Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-10 00:00:00

23.02.2022 представник позивача, адвокат Мартиненко Володимир Володимирович, звернувся до суду з вказаним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 29.03.2022, обґрунтовуючи тим, що 17.04.2017 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № М01.232.73085, згідно якого Банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 54400,00 грн. строком на 10.03.2020, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) і комісіями згідно умов Договору кредиту та Додатками до даного договору, який є його невід`ємною частиною. Згідно п. 1.3 Договору Кредиту за користування Кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 21,9900 % річних від залишкової суми кредиту. Згідно з п. 5.4 Договору кредиту, реальна річна процентна ставка складає 81,7000%. Банк свої зобов`язання за Договором кредиту виконав у повному обсязі надавши позичальнику кредитні кошти в розмірі 54400,00 грн. в строки визначені умовами Договору, а позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. У зв`язку з неповерненням заборгованості за договором кредиту та відповідно до довідки, заборгованість відповідача станом на 03.12.2020 становить 127377,91 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом - 49970,31 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 39218,80 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями - 38188,80 грн. 03.12.2020 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» було укладено договір факторингу № 12/90, відповідно до якого, AT «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження AT «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед AT «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору. ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зобов`язання за Договором факторингу виконав в повному обсязі, та відповідно перерахував суму на користь AT «Ідея Банк», за таких обставин, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» починаючи з 03.12.2020 відповідно до договору факторингу №12/90 перейшло право за договором №М01.232.73085 від 17.04.2017, що укладено між AT «Ідея Банк» та [PERSON] . Позивач, також, вправі здійснити нарахування 3% річних та інфляційних втрат за весь час прострочення виконання зобов`язання, що складають: заборгованість за 3% річних за користування кредитом - 4124,12 грн.; заборгованість за інфляційними витратами - 12865,16 грн. Отже, загальна сума заборгованості [PERSON] станом на 10.01.2022, включаючи тіло кредиту, проценти, 3% річних та інфляційні втрати становить 144367,19 грн. Тому, просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором у розмірі 144367,19 грн. та судові витрати у справі у розмірі 2481,00 грн. 05.05.2022 судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу було роз`яснено його право надіслати суду відзив на позовну заяву та усі наявні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, та заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі. Відповідач [PERSON] копію ухвали суду про відкриття провадження та позовну заяву з додатками отримав 13.05.2022 (а.с. 47). 30.05.2022 представник відповідача, адвокат Король Павло Васильович, подав до суду відзив на позовну заяву, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, в якому зазначив, що позовні вимоги відповідач вважає\~ безпідставними та такими, що не відповідають нормам матеріального права. Відповідач підтверджує та не заперечує того факту, що 10.03.2017 між ним та первісним кредитором - АТ «Ідея Банк» було підписано кредитний договір № М01.232.73085, строком до 10.03.2020, відповідно до умов якого на останнього покладено обов`язок видати грошові кошти позичальнику в розмірі передбаченому цим договором, а позичальнику, відповідно, кореспондовано обов`язок повернути кредит, проценти, плату за обслуговування кредитної заборгованості і комісії достроково на вимогу Банку. Сума позики становила 54 400,00 грн. із вирахуванням витрат на страхування життя (означений правочин страхування життя за № МОЇ.232.73085 укладений між вищевказаними учасниками правовідносин в той же день, що і Кредитний договір). При цьому, жодних додаткових домовленостей 17.04.2017 між ним та AT «Ідея Банк» не укладалося, усі відповідні права та обов`язки, які випливають із кредитних взаємовідносин виникли саме 10.03.2017, а не 17.04.2017. За умовами кредитного договору позичальник мав здійснювати погашення кредитної заборгованості за графіком щомісячних платежів, який наведений у розділі 6 указаної домовленості. Відповідач підтверджує, що почав неналежно виконувати узяті на себе зобов`язання стосовно погашення боргу, починаючи із червня 2017 року. Статтею 256 ЦК України регламентується, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як уже зазначалося раніше, погашення відповідачем кредитної заборгованості мало здійснюватися щомісячними платежами згідно графіку, що висвітлений у Кредитному договорі. За невиконання цього обов`язку на позичальника накладалася відповідальність у вигляді пені за кожен день прострочення у розмірі 0,15 % - у період прострочення оплати від 1 - 60 календарних днів та 0,65 % - у період прострочення із 60 календарного дня по день повного погашення заборгованості за цим Договором (п. 3.3.1 Кредитного договору). Визначений законом загальний строк позовної давності сплив щодо сплати платежу в розмірі 1099,04 грн. 12.06.2020, а тому сторона відповідача вважає за можливе клопотати перед судом про застосування строків позовної давності до платежів за кредитним договором, строк погашення за якими збіг до моменту звернення позивача до суду. Також, позивач у своїй позовній заяві зазначає, що до складу усієї суми заборгованості, включені кошти у розмірі 38 188,80 грн. як нараховані та несплачені комісії. Означені комісії нараховані за надання послуг первісним кредитором - AT «Ідея Банк» позичальнику послуг по обслуговуванню кредиту. У розділі першому Кредитного договору «Предмет договору» прямо передбачено, що «за обслуговування кредиту Банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах визначених графіком щомісячних платежів». Відповідач вважає, що вказаний розмір заборгованості нарахований та у подальшому включений до основного масиву боргу неправомірно, виходячи з наступного. Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року №168, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є правовою передумовою для відмови у стягненні із відповідача відповідної заборгованості. Таким чином, безпідставним є включення до ціни позову суми за обслуговування кредитної заборгованості, оскільки такий пункт, на момент укладення Кредитного договору, повністю суперечив нормам, зокрема, але не виключно, споживчого законодавства, а тому є нікчемним відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів», а тому у цій частині слід відмовити за встановленою незаконністю. Також, позивачем на підтвердження наявності заборгованості відповідача за кредитним договором подається виписка за рахунком № [NUMBER] , в якій наводиться графік здійснених/не здійснених платежів відповідачем за узятим на себе грошовим зобов`язанням. Цікавим є те, що номер рахунку, за яким надано виписку, не прослідковується за жодним із доданих до позовної заяви документів. Так, у розділі 1 Кредитного договору значиться, що «Банк відкриває позичальнику банківський поточний рахунок № [NUMBER] у гривні в рамках пакету послуг «БПР «Стартовий», водночас, у розділі 2 п. 2.1. Кредитного договору вказується, що «Платежі здійснюються на транзитний рахунок № [NUMBER] в Банку МФО 336310».Отже, є незрозумілим яким чином відповідач пов`язаний із рахунком, виписка платежів по якому налається на розгляд суду, оскільки номер рахунку який відкрито відповідачем у AT «Ідея Банк» та номер рахунку на який він здійснював погашення є абсолютно відмінними від того, що зазначається у згаданій виписці. Крім того, звертає увагу суду, що у спірному документі обумовлюється період за який він надається - з 01.01.2000 по 21.10.2021 року (за 21 рік). Також, незрозуміло, хто саме склав та підписав означений у цьому розділі документ, оскільки він датується 21.10.2021.Так в п. 7.1. договору факторингу №12/90 від 03.12.2020, укладеного між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал», визначено, що клієнт зобов`язаний передати Фактору документацію протягом 90 календарних днів після надходження суми фінансування на рахунок Клієнта. У день підписання вищезазначеного договору, ТОВ «Профіт Капітал» перерахувало на користь AT «Ідея Банк» грошові кошти у розмірі 2 100 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 14.Таким чином, виходячи із умов викладеної домовленості, станом на день формування спірної банківської виписки, банк уже більш ніж шість місяців не володів потрібним обсягом документів, які б підтверджували факт заборгованості відповідача за кредитним договором. Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які відповідач очікує понести у ході розгляду цієї справи в суді становить 8 000,00 грн. Тому, з урахуванням вищевикладеного, просив застосувати строк позовної давності до щомісячних платежів за кредитним договором з 12.06.2017 по 11.01.2019\~ та в задоволенні позовних вимог відмовити повністю за їх недоведеністю. 17.06.2022 представник позивача, адвокат Мартиненко Володимир Володимирович, подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що 10.03.2017 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №М01.232.73085. Згідно до п.1.2 Кредитного договору, AT «Ідея Банк» надав кредит строком до 36 місяців. Відповідно до п.5.2 Кредитного договору, цей договір вступає в силу з дня його підписання Сторонами та діє до 10.03.2020, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Згідно до п. 5.7 Кредитного договору, у разі невиконання Позичальником умов цього Договору або відсутності коштів у позичальника, Банк має право вимагати відшкодування збитків та витрат шляхом здійснення примусового стягнення, пред`явити позов до позичальника, а також віднести на рахунки простроченої заборгованості всі суми заборгованості позичальника.30.11.2021 представник ТОВ «ФК «Профіт Капітал» направив досудову вимогу у якій зобов`язав [PERSON] сплатити прострочену заборгованість. Згідно зі статтею 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно до ст.530 ЦК України,якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, дія угоди прямо передбачена у кредитному договорі. Закінчення дії договору припадає на 10.03.2020, у підписаному кредитному договорі відповідач погодився на умови передбачені в угоді. Тому вважаю, що строк позовної давності слід відраховувати від дати закінчення дії договору, а саме від 10.03.2020. Щодо стягнення комісії за кредитним договором, то у п. 2.1 Кредитного договору, передбачено, що Позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за кредитне обслуговування в 36 щомісячних внесках включно до З дня/числа кожного місяця згідно додатку №1 даного договору. Усі умови договору між AT «Ідея Банк» та [PERSON] були погоджені 10.03.2017 у тому числі і комісія передбачена в щомісячних платежах. Згідно до п.2.1. Кредитного договору позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 36 щомісячних внесках включно до 10 дня/числа кожного місяця, згідно Графіку щомісячних платежів. Платежі здійснюватимуться на транзитний рахунок № [NUMBER] в Банку. У Виписці по рахунку [PERSON] зазначений номер рахунку № [NUMBER] . Це вказаний у договорі номер рахунку, але ще вкінці рахунку наявна цифрова позначка валюти гривні. Оскільки рахунок був відкритий у гривні й для переказу коштів використовувалась вказана валюта. Також у виписці можна прослідкувати рух коштів із 10.03.2017 по 11.03.2020. Відповідно до пункту 1.9 Кредитного договору, банк відкриває позичальнику банківський поточний рахунок № [NUMBER] у гривні в рамках пакету послуг «БПР» Стартовий, що обслуговується на умовах договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. У [PERSON] справді були наявні два рахунки в AT «Ідея Банк»: рахунок № [NUMBER] був створений транзитний для того, щоб позичальник міг оплачувати платежі згідно графіка щомісячних платежів за кредитним договором, а рахунок №26207007956642 був створений для користування усіма банківськими послугами на умовах договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Окрім цього, в пункті 2.2 Кредитного договору, зазначено, що позичальник доручає Банку здійснювати договірне списання коштів з будь-яких рахунків відкритих ним у ПАТ «Ідея Банк» у розмірі існуючої простроченої заборгованості з нарахованими процентами, комісіями, неустойками (штраф, пеня). Таке договірне списання може здійснюватися Банком на підставі цього договору будь-яку кількість разів. Представник відповідача заявляє, що невідомо хто саме склав та підписав виписку по рахунку [PERSON] , але в даному випадку, слід звернути увагу, що 03.12.2020 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» укладено договір факторингу № 12/90, відповідно до якого АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження AT «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу. ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зобов`язання за Договором факторингу виконав в повному обсязі, та відповідно перерахував суму на користь AT «Ідея Банк», а тому ТОВ «ФК «Профіт Капітал» починаючи з 03.12.2020 відповідно до договору факторингу №12/90 перейшло право за Договором №МОЇ.232.73085 від 10.03.2017, укладеного між AT «Ідея Банком» та [PERSON] 28.09.2021 між АО «Правовий діалог» та ТОВ«ФК «Профіт Капітал» укладено договір про надання правової допомоги №28092021-1 та 20.10.2021 АО «Правовий діалог» для можливості реалізації захисту прав ТОВ «ФК «Профіт Капітал», шляхом стягнення заборгованості за кредитними договорами (право вимоги за котрими перейшли до останнього за Договором факторингу) в судовому порядку, звернувся до AT «ІДЕЯ БАНК» з вимогою надати, зокрема, виписку по рахунку за Кредитним договором в період з дати видачі кредитних коштів до дати відступлення права вимоги за Договором факторингу та AT «Ідея Банк» було надано виписку по рахунку, щодо [PERSON] по укладеній угоді №М01.232.73085, котру позивач додав до позовної заяви. Виписка по рахунку складена AT «Ідея Банк» сформована та підписана згідно до вимог чинного законодавства та як первинний бухгалтерський документ посвідчує наявність заборгованості, відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Враховуючи вище викладене, просив суд задовольнити позов у повному обсязі. 30.06.2022 представник відповідача, адвокат Король Павло Васильович, подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. У розглядуваній справі строк договору, між позивачем та відповідачем, окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. 10.03.2017 сторони уклали кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кошти, на поворотній основі, строком на 36 місяців, тобто до 10.03.2020 включно, у національній валюті у розмірі 54 400,00 грн., які зобов`язався повернути зі сплатою відсотків у розмірі 81,79 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, як розмір яких різнився в залежності від поточного місяця у якому здійснювалася плата, згідно погодженого графіку, упродовж усього строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 12 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (36 місяців), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Усе зазначене вище робить неспроможними міркування позивача проте, що строк позовної давності, у спірних правовідносинах, слід обчислювати з моменту закінчення строку кредитування. Також, при підписанні умов кредитного договору № М01.232.73085 позивач, як кредитор, діяв не добросовісно та несправедливо, по відношенню до відповідача, як споживача фінансових послуг, установлюючи у договорі комісію «за обслуговування кредиту», тим самим суперечити положенням Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції чинній на момент укладення договору. Окрім цього, подібне накладення обов`язку на споживача заборонялося приписами підзаконних нормативних актів, якою зокрема є постанова правління НБУ від 10 травня 2007 року за № 168.У відзиві на позовну заяву стороною відповідача висловлювалося непорозуміння з приводу причетності [PERSON] до рахунку № [NUMBER] ,виписка по якому долучалася до позовної заяви у якості доказу наявності заборгованості. У відповіді на відзив позивач означив призначення рахунків № [NUMBER] та № [NUMBER] , що висвітлюються в кредитному договорі, водночас жодним чином не обумовив, що собою є рахунок зазначений раніше. Обумовлена виписка по рахунку, що долучена до матеріалів справи, не містить вищезазначених обов`язкових реквізитів, що нормативно передбачено центральний банком України, а тому не може вважатися належним доказом у справі. Отже, позивачем жодним чином не спростовані ті міркування та доводи, що викладав відповідач у відзиві на позовну заяву, що підтверджується дійсним запереченням, а тому заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на їх безпідставність та недоведеність. Тому, просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що 10.03.2017 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № М01.232.73085 (а.с. 5), згідно якого Банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 54400,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) і комісіями згідно умов Договору кредиту та Додатками до даного договору, який є його невід`ємною частиною. Відповідно до п.1.2 Кредитного договору банк видає кредит у день укладення даного договору строком на 36 місяців. Датою видачі кредиту є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський рахунок позичальника, зазначений у п. 1.8 Договору (банк відкриває позичальнику банківський поточний рахунок № [NUMBER] у гривні у рамках пакету послуг «БПР Стартовий»). Відповідно до п. 1.3 Кредитного договору за користування Кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 21,9900 % річних від залишкової суми кредиту. Відповідно до п. 1.5 Кредитного договору за обслуговування кредиту Банком Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором. В п. 2.1 Кредитного договору, передбачено, що Позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за кредитне обслуговування в 36 щомісячних внесках включно до 10 дня/числа кожного місяця згідно додатку №1 даного договору. Згідно з п. 5.4 Кредитного договору реальна річна процентна ставка складає 81,7000%. Згідно положень п.5.1 Кредитного договору позичальник заявляє та гарантує, що вся інформація, відомості та документи банку з метою одержання кредиту, є достовірними і відповідають дійсності, кредит одержується ним на поточні потреби та не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, Банк перед укладення Кредитного договору повідомив йому в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену ч. 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», зазначена інформація йому відома та зрозуміла, з вказаним Законом він ознайомлений; він ознайомлений із тарифами Банку і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу даного Договору з додатком до нього (№1 - «Графік щомісячних внесків») йому вручено Банком при підписанні даної Угоди. Згідно п. 5.2 Кредитного договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 10.03.2020, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Також, встановлено, що 10.03.2017 між ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» та [PERSON] було укладено договір страхування життя №М01.232.73085 і додаткову угоду №1 до договору страхування життя №М01.232.73085 (а.с. 7, 8), відповідно до умов договору страхування життя, визначено страховий платіж в розмірі 3079,25, який повинен бути сплачений до 10.03.2017, на випадок настання страхових випадків (смерть та смерть внаслідок настання нещасного випадку). Додатковою угодою визначено, що безвідкладним вигодонабувачем у розмірі фактично неповернутого залишку по кредиту згідно з кредитним договором №М01.232.73085 від 10.03.2017 на момент настання страхового випадку є ПАТ «Ідея Банк». Банк свої зобов`язання за кредитним договором № М01.232.73085 виконав у повному обсязі надавши позичальнику кредитні кошти в розмірі 54400,00 грн., за вирахуванням витрат на страховий платіж в строки визначені умовами Договору, що підтверджується ордером-розпорядженням №1 про видачу кредиту від 10.03.2017 на суму 51320,75 грн. (а.с. 6). 30.11.2021 ТОВ «ФК «Профіт Капітал» направив боржнику досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості №86/2021 (а.с. 14), що підтверджується списком згрупованих відправлень Укрпошта Експрес та описом вкладень у цінний лист (а.с. 15,16), в якій повідомив розмір боргу, попередив про необхідність його дострокового повернення та попередив про подання позову до суду в разі невиконання даної вимоги За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Також, ч. 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Отже, встановлено, що вказаний кредитний договір між АТ «Ідея Банк» та\~ [PERSON] підписаний сторонами, є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, сторони визначили всі істотні умови договору, а тому, саме з 10.03.2017 між сторонами виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами, що визнається відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. 03.12.2020 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» було\~ укладено договір факторингу № 12/90 (а.с. 23-25), відповідно до якого AT «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження AT «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу.Права вимоги які клієнт відступає фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості Боржників перед AT «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору та передається в день укладення цього договору АТ «Ідея Банк» фактору в електронному вигляді. Реєстр боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього договору. Згідно п. 3.1 Договору факторингу сума фінансування, що надається фактором клієнту під відступлення права вимоги, по реєстру боржників складає 2 300 000,00 грн. Згідно положень п. 4.1 Договору факторингу фактор зобов`язується сплатити клієнту сум фінансування, вказану у п. 3.1 договору, за виключенням вже сплаченої суми у розмірі 200 000,00 грн. на підставі договору про участь у торгах від 15.10.2020, шляхом перерахування суми, що становить різницю між сумою, вказану у п. 3.1 договору та сумою в розмірі 200000,00 грн., на рахунки клієнта протягом 3 банківських днів з моменту підписання цього договору. Пунктом 5.1 Договору факторингу права Вимоги, строк платежів по котрим настав, а також ті, що виникнуть у майбутньому вважаються такими, що перейшли від AT «Ідея Банк» до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» в день підписання відповідного реєстру Боржників, за умови виконання ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зобов`язань передбачених Договором факторингу, щодо розрахунків (п. 4.1.). Згідно платіжного доручення №14 від 03.12.2020 (а.с. 29), фактор - ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» сплатило клієнту - AT «Ідея Банк» суму фінансування в розмірі 2100000,00 грн. та згідно платіжного доручення №1 від 19.10.2020 (а.с. 30), фактор - ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» сплатило клієнту - AT «Ідея Банк» гарантійний внесок згідно договору про участь в торгах від 15.10.2020 в розмірі 200000,00 грн. Відповідно до Реєстру боржників (Додаток №1) до договору факторингу № 12/90 від 03.12.2020 (а.с. 26-28) ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» набуло права грошової вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № М01.232.73085 від 10.03.2017 в сумі 127377,91 грн. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Положеннями ст. 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування) під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Таким чином, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» починаючи з 03.12.2020 набуло право грошової вимоги на підставі договору факторингу №12/90 до відповідача за кредитним договором №М01.232.73085 від 10.03.2017, укладеного між AT «Ідея Банк» та [PERSON] , в сумі 127377,91. Також, частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, з довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором №М01.232.73085 від 10.03.2017(а.с. 12) вбачається, що заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором станом на 03.12.2020 (момент переходу права вимоги) становить 127377,91 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом - 49970,31 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 39218,80 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями - 38188,80 грн. Відповідач заперечуючи позовні вимоги, зазначає, що в наданій позивачем виписці по рахунку № [NUMBER] , в якій наводиться графік здійснених/не здійснених платежів відповідачем за узятим на себе грошовим зобов`язанням, номер рахунку не прослідковується за жодним із доданих до позовної заяви документів, оскільки у розділі 1 Кредитного договору значиться, що банк відкриває позичальнику банківський поточний рахунок № [NUMBER] у гривні в рамках пакету послуг «БПР «Стартовий», водночас, у розділі 2 Кредитного договору вказується, що «Платежі здійснюються натранзитний рахунок № [NUMBER] в Банку МФО 336310», а тому, є незрозумілим яким чином відповідач пов`язаний із рахунком, виписка платежів по якому надається до суду. Крім того, звертає увагу, що у спірному документі обумовлюється період за який він надається - з 01.01.2000 по 21.10.2021 року (за 21 рік). Також, незрозуміло, хто саме склав та підписав означений у цьому розділі документ, оскільки він датується 21.10.2021, а виходячи із умов договору факторингу №12/90 від 03.12.2020, укладеного між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал», станом на день формування спірної банківської виписки, банк уже більш ніж шість місяців не володів потрібним обсягом документів, які б підтверджували розмір заборгованості відповідача за кредитним договором. Однак, суд критично оцінює зазначене твердження, виходячи з наступного. Відповідно до п.1.2 Кредитного договору банк видає кредит у день укладення даного договору строком на 36 місяців. Датою видачі кредиту є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський рахунок позичальника, зазначений у п. 1.8 Договору Згідно п. 1.8 Кредитного договору банк відкриває позичальнику банківський поточний рахунок № [NUMBER] у гривні у рамках пакету послуг «БПР Стартовий». Згідно до п.2.1. Кредитного договору позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 36 щомісячних внесках включно до 10 дня/числа кожного місяця, згідно Графіку щомісячних платежів. Платежі здійснюватимуться на транзитний рахунок № [NUMBER] в Банку. Отже, у відповідача - [PERSON] були наявні два рахунки в AT «Ідея Банк»: транзитний рахунок № [NUMBER] створений для того, щоб позичальник міг оплачувати платежі згідно графіка щомісячних платежів за кредитним договором, та поточний рахунок № [NUMBER] , який був створений для користування усіма банківськими послугами на умовах договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. У Виписці по рахунку № [NUMBER] [PERSON] , яка надана станом на 21.12.2021, зазначений номер рахунку № [NUMBER] , який вказаний у договорі як транзитний рахунок, на який відповідач мав здійснювати погашення заборгованості за кредитним договором, але ще вкінці рахунку наявна цифрова позначка валюти гривні, оскільки рахунок був відкритий у гривні й для переказу коштів використовувалась вказана валюта. Також, у виписці, зокрема, можна прослідкувати рух коштів, саме з 10.03.2017 по 11.03.2020. Дана виписка по рахунку [PERSON] по угоді №М01.232.73085, була надана АТ «Ідея Банк» на вимогу Адвокатського об`єднання «Правовий діалог» від 20.10.2021, з яким ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір про надання правової допомоги №28092021-1, для можливості реалізації захисту прав ТОВ «ФК «Профіт Капітал», шляхом стягнення заборгованості за кредитними договорами в судовому порядку, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 61-66). Крім того, з виписки вбачається, що відповідач [PERSON] здійснював погашення кредиту по договору №М01.232.73085 від 10.03.2017, саме з рахунку № [NUMBER] , який як зазначає представник відповідача не прослідковується за жодним із доданих до позовної заяви документів. Разом з тим, у пункті 2.2 Кредитного договору, зазначено, що позичальник доручає Банку здійснювати договірне списання коштів з будь-яких рахунків відкритих ним у ПАТ «Ідея Банк» у розмірі існуючої простроченої заборгованості з нарахованими процентами, комісіями, неустойками (штраф, пеня) Таке договірне списання може здійснюватися Банком на підставі цього договору необмежену кількість разів. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором (правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15ц). На підставу вимог щодо стягнення заборгованості з позичальника позивачем, також, було надано, довідку-розрахунок заборгованості за кредитним договором №М01.232.73085 від 10.03.2017, виконану первісним позичальником АТ «Ідея Банк» станом на 03.12.2020 (момент відступлення права вимоги). Тому, суд вважає, що надана позивачем довідка-розрахунок є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості, враховуючи, що відповідач визнає факт отримання кредиту, а заперечуючи заявлений позивачем розмір заборгованості свого розрахунку, який би спростовував доводи позивача щодо суми боргу за кредитним договором №М01.232.73085 від 10.03.2017, до суду не надав. Отже, встановлено, що відповідач з умовами договору був ознайомлений, підписав договір №М01.232.73085 від 10.03.2017, однак умови договору порушив, що визнається відповідачем. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Згідно із частиною першою ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а\~ прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, позивачем доведено факт укладення кредитного договору, факт отримання відповідачем грошових коштів та порушення ним зобов`язання щодо їх повернення, тому, заборгованість за кредитним договором визначена станом на 03.12.2020 в розмірі 89189,11 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом - 49970,31 грн. та заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 39218,80 грн., є доведеною та обґрунтованою. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії в розмірі 38188,80 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1.5 Кредитного договору за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Також, в п. 2.1 Кредитного договору, передбачено, що позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за кредитне обслуговування в 36 щомісячних внесках включно до 10 дня/числа кожного місяця згідно додатку №1 даного договору. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі №183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року №6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 02.10.2019 по справі №740/4328/14. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06.09.2017 у справі №6-2071цс16. Крім того, аналізуючи норми ст. 549-552, 625, 1046, 1048, 1050 ЦК України, суд вказує на те, що наслідками укладення договору позики є: зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві суму грошових коштів (суму позики); одержання позикодавцем від позичальника процентів від суми позики; сплата позичальником позикодавцю індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми; сплату позичальником позикодавцю неустойки (штрафу, пені) у разі порушення боржником зобов`язання. Проте, положеннями параграфа 1 «Позика» Глави 71 Розділу І Книги п`ятої ЦК України не передбаченого такого наслідку укладення договору позики як сплата комісії. Тому, враховуючи вищевикладене, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості по комісії в сумі 38188,80 грн. Щодо позовної вимоги про нарахування 3% річних та інфляційних втрат, у зв`язку з порушенням відповідачем своїх грошових зобов`язань за кредитним договором, необхідно зазначити наступне. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року (справа №758/1303/15-ц, провадження №14-68цс18) ст.625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. У цій статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При вирішенні питання про стягнення річних нарахованих, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12,\~ від\~ 06.02.2019 року у справі № 175/4753/15-ц, яким роз`яснено, що\~ після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Тому, лише після спливу визначеного договором строку кредитування позивач має право забезпечити свої права і інтереси на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми боргу 127377,91 грн., за період з 03.12.2020 по 10.01.2022, в розмірі 4124,12 грн. Разом з тим, як встановлено судом, строк дії кредитного договору №М01.232.73085 від 10.03.2017 визначено строком повернення суми кредиту, а саме до 10.03.2020, та станом на 03.12.2020 борг [PERSON] перед позивачем складає 89189,11 грн., кількість днів прострочення за період з 03.12.2020 по 10.01.2022 складає 404 дні, тому, розмір трьох відсотків річних на вказану суму боргу за вказаний період становить 2 960,98 грн., з розрахунку 89189,11 х 3% х 404 : 365, де 365 кількість днів на рік, 404 кількість днів прострочення виконання. Також, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму збитків з урахуванням індексу інфляції за період з 03.12.2020 по 10.01.2022 у розмірі 12865,16 грн. Згідно із інформацією про індекси інфляції розміщеної на офіційному сайті Держстандарту, за період з грудня 2020 року по грудень 2021 року сукупний індекс інфляції за відповідний період становить 111,01 %, а тому, інфляційні втрати нараховані позивачем за прострочення погашення кредитних коштів в сумі 89189,11 грн. становлять у розмірі 9819,71 грн. (89189,11 грн.*111,01%/100 89189,11 грн.). Разом з тим, 30.05.2022 представник відповідача подав до суду клопотання про застосування строків позовної давності, разом з відзивом на позовну заяву, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позову. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зроблено правовий висновок про те, що перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу" (п. 59 Постанови). Також, моментом\~ перебігу позовної давності за кредитним договором є момент коли банк міг та повинен був дізнатись про порушення свого права на повернення кредиту, і перебіг позовної давності починається з моменту останнього платежу по кредиту Аналогічна правова позиція\~ була викладена у\~ постанові Верховного Суду від15 січня 2021 року справа №494/366/19, від 05 вересня 2019 року у справі № 697/1307/17-ц, від 21 вересня 2020 року у справі №\~ 314/5082/17. Так, пунктом п. 2.1 Кредитного договору, передбачено, що позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за кредитне обслуговування в 36 щомісячних внесках включно до 10 дня/числа кожного місяця згідно додатку №1 даного договору. Згідно з п.п. 3.3.1 Кредитного договору за невиконання чи неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором банк має право нараховувати пеню за кожен день прострочення сплати кредит разом з процентами та платою за кредитне обслуговування у розмірі 0,15 % - у період прострочення оплати від 1 - 60 календарних днів та 0,65 % - у період прострочення із 60 календарного дня по день повного погашення заборгованості за цим Договором. Отже, за умовами кредитного договору позичальник мав здійснювати погашення кредитної заборгованості за графіком щомісячних платежів, який наведений у розділі 6 кредитного договору указаної домовленості. Відповідач стверджує, що почав неналежно виконувати узяті на себе зобов`язання починаючи з червня 2017 року. Як вбачається з виписки по рахунку (а.с.9-11) [PERSON] здійснив останнє погашення тіла кредиту в розмірі 1113,24 грн. і 1,93 грн. - 10.05.2017 та 12.06.2017 здійснив прострочення сплати тіла кредиту за договором №М01.232.73085 від 10.03.2017. За таких обставин, суд вважає, що момент перебігу позовної давності за вказаним кредитним договором №М01.232.73085 від 10.03.2017 почався з моменту неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу, а саме з 12.06.2017, а товариство звернулося до суду з позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, 23.02.2022, тобто, з пропуском строку позовної давності, тому суд вважає, що клопотання представника відповідача підлягає до задоволення. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Також, суд враховує правову позицію викладену у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, згідно якої суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Саме такої позиції дотримуються суді при розглядів спорів. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, в зв`язку з пропуском строку позовної давності. Обґрунтовуючи судове рішення, суд\~ приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в\~ рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed