спірного житлового приміщення позивачі висловили у відповіді на вимогу № 2. Поряд з цим, ст. 168 ЖК України визначено додаткову підставу розірвання договору найму за вимогою наймодавця у разі систематичного невнесення наймачем квартирної плати і плати за комунальні послуги. Судом встановлено, що станом на дату подання даної позовної заяви борг за надані обслуговуючими організаціями комунальні послуги по спірній квартирі складає 49 394 грн. 86коп., що підтверджується роздруківкою із електронного кабінету комунальних платежів [PERSON] , квитанціями та виписками по особовому рахунку (а.с. № 51-52, 53-56 т. № 1). Статтею 169 ЖК України визначено, що у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають з ним, зобов`язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, вимоги ЖК України щодо надання тримісячного строку для виселення відповідачів, оскільки нормами ЖК України за обставин даної справи відповідачів прирівняно до наймачів житла, позивачами виконані, а відповідачі у відповіді на вимогу № 2 висловили свою відмову від виселення та вирішення даного спору в досудовому порядку. При цьому, оскільки родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] припинені, є підстави для припинення сервітуту за вимогами позивачів відповідно до ч. 1 ст. 406 ЦК України. Варто зазначити, що 13.01.2020р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення (а.с. № 102-106 т. № 1) по цивільній справі № 201/5273/19 за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом позбавлення права користування та виселення, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яким позов задоволено частково, а саме: усунуто [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] перешкоди в користуванні квартирою, шляхом позбавлення права користування та виселення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з квартири [ADDRESS] , стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] моральну шкоду у розмірі по 1 000 грн. з кожного, а також стягнуто судові витрати. Поряд з цим, 22.04.2020р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська ухвалено додаткове рішення (а.с. № 107-109 т. № 1) по цивільній справі № 201/5273/19, яким у задоволенні вимоги про усунення перешкод в користуванні квартирою, шляхом позбавлення права користування та виселення дітей [PERSON] - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з квартири [ADDRESS] було відмовлено. За результатом перегляду рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2020р. та додаткового рішення від 22.04.2020р. по цивільній справі № 201/5273/19 в апеляційному порядку, Дніпровський апеляційний суд в постанові від 09.07.2020р. (а.с. № 110-115 т. № 1) дійшов висновку, що дані рішення підлягають скасуванню, оскільки позивачі посилались на положення ст.ст. 116, 157 ЖК України, але не надали суду жодного доказу на підтвердження обставин, пов`язаних з систематичним руйнуванням чи псуванням спірної квартири, а також обставин, пов`язаних із використанням квартири з боку відповідачів не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття, що роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Поряд з цим, суд врахував правовий статус спільної доньки [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] , як члена сім`ї [PERSON] . А позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди Дніпровській апеляційний суд визнав необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи були відсутні докази спричинення такої шкоди та пояснення, в чому саме вона полягає. Позивачі в позовній заяві по даній справі зазначали про наявність вищевказаних судових рішень, але наголошували, що позов, який ними подано 01.04.2021р., та позов, за яким ухвалено вищезазначені судові рішення у цивільній справі № 201/5273/19 не є ідентичними, оскільки їх предмети є різними, обидва позови заявлені з абсолютно різних підстав та регламентуються абсолютно різними нормами права. Суд з цими твердженнями погоджується, оскільки предметом позову у цивільній справі № 201/5273/19 є усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом позбавлення права користування та виселення, відшкодування матеріальної та моральної шкоди. При цьому, позивачі у цивільній справі № 201/5273/19 посилалися на ст.ст. 157, 116 ЖК України та ст. 391 ЦК України. Предметом позову у цивільній справі, що наразі розглядається судом, є встановлення факту припинення родинних відносин, встановлення факту відсутності укладеного між позивачами та відповідачами чинного договору про безоплатне користування житловою квартирою, встановлення факту відсутності укладеного між позивачами та відповідачами чинного договору найму та припинення права користування відповідачами житловим приміщенням з подальшим виселенням та зняттям з реєстраційного обліку їх місця проживання. При цьому, позивачі посилаються на ст.ст. 156, 162, 168, 169 ЖК України та ст. 406 ЦК України. В постанові КЦС Верховного Суду від 22.05.2019р. у справі № 640/7778/18, суд касаційної інстанції чітко зазначив, що закриття провадження у справі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Касаційний суд роз`яснив, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону, позивач просить про захист свого права. Таким чином, оскільки предмети вищезазначених позовів є різними, ці два позови заявлені з абсолютно різних підстав, що регламентуються також абсолютно різними нормами права, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для закриття провадження у даній справі в порядку п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України. За вищезазначеного заперечення відповідачів в цій частині суд відхиляє. Стосовно допитаних в судовому засіданні 26.07.2022р. свідків та позивачів як свідків суд зазначає. Позивачка [PERSON] , допитана як свідок, яка дала суду свідчення про те, що дійсно через постійні сварки та бійки з відповідачами змушена була виселитися з власної квартири, неодноразово зверталась до поліції, з грудня 2017р. її син [PERSON] проживав разом з нею за адресою: [ADDRESS] , а з липня 2018р. створив вже іншу сім`ю зі [PERSON] . Факт припинення родинних відносин з грудня 2017р. між [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні [PERSON] підтвердила. Факти відсутності між позивачами та відповідачами договорів про безоплатне користування спірним житловим приміщенням та договорів найму спірного житла позивачка також в судовому засіданні підтвердила. А також наголосила про те, що не надає своєї згоди на проживання відповідачів в спірному житловому приміщенні та вимагає їх виселення в судовому порядку та зняття з реєстраційного обліку. Позивач [PERSON] , який також був допитаний як свідок, дав суду свідчення про те, що дійсно проживав в цивільному шлюбі з [PERSON] , від якого народилась спільна донька [PERSON] . Але з грудня 2017р. родинні відносини між ним та [PERSON] повністю припинені, з цього часу він з [PERSON] не проживає, не веде спільного господарства, не пов`язаний спільним побутом. З липня 2018р. він має іншу сім`ю, проживає зі [PERSON] та її сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Факти відсутності між позивачами та відповідачами договорів про безоплатне користування спірним житловим приміщенням та договорів найму спірного житла позивач також в судовому засіданні підтвердив. А також наголосив про те, що не надає своєї згоди на проживання відповідачів в спірному житловому приміщенні та вимагає їх виселення в судовому порядку та зняття з реєстраційного обліку. В судовому засіданні 26.07.2022р. були також допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , які дали суду наступні свідчення про те, що дійсно [PERSON] з липня 2018р. проживає однією родиною разом з ними за адресою: [ADDRESS] , вони ведуть спільне господарство. Таким чином, суд, розглядаючи цивільно-правовий спір, робить висновок про те, що між [PERSON] та [PERSON] припинені родинні відносини, всі відповідачі не є членами сім`ї позивачів, не проживають спільно з власниками квартири, не пов`язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов`язків, а отже слід припинити право відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користування житловим приміщенням [ADDRESS] , виселити відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з квартири [ADDRESS] та зняти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] . Окрім цього, судом встановлено, що власники квартири (позивачі) категорично не надають згоди на подальше проживання відповідачів в їхній квартирі. Дві вимоги про звільнення та негайне звільнення їх житлового приміщення, які були направлені позивачами відповідачам 23.07.2020р. та 30.10.2020р., є беззаперечним доказом відсутності згоди власників квартири на подальше проживання відповідачів в спірній квартирі [ADDRESS] . Варто зазначити, що позивачі надали відповідачам більш, ніж достатній, строк для виселення для пошуку житла та звільнення їхньої квартири, втім, відповідачі категорично відмовились звільнити житлове приміщення позивачів та не скористались наданою ним можливістю виконати вимоги власників квартири в добровільному та досудовому порядку. За вищезазначеного, суд відхиляє і інші заперечення відповідачів, які містить відзив від 25.01.2022р. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. В порядку ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 381 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпоряджання щодо цього майна. Позивачі є власниками спірної житлової квартири, а відповідачі членами сім`ї позивачів не являються, спільним побутом не пов`язані, тому їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу позивачів на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК України. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 14.08.2019р. у справі № 702/101/18, постанові від 16.01.2019р. у справі № 243/7004/17-ц, постанові від 13.10.2020р. у справі № 447/455/17. Поряд з цим, в силу ст. 169 ЖК України за відсутності чинного договору про безоплатне користування житлом або чинного договору найму жилого приміщення, що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають з ним, зобов`язані звільнити жиле приміщення, а у разі відмови - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Під час судового розгляду судом встановлено факти відсутності укладених між позивачами та відповідачами договорів про безоплатне користування спірною квартирою та договорів найму спірного житлового приміщення. Поза увагою суду не може залишитися той факт, що у цивільній справі № 201/ 3250/21 інтереси малолітнього [PERSON] , [INFO], представляє його законний представник - мати [PERSON] , а також те, що відповідно до висновку від 24.05.2022р. № 5/11-23 голови адміністрації [PERSON] визнано за доцільне (тобто можливе) визнати малолітнього [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] , а також зняти його з реєстрації місця проживання та виселити (а.с. № 116-117 т. № 2). Що стосується позовних вимог, які містить позовна заява [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а саме позовних вимог про встановлення факту відсутності укладеного між сторонами чинного договору про безоплатне користування житловою квартирою, встановлення факту відсутності укладеного між сторонами чинного договору найму, то ці вимоги не є вимогами позовного характеру у розумінні ст. 16 ЦК України, а є підставою для задоволення іншої частини позовних вимог, чому дана належна оцінка вище. Отже, у задоволенні позовних вимог в частині встановлення факту відсутності укладеного між сторонами чинного договору про безоплатне користування житловою квартирою, встановлення факту відсутності укладеного між сторонами чинного договору найму рішенням суду слід відмовити. Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволено частково, судові витрати, які понесені позивачами по сплаті судового збору (кожним з трьох позивачів сплачено судовий збір по 1 816грн., отже на загальну суму - 5 448 грн., з урахуванням ухвали судді від 05.04.2021р. про залишення позовних вимог без руху - а.с. № 2, 3, 95 т. № 1), рішенням суду судові витрати по справі по оплаті судового збору слід стягнути з трьох повнолітніх відповідачів у справі пропорційно задоволеній частині позовних вимог. Так, рішенням суду слід стягнути з кожного повнолітнього відповідача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь кожного з позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 403 грн.60коп. (з урахування округлення), виходячи з такого розрахунку ((5 448грн. - це 6 позовних вимог немайнового характеру, 4 з яких задоволено, отже з повнолітніх відповідачів на користь позивачів слід стягнути загальну суму судового збору - 3 632грн., а отже по 1 210 грн. 80 коп. (з урахування округлення) з кожного повнолітнього відповідача в загальному розмірі, а оскільки позивачів троє, то кожному з трьох позивачів повнолітній відповідач повинен сплатити 403 грн. 60коп. (з урахування округлення)). На підставі викладеного,

Outcome: partial