Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до ТОВ «Авдіївський завод металевих конструкцій» про стягнення заборгованості по заробітній платі. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона перебувала в трудових відносинах з відповідачем з 07 липня 2017 року по 11 лютого 2022 року. За період перебування в трудових відносинах з відповідачем перед позивачем утворилася заборгованість по заробітній платі за період з вересня 2021 року по лютий 2022 року в сумі 39\~597,13 грн. На підставі вищевикладеного, позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача зазначену суму. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 20 грудня 2021 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач ТОВ «Авдіївський завод металевий конструкцій» відзив на позовну заяву не надав. Дослідивши матеріали справи,вирішивши питання, чи мали місце обставини,якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються,чи є інші фактичні дані,які мають значення для вирішення справи,та докази на їх підтвердження,яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин,суд приходить до висновку про те,що\~позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основним Законом України\~статтею 43 Конституції\~передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до ст.\~21\~Закону України\~«Про оплату\~праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст.\~22\~цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі\~Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N942527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. З матеріалів справи вбачається, що згідно з копією трудової книжки серії [NUMBER] , позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 07 липня 2017 року по 11 лютого 2022 року. Відповідно до ст.\~47\~КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу. Статтею 116\~КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Таким чином, обов`язок із проведення з працівником розрахунку покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану плату. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження обставин,зазначених в позовні, позивачем надано копії розрахункових листів, у відповідності до яких сума боргу підприємства станом на кінець лютого 2022 року становить 43\~394,04 грн. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 20 грудня 2021 року від відповідача витребувано докази наявності заборгованості перед позивачем, проте ухвала суду виконана не була. Таким чином, в судовому засіданні підтверджено, що оформивши звільнення позивача та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обов`язок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, а тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості із виплати заробітної плати. Разом з тим, суд звертає увагу, що у відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За таких обставин, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог в межах заявлених позовних вимог, а саме в сумі 39\~597,13 грн. Відповідно до п.7 ч.1\~ст.264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Згідно п.2 ч.1\~ст.430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплат заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Крім того, в силу вимог\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто витрати, пов`язані із сплатою судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.1ст.5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати. Відповідно до\~ст. 4 Закону України «Про судовий збір», якою закріплені ставки судового збору, за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З урахуванням дати подання даного позову 16 грудня 2021 року , та суми позову 39\~597,13 грн., сума судового збору, яка підлягає сплаті при зверненні до суду становила би 908,00 грн. Позивач у відповідності до положень п.1 ч.1ст.5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» є звільненим від сплати судового збору, за вимогою про стягнення заробітної плати, тому відповідно до вимог статті 141\~ЦПК України з відповідача належить стягнути\~судовий збір в дохід держави. Приймаючи до уваги, що суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 908,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved