Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

Представник позивача Санченко Р.Г., який діє в інтересах [PERSON] 26.01.2021 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Комунального підприємства «Київпастранс», Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна», про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП, яким з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» на користь позивача моральну шкоду у розмірі 200000,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн., Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на користь позивача майнову шкоду у розмірі 45294,72 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02.03.2018 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мерседес Спринтер», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та пасажирського автобуса «МАЗ», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , яким перебував у трудових відносинах з КП «Київпастранс». Внаслідок ДТП водій автомобіля «Мерседес Спринтер», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] та пасажири [PERSON] і [PERSON] отримали тілесні ушкодження. Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 26.12.2019 року було встановлено вину у даному ДТП водія пасажирського автобуса «МАЗ», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія пасажирського автобуса «МАЗ», д.н.з. [NUMBER] була застрахована у ПАТ «СК «Універсальна». Зазначив, що в період перебування на лікуванні позивач поніс витрати на придбання ліків, що є майновою шкодою, яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім того позивач зазначає, що внаслідок події, що сталася 02.03.2018 року йому було завдано також моральної шкоди, яка виразилася у відчутті сильного фізичного болю та страждань, спричинених неочікуваним завданням травми. Представник позивача [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] 26.01.2021 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Комунального підприємства «Київпастранс», Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП, яким з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» на користь позивача моральну шкоду у розмірі 500000,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02.03.2018 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мерседес Спринтер», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та пасажирського автобуса «МАЗ», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , яким перебував у трудових відносинах з КП «Київпастранс». Внаслідок ДТП водій автомобіля «Мерседес Спринтер», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] та пасажири [PERSON] і [PERSON] отримали тілесні ушкодження. Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 26.12.2019 року було встановлено вину у даному ДТП водія пасажирського автобуса «МАЗ», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія пасажирського автобуса «МАЗ», д.н.з. [NUMBER] була застрахована у ПАТ «СК «Універсальна». Зазначив, що в період перебування на лікуванні позивач поніс витрати на придбання ліків, що є майновою шкодою, яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім того позивач зазначає, що внаслідок події, що сталася 02.03.2018 року йому було завдано також моральної шкоди, яка виразилася у відчутті сильного фізичного болю та страждань, спричинених неочікуваним завданням травми. Також, вказав, що позивачу було встановлено 3 групу інвалідності, у зв`язку з чим на його користь підлягає стягненню відшкодування пов`язане із стійкою втратою працездатності у розмірі 44676,00 грн. Ухвалою від 129.01.2021 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою від 26.04.2021 р. розгляд справи вирішено продовжити у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07.06.2021 року цивільну справу № 759/1594/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , Комунального підприємства «Київпастранс», Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП було передано судді Журибеда О.М. до спільного розгляду з цивільною справою № 759/1587/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , Комунального підприємства «Київпастранс», Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовах. Представник відповідача КП «Київпастранс» Розум О.В. в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення уточненних позовних вимог не заперечував. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 02.03.2018 року на Брест-Литовському шосе, 18 км. ( автодорога М-06 Київ-Чоп» мала місце ДТП за участю автомобіля «Мерседес Спринтер», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та пасажирського автобуса «МАЗ», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , яким на момент ДТП перебував у трудових відносинах з КП «Київпастранс». Внаслідок ДТП водій автомобіля «Мерседес Спринтер», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] та пасажири [PERSON] і [PERSON] отримали тілесні ушкодження. Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 26.12.2019 року у справі № 759/18378/18 встановлено вину у даному ДТП водія пасажирського автобуса «МАЗ», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (а.с. 9-13). Виходячи із положень ст. 1187 ЦК України, вбачається, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Для покладання на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст. 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Така ж правова позиція висловлена й у висновках Верховного Суду, викладених у Постановах від 25 листопада 2020 року (справа № 760/28302/18-ц) та від 02 листопада 2020 року (справа № 133/1238/17). При цьому, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі, якщо шкоду завдано смертю фізичної особи. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Таким чином, 02.03.2018 р. з вини [PERSON] сталася ДТП, внаслідок якої завдано шкоди здоров`ю позивачів [PERSON] та [PERSON] , між його діями та спричиненням шкоди є причинний зв`язок, ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» взяла на себе обов`язок при настанні страхового випадку відповідно до встановленого ліміту відповідальності, відшкодувати у встановленому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну та моральну шкоду третім особам, а тому повинна виконати взяте на себе зобов`язання. Відповідно до ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Згідно вимог п.п. 24.1, 24.2, 24.3 ст. 24 Закону в зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю; для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною; для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством. Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі. За ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявник (за наявності). Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 Закону, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його (ч. 2 ст. 36 вищевказаного Закону). Згідно вимог п. 37.1. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: 37.1.1. навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; 37.1.2. вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); 37.1.3. невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; 37.1.4. неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в період з 02.03.2018 року по 20.03.2018 року, що підтверджується виписками із медичної картки стаціонарного хворого № 281 (а.с. 8). Матеріалами справи підтверджено понесені позивачем [PERSON] витрати на придбання медичних препаратів, які були йому призначені на суму 37391,75 грн. та витрати на реабілітацію на суму 7545,00 грн., що підлягають стягненню на його користь із ПАТ «СК «Універсальна», оскільки підтверджені документально (а.с. 56-69, 189-190 матеріалів кримінального провадження № 759/18378/18). Крім того, з матеріалів справи, вбачається, що позивач [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в період з 02.03.2018 року по 12.03.2018 року, що підтверджується виписками із медичної картки стаціонарного хворого № 279 та довідкою МСЕК (а.с. 13, 14). Матеріалами справи підтверджено понесені позивачем [PERSON] витрати на придбання медичних препаратів, які були йому призначені на суму 35732,71 грн., що підлягають стягненню на його користь із ПАТ «СК «Універсальна» (а.с. 5-12). Відповідно до ст. 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 26.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення III групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. Станом на момент ДТП, а саме 02.03.2018 року, розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі становив 3723,00 грн. З урахуванням наведено, з відповідача Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на користь [PERSON] витрати пов`язані з стійкою втратою працездатності у розмірі 44676,00 грн. із розрахунку ( 3723,00 грн. х 12 міс). Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди з КП «Київпастранс» та Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна», суд приходить до наступного. У відповідності до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частинами третьою та четвертою статті 23 ЦК України визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Оскільки в ході судового розгляду було встановлено, що моральну шкоду позивачам [PERSON] та [PERSON] у заподіяно внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки під час ДТП, тому відповідач КП «Київпастранс», з яким водій тролейбуса перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за моральну шкоду, заподіяну здоров`ю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Отже, враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачам [PERSON] та [PERSON] моральних страждань, які настали внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, їх тривалість та наслідки, істотність вимушених змін у їх житті, пов`язані з цим їх моральні переживання, суд вважає необхідним задовольнити частково та стягнути з КП «Київпастранс» на користь [PERSON] завдану моральну шкоду у розмірі 200000,00 грн. та на користь [PERSON] завдану моральну шкоду в розмірі 500000,00 грн., як відповідне та достатнє відшкодування понесених позивачами моральних страждань. Крім того, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на користь [PERSON] завдану моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. та на користь [PERSON] завдану моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн., що на думку суду, є співмірною з понесеними позивачами моральними стражданнями. Щодо стягнення із відповідача витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного висновку. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, як закріплено у частині першій ст. 137 ЦПК України. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. За змістом законодавчих приписів необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з вироку Святошинського районного суду м. Києва від 26.12.2019 року у справі № 759/18378/18 позивачами [PERSON] та [PERSON] були понесені витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. кожним, що підтверджується відповідними квитанціями. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги в частині стягнення з КП «Київпастранс» на користь [PERSON] та [PERSON] витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. на кожного, оскільки вони документально підтверджені. Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи думку сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial