Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-31 00:00:00

14 квітня 2021 року [PERSON] звернулася до суду в своїх інтересах та інтересах своєї неповнолітньої доньки [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, в якому просила суд стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти в розмірі 4 725,55 доларів США, на користь [PERSON] в розмірі 2 362,78 грн., та судові витрати. Позов мотивовано\~тим,\~що 10\~лютого 2014\~року між\~чоловіком [PERSON] \~ [PERSON] \~та [PERSON] \~укладено договір\~позики,\~відповідно до\~умов якого\~ [PERSON] \~позичив [PERSON] \~грошові кошти\~в розмірі\~10\~000,00\~доларів США. За умовами договору позики за користування грошовими коштами позичальник зобов`язався сплатити відсотки в розмірі 16 процентів, відповідно до погодженого графіку погашення заборгованості, термін повернення грошових коштів в період з 20 по 30 число поточного місяця відповідно до погодженого графіку. На підтвердження зобов`язань відповідач видав розписку, складену у простій письмовій формі. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина. 25 серпня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Панченко О.В. видано свідоцтво про право на спадщину, відповідно до якого спадкоємцями майна [PERSON] , який помер [INFO] є в 1/3 частці його донька [PERSON] , в 2/3 частках його дружина [PERSON] . Також, з метою оформлення спадщини [PERSON] надано приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Панченко О.В. вказану вище розписку, складену у простій письмовій формі, проте, нотаріусом відмовлено в оформленні спадщини за розпискою, оскільки вона не носить характеру безспірності та рекомендовано для вирішення даного питання звернутися до суду. У визначений в договорі позики термін відповідач позичені грошові кошти та відсотки у добровільному порядку у повному розмірі не повернув, зважаючи на що позивач звернулася до суду з даним позовом та просила стягнути з відповідача заборгованість, що виникла за укладеним шляхом складання розписки договором позики в загальному розмірі 7 088,33 доларів США. 25 травня 2021 року [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому просив суд у задоволенні позову відмовити з підстави його необґрунтованості та безпідставності. Зазначив, що не отримував в борг від [PERSON] грошові кошти, зазначені в розписці. Складення розписки мало формальний характер, оскільки [PERSON] та [PERSON] мали спільний бізнес, який [PERSON] мав намір залишити. Розписка була складена [PERSON] з метою вирішення питання щодо повернення [PERSON] грошових коштів, які він вклав у спільне здійснення господарської діяльності, а саме закупівлю обладнання. Зміст розписки не підтверджує факт передання грошових коштів, текст розписки не містить інформацію про дату та факт отримання грошових коштів та про умови їх отримання. За даною розпискою передача грошових коштів від позичальника до позикодавця не відбулася, зважаючи на що договір позики є неукладеним. [PERSON] грошові кошти, в розмірі, зазначеному в графіку розписки, були повернуті [PERSON] в якості «долі від бізнесу» протягом квітня-грудня 2015 року (шляхом перерахунку з карткових рахунків відповідача, що підтверджується банківськими виписками, долученими до відзиву, та шляхом особисто вручення в присутності працівників, відносно яких подано клопотання про допит в якості свідків). Також у відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності, який за вказаними вище вимогами сплинув 01 липня 2018 року. 13 липня 2021 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідачем на підтвердження доводів щодо неотримання грошових коштів за розпискою та повного погашення позики протягом квітня-грудня 2015 року не надано належних та допустимих доказів. Пояснення відповідача та свідків не може доводити факт виконання зобов`язань за договором позики. Строк позовної давності переривався 23 червня 2016 року. Щодо застосування строку позовної давності до позовних вимог, що стосуються захисту цивільного права та інтересу неповнолітньої особи, то строк позовної давності починається від дня досягнення нею повноліття. [PERSON] подано заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що на підтвердження заперечень щодо позову до суду надано належні та допустимі докази, з яких вбачається, що текст розписки є спірним, не доводить факт отримання відповідачем у борг грошових коштів, банківські виписки містять дані щодо повернення відповідачем грошових коштів, раніше сплачених [PERSON] з метою реалізації сумісної з відповідачем господарської діяльності. За розпискою грошові кошти не передавались, зважаючи на що договір позики є неукладеним. Судом відмовлено у задоволенні клопотання про витребування з банківської установи виписок з банківських рахунків померлого, зважаючи на що відповідач позбавлений можливості довести факт повернення відповідачем грошових коштів [PERSON] , розмір яких зазначений в розписці. Строк позовної давності сплинув, оскільки у даних правовідносинах право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Представник позивачів в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання, призначене на 01 серпня 2022 року повторно не з`явилися, надали до суду заяву про відкладення розгляду справи, в обґрунтування якої посилалися на військовий стан. Зважаючи на те, що 02 лютого 2022 року під час розгляду справи в судовому засіданні відповідач та його представник були присутні, судом було закінчено з`ясування обставин справи та дослідження доказів, оголошено перерву в судовому засіданні з метою підготовки до судових дебатів, суд вважає за можливе розглянути справу 01 серпня 2022 року за відсутності відповідача та його представника. Під час проведення 01 серпня 2022 року судового засідання у суду не виникло необхідності з`ясування нових обставин, що мають значення для справи, або дослідження нових доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позову, зважаючи на наступне. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. 10\~лютого 2014\~року між\~чоловіком [PERSON] \~ [PERSON] \~та [PERSON] \~укладено договір\~позики,\~відповідно до\~умов якого\~ [PERSON] \~позичив [PERSON] \~грошові кошти\~в розмірі\~10\~000,00\~доларів США. За умовами договору позики за користування грошовими коштами позичальник зобов`язався сплатити відсотки в розмірі 16 процентів, відповідно до погодженого графіку погашення заборгованості, термін повернення грошових коштів в період з 20 по 30 число поточного місяця. На підтвердження зобов`язань відповідач видав розписку, складену у простій письмовій формі (далі - розписка). [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина. 25 серпня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Панченко О.В. видано свідоцтво про право на спадщину, відповідно до якого спадкоємцями майна [PERSON] , який помер [INFO] є в 1/3 частці його донька [PERSON] , в 2/3 частках його дружина [PERSON] . Також в березні 2021 року, з метою оформлення спадщини [PERSON] надано приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Панченко О.В. вказану вище розписку, складену у простій письмовій формі, проте, нотаріусом відмовлено в оформленні спадщини за розпискою, оскільки вона не носить характеру безспірності та рекомендовано для вирішення даного питання звернутися до суду. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16 (провадження № 14-360цс19). Судом встановлено, що 10 лютого 2014 року відповідач позичив у [PERSON] 10\~000,00 доларів США, зі строком остаточного повернення основної суми боргу та відсотків за користування грошовими коштами відповідно визначеного в розписці графіку погашення заборгованості червень 2015 року, про що склал в простій письмовій формі відповідну розписку. З графіку погашення заборгованості вбачається, що сторони визначили порядок повернення основного боргу та відсотків за користування частинами, кожного місяця, починаючи з лютого 2014 року по червень 2015 року. Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно із ч. 3 ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Під час розгляду справи судом не встановлено даних, які б свідчили про повернення відповідачем коштів, отриманих за розпискою. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом, окрім змісту боргової розписки, також були досліджені надані відповідачем банківські виписки по банківському рахунку [PERSON] , проте суд не вважає їх належними доказами, що свідчать про погашення відповідачем заборгованості за розпискою, оскільки з деталей операцій, зазначених у виписках, вбачається, що з рахунку відповідача були зняті грошові кошти з зазначенням цільового призначення «зняття готівки в банкоматі», «видача грошей», проте дані фінансові операції не свідчать про погашення заборгованості за договором позики. Також судом було досліджено зміст телефонної переписки позивача та відповідача, в якій [PERSON] повідомила [PERSON] про стан здоров`я доньки, проведення операції, скрутне матеріальне положення, та попросила у останнього фінансової допомоги. При цьому зміст даних смс-повідомлень також не містить будь-яких даних щодо погашення заборгованості за розпискою та не доводить належне виконання відповідачем зобов`язань позичальника. Заперечуючи проти задоволення позову відповідач та його представник посилалися на удаваність договору позики, оформленого розпискою про позичення у [PERSON] грошових коштів, який без фактичної передачі грошей є за своєю природою укладеним між сторонами правочином щодо виділення та повернення [PERSON] грошових коштів від спільної з відповідачем господарської діяльності, який дійсно мали на меті сторони з метою гарантування повернення в подальшому [PERSON] «грошової частки з сумісного бізнесу». З даними доводами суд не погоджується, оскільки такі аргументи не підтверджені будь-якими належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами, та направлені на уникнення виконання взятого на себе грошового зобов`язання. Наведені відповідачем та його представником доводи стосовно того, що текст розписки є спірним, не доводить факт отримання відповідачем у борг грошових коштів, суд вважає неспроможними, оскільки безпосередньо в самому тексті розписки [PERSON] зазначено, що він взяв у борг грошові кошти в розмірі 10 000,00 доларів США та зобов`язався погасити грошовий борг згідно зазначеного графіку в період з 20 по 30 число поточного місяця. Зміст розписки не містить даних щодо врегулювання питання повернення [PERSON] грошових коштів, належних йому від сумісної з відповідачем господарської діяльності. В судовому засіданні були допитані в якості свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Допитана в якості свідка [PERSON] надала пояснення, відповідно до яких вона з 2013 року працює у відповідача. За життя [PERSON] працював з [PERSON] . В 2014 році [PERSON] залишив сумісний з відповідачем бізнес. Відповідач кожного місяця привозив грошові кошти, які [PERSON] віддавала [PERSON] в якості розрахунку за обладнання. Допитаний в якості свідка [PERSON] надав пояснення, відповідно до яких [PERSON] та [PERSON] працювали разом, [PERSON] здійснював обслуговування обладнання в 2012 та 2013 роках. Дані щодо ведення сумісного бізнесу та про наявність розписки йому не відомі. Допитаний в якості свідка [PERSON] надав пояснення, відповідно до яких він з померлим [PERSON] з 2013 року мали сумісний бізнес. Останній придбав за власні кошти в розмірі 10 000,00 доларів США обладнання, що підтверджується відповідним договором, який міститься в матеріалах справи. В подальшому [PERSON] прийняв рішення покинути сумісний бізнес, зважаючи на що вимагав повернути йому грошові кошти в розмірі 10\~000,00 доларів США, витрачених на придбання обладнання. Зважаючи на те, що [PERSON] не мав грошових коштів у вказаному розмірі, ним було видано розписку, як гарантію повернення коштів за обладнання. [PERSON] погашав борг за обладнання шляхом перерахунку грошових коштів на банківський рахунок [PERSON] або шляхом залишення грошових коштів у працівника, який в подальшому їх віддавав останньому. Зважаючи на приятельські та довірливі стосунки, [PERSON] не вимагав від [PERSON] вносити до тексту розписки дані щодо повернутих сум боргу. Дослідивши надані свідками пояснення, суд не вважає їх даними, що стосуються предмета доказування, оскільки вони не свідчать про удаваність розписки та не доводять факт виконання зобов`язання за договором позики, укладеним шляхом складення в простій письмовій формі розписки. Крім того, суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 18 липня 20188 року у справі № 143/280/17 (провадження № 61-33033св18), відповідно до якої поясненнями сторони та показаннями свідків не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Також суд вважає неспроможними доводи відповідача щодо необґрунтованої відмови суду у задоволенні клопотання про витребування даних щодо руху коштів на банківських рахунках, відкритих на ім`я [PERSON] , оскільки під час вирішення даного клопотання в судовому засіданні на уточнююче запитання суду [PERSON] було надано пояснення, що під час перерахунку на банківські рахунки [PERSON] грошових коштів, він не зазначав цільове призначення цих грошових коштів, зважаючи на що витребувані дані також не можуть довести факт погашення відповідачем заборгованості за договором позики. Після смерті [PERSON] єдиними спадкоємцями за законом є його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] , які прийняли спадщину. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки позивачі прийняли спадщину, до складу якої входили і права спадкодавця за договором позики, оформленим розпискою, складеною в простій письмовій формі, то позивачі є правонаступниками [PERSON] і мають право на стягнення суми заборгованості за розпискою, складеною відповідачем. Зважаючи на те, що у [PERSON] наявний оригінал боргової розписки, а відповідач не довів\~факту повернення боргу як спадкоємцям, так і спадкодавцю за час його життя, а також не спростовано тих обставин, що позивачі набули права вимоги за борговою розпискою, наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивачів боргу за договором позики у заявленому у позові розмірі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 265/67/19 (провадження № 61-15910св21). Під час розгляду справи відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності. Відповідач наголошує на спливі строку позовної давності щодо вимоги про стягнення боргу за розпискою з обумовленим строком повернення останнього платежу в червні 2015 року, що є самостійною підставою для відмови у позові. З вказаними доводами відповідача суд погоджується частково, зважаючи на наступне. Судом встановлено, що за договором позики від 10 лютого 2014 року на суму 10 000,00 доларів США, укладеним між [PERSON] та [PERSON] шляхом складення в простій письмовій формі розписки, встановлений обов`язок позичальника повернути борг частинами, строк виконання зобов`язання щодо погашення останнього платежу настав в червня 2015 року, зважаючи на що строк позовної давності за останнім платежем сплинув в липні 2018 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Унормований ст. 257 ЦК України строк на звернення до суду із позовом про стягнення суми боргу за розпискою, на який не впливає правонаступництво, почався з кінцевої дати повернення суми позики з червня 2015 року та закінчився в липні 2018 року. [PERSON] , як правонаступник прав і обов`язків первісного кредитора\~ [PERSON] , звернулася до суду з позовом в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини\~14 квітня 2021 року, тобто через 2 роки та 10 місяців після закінчення строку позовної давності. Строк, на який пропущена позовна давність за вказаною розпискою, є значним. Прийнявши спадщину після смерті [PERSON] , [PERSON] набула право вимоги до позичальника за розпискою, в тому ж обсязі прав і строків, які існували у первісного кредитора [PERSON] , зокрема право заявити позов\~у\~межах строку позовної давності, тобто до липня 2018 року. У даному випадку заміна кредитора у зобов`язанні за вказаною розпискою, яка відбулась в порядку спадкування, у силу положень статті 262 ЦК України, не змінила порядку обчислення та перебігу позовної давності, оскільки спадкоємець, за правилами ст. 1218 ЦК України набула права та обов`язки за розпискою в обсязі, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тобто право вимоги за розпискою, яке набули спадкоємці, обмежується обсягом прав, які існували у спадкодавця. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 265/67/19 (провадження № 61-15910св21). Суд, з урахуванням наведених норм, кінцевої дати повернення позики та дати отримання позивачами свідоцтва про право на спадщину 25 серпня 2016 року, яким підтверджуєтьсь перехід до позивачів прав кредитора за розпискою, дійшов висновку, що позовна давність за розпискою позивачем [PERSON] пропущена. [PERSON] та її представник під час розгляду справи не заявили клопотання про поновлення строку позовної давності та не навели обставини, які можуть бути визнані судом поважними причинами пропущення позовної давності. Судом не встановлено ознак переривання позовної давності та наявність обставин непереборного характеру, які перешкоджали своєчасному зверненню [PERSON] до суду із вимогою про стягнення боргу за вказаною розпискою. Відповідно до ч. 3, 4 ст.\~267\~ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Зважаючи на зазначене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в розмірі 4 725,55 доларів США, у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Щодо позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в розмірі 2 362,78 доларів США, то вони підлягають задоволення, зважаючи на наступне. [PERSON] , [INFO] , є донькою померлого [INFO] [PERSON] . На момент смерті [PERSON] , його донька [PERSON] була малолітньою дитиною. Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою\~статті 1273 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] прийняла спадщину, яка належить їй за законом як малолітній дитині після смерті [PERSON] , що також підтверджується нотаріально посвідченим свідоцтвом про право на спадщину за законом. Суд визнає необґрунтованими доводи відповідача та його представника про пропуск строку позовної давності в частині вимог щодо стягнення грошових коштів за розпискою на користь [PERSON] , оскільки згідно із ч. 4\~ст. 261 ЦК України\~у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. 14 квітня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом в якості законного представника [PERSON] , з метою захисту законних пав та інтересів останньої, до досягнення [PERSON] повноліття, зважаючи на що строк позовної давності в частині вказаних позовних вимог, в розумінні 4\~ст.\~261\~ЦК України не пропущений. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 464/1723/14-ц (провадження № 61-22593св18). Врахувавши те, що на обґрунтування своїх доводів відповідач не надав суду належні та допустимі докази, не довів їх переконливість, а також не довів наявності обставин, на які посилався як на підставу заперечень проти позову, не довів факт удаваності правочину, неотримання грошових коштів у борг за розпискою та погашення суми бору за розпискою, суд, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення позову, в частині вимог щодо стягнення з відповідача на користь [PERSON] суми боргу в розмірі 2\~362,78 долари США. Питання щодо стягнення з відповідача судового збору, суд вирішує в порядку, визначеному ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial