Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-27 00:00:00

Рух справи 11.07.2022 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана заява, датована 11.07.2022, за підписами заявників, в якій заявники просять суд розірвати укладений між ними шлюб, зареєстрований 08.02.2017 у Дарницькому районному у місті Києві Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 233. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2022 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Фактично заяву передано судді по реєстру 13.07.2022. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 14.07.2022 заяву прийнято до провадження, призначено до розгляду в порядку окремого провадження у судовому засіданні на 28.07.2022. У судове засідання з`явились заявники, які підтвердили вільне волевиявлення та усвідомлене бажання розірвати шлюб, вказали, що бажають влаштовувати своє особисте життя окремо, права дитини не порушено. На пропозицію суду надати строк для примирення, відкласти розгляд справи чи зупинити провадження у справі категорично заперечували, зокрема, вказуючи на те, що [PERSON] планує виїзд закордон. Обґрунтування заяви Заява обґрунтована, зокрема, тим, що сімейне життя між заявниками не склалось, стосунки погіршились, в зв`язку з чим подальше підтримання шлюбних відносин стало неможливим. Зазначається, що на даний час заявників, окрім спільної дитини, нічого вже не пов`язує, вони не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх стосунків та проживають окремо, фактично на сьогоднішній день шлюбно-сімейні відносини між заявниками припинені, а шлюб існує формально. Заявники вказують причиною розірвання шлюбу те, що вони різні люди за характерами, у них протилежні погляди на життя, різне відношення до сім`ї та подружніх обов`язків, що в призвело до втрати взаєморозуміння та почуття любові один до одного. Заявники вважають, що їх сім`я розпалась і зберігати шлюб немає сенсу, оскільки примирення між ними неможливе. До заяви додано копію нотаріально посвідченого договору заявників про визначення місця проживання дитини та участь батьків у забезпеченні умов життя дитини від 07.06.2022. Встановлені судом фактичні обставини справи Заслухавши пояснення заявників, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступне. Матеріалами справи підтверджено, що18.02.2017 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, який зареєстровано Дарницьким районним у місті Києві Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 233, свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 18.02.2017 (а.с. 8). Від спільного шлюбу у сторін народився син, [PERSON] , [INFO] , про що 21.12.2017 зроблено відповідний запис за № 919, що підтверджується свідоцтвом про народження: серії [NUMBER] , виданим Тернівським районним у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 9). У спільній заяві подружжя стверджує, що проживає окремо, спільного господарства не веде, бажання відновити спільне подружнє життя та зберегти шлюб не має. Між заявниками досягнуто згоди стосовно здійснення ними своїх батьківських прав відносно спільної неповнолітньої дитини та визначення її місця проживання. Так, 07.06.2022 між заявниками укладено нотаріально посвідчений договір про визначення місця проживання дитини та участь батьків у забезпеченні умов життя дитини, який зареєстровано в реєстрі за № 443 (а.с. 10-13). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Статтею 109 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Крім того, за змістом ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Заявники скористалися наданим ст. 109 СК України правом та звернулися до суду з заявою, що є предметом розгляду, в подальшому заяву про розірвання шлюбу не відкликали, в судовому зсіданні наполягали на розірванні шлюбу, бажання примиритись не виявили. Судом не встановлено обставин, за яких відповідна заява про розірвання шлюбу не відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно з положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) викладена правова позиція відповідно до якої: «Згідно із статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За положеннями частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Відповідно до частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За положеннями статті 112 СК України при вирішенні питання про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Одночасно згідно із статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення, як це визначено частиною сьомою статті 240 ЦПК України. Отже, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Беручи до уваги те, що ні у заяві про перегляд заочного рішення, ні в апеляційній скарзі на рішення місцевого суду [PERSON] не обґрунтовувалась необхідність надання строку на примирення подружжя, а також враховуючи те, що [PERSON] не бажає зберігати подружні відносини із заявником доводи відповідача про порушення його права на призначення подружжю строк для примирення є безпідставними». Суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов висновку про те, що подальше подружнє життя суперечитиме інтересам сторін, збереження сім`ї є неможливим. З урахуванням викладеного, заявлені вимоги підлягають задоволенню. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд роз`яснює, що відповідно до п.п. 1, 2, 3 р. 3 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 (який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.10.2000 за № 719/4940), державна реєстрація розірвання шлюбу проводиться органами державної реєстрації актів цивільного стану у встановлених законом випадках. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відділ державної реєстрації актів цивільного стану, який отримав рішення суду про розірвання шлюбу, повинен у день його надходження зробити відмітку про розірвання шлюбу на лицьовому боці актового запису про шлюб, зазначивши дату і номер рішення суду, повне найменування суду, яким ухвалено рішення, а також внести відповідні відомості до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Після цього не пізніше наступного робочого дня відділ державної реєстрації актів цивільного стану надсилає повідомлення (додаток 9) до архіву органу державної реєстрації актів цивільного стану, у якому зберігається другий примірник актового запису про шлюб, який у строк, що не перевищує семи робочих днів з дня отримання повідомлення, проставляє у ньому відповідну відмітку. Враховуючи викладене,

Outcome: approved