Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-11 00:00:00

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Позов мотивовано\~тим,\~що внаслідок\~неналежного лікування\~лікарем стоматологом-терапевтом\~лікувально-профілактичного\~відділення №4\~«Комунального некомерційного\~підприємства «Вінницька\~міська клінічна\~стоматологічна поліклініка»\~ [PERSON] у\~позивача виник\~абсцес правої\~щічної ділянки.\~ Внаслідок\~чого позивач\~відчував сильний\~фізичний біль\~та переніс\~душевні страждання,\~поніс витрати\~на перебування\~в лікарні\~і купівлю\~ліків. На підставі викладеного позивач просить позов задовольнити, та стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 4400 грн. та моральну шкоду у розмірі 170000 грн. 28.04.2022 року року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просить в задоволенні позову відмовити, оскільки, позов було пред`явлено до неналежного відповідача. 04.02.2022 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій заперечувалося твердження відповідача про те, що [PERSON] є неналежним відповідачем, оскільки саме вона спричинила йому матеріальну та моральну шкоду . 14.02.2022 року до Вінницького міського суду Вінницької області надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому позивач заперечує проти тверджень позивача, викладених у відповіді на відзив, як явно необґрунтованих та таких, що не стосуються суті справи. Згідно з протоколом повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 19.04.2022 року, справу передано до розгляду судді Вінницького міського суду Вінницької області Медяній Ю.В. Ухвалою Вінницького апеляційного суду Вінницької області від 20.04.2022 року справу було прийнято до провадження суддею Медяною Ю.В. 20.06.2022 ухвалою суду було прийнято до спільного розгляду заяву про збільшення позовних вимог у якій позивач просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 12 020,88 грн. та 210\~000,00 грн. моральної шкоди. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог підтримав та просив їх задовольнити з викладених в позові підстав. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав зазначених у відзиві. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства" та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами статті 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи, відповідно до положень статті 13 ЦПК України, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що відповідно до довідки №54 від 27.01.2022 року, наказом №1-кп.7 від 02.01.2013 року [PERSON] прийнято по переводу на постійну роботу на 1.0 ставки лікаря стоматолога лікувально-профілактичного відділення №4 з 02.01.2013 року. (а.с. 93) Крім цього, відповідно до довідки №53 від 27.01.2022 року, [PERSON] з 18.11.2019 року по 27.01.2022 року зі скаргами до Комунального некомерційного підприємства «Вінницька міська клінічна стоматологічна поліклініка» не звертався. (а.с. 94) Варто відзначити, що згідно із п.п. 3, 4 ч.5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Так, судом [PERSON] було роз`яснено його право на заміну неналежного відповідача ( [PERSON] ,) належним (Комунальним некомерційним підприємством «Вінницька міська клінічна стоматологічна поліклініка»). Проте позивач на вказане роз`яснення відповів категоричною відмовою, зазначивши, що моральну та матеріальну шкоду йому було нанесено саме [PERSON] , внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків працівника лікувально-профілактичного відділення №4 Комунального некомерційного підприємства «Вінницька міська клінічна стоматологічна поліклініка», а тому саме вона є належним відповідачем. Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини справи, суд дійшов висновку, що спір, переданий на вирішення суду позивачем шляхом подання ним позову до відповідача лікаря стоматолога-терапевта лікувально-профілактичного відділення №4 «Комунального некомерційного підприємства «Вінницька міська клінічна стоматологічна поліклініка» Вітинської Олени Вікторівни обґрунтований фактом заподіяння позивачу відповідачем матеріальної та моральної шкоди з огляду на визначені позивачем підстави звернення з позовом до суду та їх обгрунтування, пред`явлені до [PERSON] - безпідставно, як до неналежного відповідача. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. При цьому, стороною позивача в судовому засіданні клопотання про заміну неналежного відповідача не заявлялось. Відповідно до змісту пункту 3 частини 1 статті 129 Конституції України, ст. ст. 79-81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. Предметом спору в даній справі є заподіяння шкоди медичним працівником під час виконання своїх трудових обов`язків, а тому відповідачем у справі має бути установа, в якій працює заподіювач шкоди - Комунальне некомерційне підприємство «Вінницька міська клінічна стоматологічна поліклініка». При цьому, слід вказати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки це є порушенням вимог процесуального закону, відповідно до яких суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без осіб, які повинні відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів яких такий прямо стосується (належних відповідачів). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що позов заявлений позивачем до неналежного відповідача, який має відповідати за позовом з підстав, які в ньому зазначені, тому суд не знаходить правових підстав для задоволення позову. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до суду з позовом до належного відповідача, а саме до Комунального некомерційного підприємства «Вінницька міська клінічна стоматологічна поліклініка».

Outcome: dismissed