Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] та свої вимоги мотивує тим, що сторони 19 травня 2012 року зареєстрували шлюб. Під час спільного проживання у шлюбі 26 квітня 2018 року сторонами було придбано автомобіль ЗАЗ Lanos, 2011 року випуску, реєстраційний номер № [NUMBER] , який було зареєстровано на відповідачку. На даний час відповідачка заперечує право позивача використовувати автомобіль, з приводу чого між подружжям виникають непорозуміння та сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу майна у позасудовому порядку. Посилаючись на вказане, позивач просить визнати за ним в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на Ѕ частину автомобіля марки ЗАЗ Lanos, 2011 року випуску, державний номер № [NUMBER] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 27 вересня 2021 року відкрите провадження у справі за вказаним позовом, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 20 грудня 2021 року о 13 год. 00 хв. Протокольною ухвалою суду 20 грудня 2021 року розгляд справи відкладено до 13 год. 00 хв. 17 лютого 2021 року в зв`язку з неявкою в судове засідання відповідачки. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 17 лютого 2022 року закрито підготовче провадження, призначено справу для розгляду по суті 09 год. 00 хв. 17 травня 2022 року. Протокольною ухвалою суду 17 травня 2022 року розгляд справи відкладено до 13 год. 00 хв. 11 липня 2022 року в зв`язку з відсутністю відомостей щодо належного повідомлення позивача і відповідача про час та місце розгляду справи та їх неявкою в судове засідання. В зазначене судове засідання сторони не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином, позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Зі згоди позивача, викладеної в її письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.\~\~ В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Під час судового розгляду встановлено, що 19 травня 2012 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (а.с. 5). З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що за [PERSON] 26 квітня 2018 року зареєстрований транспортний засіб ЗАЗ Lanos, 2011 року випуску, реєстраційний номер № [NUMBER] (а.с. 4). Відповідно до ч. 1 ст .60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього \~господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, а також постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 1316/3987/12-ц. Згідно ст.ст. 68, 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Під час судового розгляду встановлено, що придбання спірного автомобіля подружжя [PERSON] здійснили в період їх спільного проживання, що не спростовано відповідачкою, а тому вказаний транспортний засіб належить сторонам на праві спільної сумісної власності. З огляду на вказане суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання за ним права власності на Ѕ частину вказаного вище автомобіля в порядку поділу спільного майна подружжя. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в розмірі 908 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved