Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-20 00:00:00

В липні 2021р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила суд: - стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати на дитину у розмірі 98972,22 грн. Та судові витрати. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 листопада 1995р., який було розірвано. В шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2009р. по цивільній справі № 2-3326 з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання спільного сина сторін у розмірі 20 % з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 29 жовтня 2008р. і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2011р. по справі № 2-5181/11, відповідача було позбавлено батьківських прав стосовно спільного сина сторін. Після розірвання шлюбу, син сторін відвідує курси іноземних мов, пройшов позакласні курсові навчання в Школі програмування для дітей «Джуніор», і з метою здібностей у дитині було придбано комп`ютер. Крім того, під час шкільних канікул, спільний син сторін відвідував дитячий табір. Також, під час лікування у лікаря - стоматолога, було встановлено, що дитина потребує встановлення брекет-системи загальною вартістю 20700,0 грн. Загальна сума фактичних витрат, які понесла позивачка на розвиток, навчання, відпочинок та оздоровлення дитини сторін складає 177244,44 грн., а також додатково планує понести в майбутньому 20700,0 грн. Щодо встановлення брекет-системи. Не дивлячись на те що спільна дитина сторін поглиблено вивчає іноземні мови, та займається на курсах програмування, відповідач взагалі не приймає участі у додаткових витратах на дитину. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір неможливо позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом для захисту свого порушеного права. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2021р. відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. 07 липня 2022р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що стороною позивача віднесено витрати, які не можуть бути віднесені до додаткових витрат, в розумінні положень ст. 185 СК України. Крім того, сторона відповідача зазначала, що вартість додаткових витрат на дитину позивачкою ніколи не узгоджувалось з відповідачем. На думку сторони відповідача, що відвідування дитиною сторін курсів іноземних мов за кордоном є не спів розмірним реальним потребам дитини та такими що викликані особливими обставинами і сприяють його розвитку. Окремо сторона звертала увагу суду, що відповідач не самоусунувся від надання матеріальної допомоги, і надає її системно та вчасно згідно рішення суду. Також сторона відповідача вважає, що стороною позивача не доведено належними і допустимими доказами понесення зазначених вище витрат. Відповідь на відзив стороною позивача не подавалась. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 26 травня 2009р. В шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2009р. по цивільній справі № 2-3326, яке набрало законної сили, з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання спільного сина сторін у розмірі 20 % з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 29 жовтня 2008р. і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2011р. по справі № 2-5181/11, яке набрало законної сили, відповідача було позбавлено батьківських прав стосовно спільного сина сторін. Звертаючись до суду з вказаним позовом позивачка, посилалася на те, що відповідач участі у вихованні сина не приймає, матеріальної допомоги на його утримання не надає та не приймає участі у додаткових витратах на дитину, крім, сум які з нього стягуються за відповідним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2009р., при цьому позивачка зазначала, нею було понесено додаткові витрати на сина в розмірі 177244,44 грн., які складаються з: - 8100,0 грн. - витрати зі сплати вартості позакласного курсового навчання в Школі програмування для дітей «Джуніор» за програмами «Основи комп`ютерної грамотності» та «2D Анімація в Scrаtch»; - 52354,0 грн. - вартість придбаного комп`ютера; - 43351,62 грн. - вартість мовних курсів, які відвідувала дитина сторін в Республіці Мальта; - 55508,82 грн. - вартість мовних курсів, які відвідувала дитина сторін в Сполученому Королівстві Великої Британії та Північної Ірландії. - 14690,0 грн. - вартість путівки дитини сторін в ДТ «Артек-Карпати «Лісовий»; - 3240,0 грн. - лікування дитини сторін у лікаря - стоматолога у Стоматології «Марідент»; - та витрати, які будуть понесені в майбутньому у розмірі 20270,0 грн. - імовірні витрати, щодо вартості брекет - системи, яку необхідно встановити дитині сторін. За змістом ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1, 2 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з абз. 2 принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Стаття 27 Конвенції про права дитини, передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Держава на законодавчому рівні визначила необхідність вжиття вичерпних заходів спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав. Зокрема, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до ч. 1-4 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Верховний Суд, зазначав, що не відносяться до додаткових витрат (відповідно до правових висновків Верховного Суду) й наступні витрати: - витрати одного із батьків на відвідування дитиною спортивної секції та дитячого гуртка (постанова від 30 січня 2019р. у справі № 205/4622/16-ц (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/7961600); - витрати позивача на літній відпочинок дитини, за умови, якщо місце відпочинку дитини обиралось позивачем на власний розсуд, без узгодження з відповідачем (постанова Верховного Суду від 26 вересня 2018р. у справі № 761/6933/17; (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/76885747). Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. За правовим аналізом вказаної норми закону, визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. В свою чергу, доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Разом з тим, додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. З урахуванням вищенаведених правових позицій Верховного Суду, з метою розвитку здібностей дитини, суд вважає що не може бути віднесено до додаткових витрат відвідування дитиною сторін, під час літнього відпочинку Республіки Мальта та Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, відпочинок у літньому таборі та витрати на проходження навчальних (освітніх) програм, при цьому судом враховано, що узгодження з відповідачем відпочинку спільної дитини сторін узгоджено не було. Не відносяться до додаткових витрат, і витрати сторони позивача на придбання комп`ютера, оскільки відсутні належні і допустимі докази, що придбання цього комп`ютера необхідно для розвитку здібностей у дитини, і що дитина має такі здібності. Так витрати, позивачки на лікування дитини у розмірі 3240,0 грн. є додатковими витратами, а тому в розумінні вимог чинного законодавства, та правових позицій Верховної Суду з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 50 % цих витрат у розмірі 1620,0 грн. Стосовно вимог позивачки про стягнення витрати, які будуть понесені в майбутньому у розмірі 20270,0 грн., то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки ці витрати не підтверджені належними і допустимими доказами, які є актуальними на час розгляду справи в суді. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,0 грн.

Outcome: partial