Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), про зменшення розміру аліментів. На обґрунтування позову зазначив, що відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21.12.2020 по справі № 753/19580/20 з нього на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] в розмірі 3500 грн. з усіх видів його доходу щомісячно, починаючи з 18.11.2020 до досягнення дитиною повноліття. Посилався на те, що він на даний час не працює, офіційних доходів немає , що позбавляє його можливості сплачувати аліменти, в розмірі 3500,00 грн. Вважав, присуджені аліменти надмірними і просив зменшити розмір аліментів на утримання доньки до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також просив відкликати з Шепетівського ВДВС виконавчий лист № 753/19580/20 від 07.05.2021 виданий Дарницьким районним судом м. Києва. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20.05.2022 було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. 17.06.2022 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання заперечує проти позовних вимог в повному обсязі. Посилається на те, що всі обставини на які посилається позивач, досліджувались судом першої та апеляційної інстанції. Зокрема, в 2020-2021 роках відповідач без будь-яких доказів стверджував, що він не може утримувати дитину, виживає завдяки випадковим заробіткам в сільській місцевості, що він проживає з цивільною дружиною, яку теж потрібно утримувати. Також позивач посилався в суді апеляційної інстанції, що має тяжку хворобу, але належних доказів, не надав. Враховуючи, що матеріальне становище позивача порівняно з 2020-2021 роками ніяким чином не змінилось, стан його здоров`я не погіршився, сімейний стан теж є незмінним, інших утриманців, окрім спільної доньки він немає, а тому, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідачем відповідь на відзив не подана. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 22.09.2007 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20.06.2012. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з відповідачкою. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.12.2020, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 02.04.2021, задоволено позов [PERSON] та стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3500, 00 грн. з усіх видів його доходу щомісячно, починаючи з 18.11.2020 до досягнення дитиною повнолітня. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 01.02.2022 сума отриманого [PERSON] доходу склала 10,15 грн. Відповідно до довідки, виданої Судилівською сільською радою, Шепетівського району, Хмельницької області від 03.02.2022 № 46, що житловий будинок в [ADDRESS] де зареєстрований громадянин [PERSON] , [INFO] , значиться за [PERSON] . Згідно копії довідки-розрахунку, про розмір заборгованості по аліментах, складеної головним державним виконавцем Оксаною Туркан, загальний розмір заборгованості зі сплати аліментів у [PERSON] станом на 31.01.2022 становить 34 516,60 грн. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, при цьому батьки несуть спільний обов`язок по утриманню дитини. Статтею 182 визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.192 СК, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже за змістом цієї правової норми умовою зменшення або збільшення розміру аліментів є зміна обставин, які враховувалися судом при визначенні розміру аліментів. Звертаючись до суду з даним позовом, фактично позивач просить зменшити розмір аліментів, посилаючись на те, що він на даний час є безробітним, офіційних доходів немає. Водночас, відсутність постійного заробітку не звільняє [PERSON] , як батька, від виконання свого обов`язку щодо утримання дитини і сплати аліментів. Враховуючи, що матеріальне становище позивача порівняно з 2020-2021 роками ніяким чином не змінилось, стан його здоров`я не погіршився, сімейний стан не змінився, інших утриманців, крім доньки на яку стягуються аліменти, відповідач немає, тому підстав для зменшення розміру аліментів суд не вбачає. Суд критично оцінює позицію позивача стосовно того, що дитина, яка має обох батьків, повинна мати утримання на рівні прожиткового мінімуму. Адже дитина, яка має двох працездатних батьків, вправі розраховувати на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, належне виконання батьком свого обов`язку щодо утримання власної дитини, забезпечення належних умов її життя та розвитку, не може обмежуватися 50 відсотками прожиткового мінімуму для дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, враховуючи вищевикладене та те, що належних доказів в обґрунтування позову відповідачем не надано, суд не вбачає підстав для задоволення вимог [PERSON] , про зменшення розміру аліментів, а тому відмовляє в задоволенні позову. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, то відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed