Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В обґрунтування заяви зазначив, що у 1984 році йому було видано ордер № 246 серії ЛР на право зайняття трьох кімнат в квартирі [ADDRESS] . Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів 03 серпня 1993 року було видано Свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 63,7 кв.м, яке зареєстроване і записане у реєстрову книгу за № 12-1469 згідно з розпорядженням № 17269 від 3 серпня 1993 р. Заявник зазначає, що у вказаній квартирі, яка належить йому та членам його родини на праві спільної часткової власності, він зареєстрований з 21.03.1984 року, та з часу реєстрації місця проживання адреси не змінював. Разом з цим, під час укладення нових договір з постачання житлово-комунальних послуг, заявнику стало відомо, що в свідоцтві про право власності на житло від 03.08.1993 року наявна помилка в написанні його прізвища, а саме, його прізвище записано, як « [PERSON] », в той час, як в паспорті громадянина України його прізвище українською мовою записано, як « [PERSON] ». Також, заявник вказує, що звертався до виконавчого комітету Одеської міської ради з проханням виправити помилку, однак, йому було відмолено та роз`яснено про право на звернення до суду із зазначеного питання. На підставі викладеного, заявник [PERSON] , просить: встановити факт належності йому Свідоцтва про право власності на житло, а саме на квартиру [ADDRESS] , виданого 03.08.1993 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів, записаного в реєстрову книгу за № 12-1469. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 27 січня 2022 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено дату, час і місце проведення судового засідання. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явився, 29.03.2022 року (вх. №6124) звернувся на адресу суду із заявою про можливість розгляду справи за його відсутності, зазначив, що заяву підтримує та просить її задовольнити (а.с.23). Також, на адресу суду 29.03.2022 року (вх. №6124) надійшла спільна заява заінтересованих осіб: [PERSON] , [PERSON] згідно якої заінтересовані особи зазначили, що заяву про встановлення факту підтримують та просять її задовольнити, розгляд справи провести за їх відсутності (а.с. 24). Представник заінтересованої особи Виконавчого комітету Одеської міської ради також, 25.07.2022 року (вх. №4961) звернувся на адресу суду із заявою про слухання справи за його відсутності посилаючись на положення ч. 3 ст. 211 ЦПК України (а.с. 37). Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв`язку з наявністю поданих заяв про можливість проведення розгляду справи за відсутності всіх учасників справи, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи у відсутність сторін. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, докази надані заявником на підтвердження обставин зазначених в заяві, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Стаття 315 Цивільного процесуального кодексу України встановлює, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають. У заяві про встановлення юридичного факту, заявник просить встановити факт належності йому правовстановлюючого документа: Свідоцтва про право власності на житло від 03.08.1993 року виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів на квартиру [ADDRESS] , записаного в реєстрову книгу за № 12-1469, оскільки, іншого способу захисту його порушеного права аніж звернення до суду не має. Судом досліджується Ордер виданий Виконавчим комітетом Ленінської ради народних депутатів м. Одеси № 246 серія ЛР, який виданий (прізвище ім`я та по батькові записано російською мовою) « [PERSON] » родина якого складається з 4 осіб, на право зайняття 3 кімнатної квартири [ADDRESS] , житловою площею 37,63 кв.м. Ордер виданий на підставі рішення виконкому Ленінської ради народних депутатів м. Одеси від 02.03.1984 року № 114. Склад сім`ї: дружина [PERSON] , син [PERSON] , дочка [PERSON] (прізвище ім`я та по батькові записані російською мовою) (а.с.8). Згідно свідоцтва про право власності на житло від 03.08.1993 року виданого управління житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів, квартира за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на правах спільної часткової власності: [PERSON] , та члена його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках. Загальна площа квартири: 63, 7 кв.м. Свідоцтво видане на підставі розпорядження від 03.08.1993 року №17269, зареєстровано і записано в реєстрову книгу за № 12-1469 (а.с.9). Відповідно до відмітки проставленої на звороті Свідоцтва, право власності на квартиру зареєстровано 06.04.1994 року за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , за № 26 стр 27 кн.56 пр. Таким чином, судом встановлено, що ордер на квартиру було видано у 1984 році на ім`я [PERSON] , прізвища, ім`я та по батькові осіб були записані російською мовою, на підставі Свідоцтва про право власності на житло було здійснено реєстрацію права власності. Відповідно до свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] 30.04.2010 року реєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу: [PERSON] (а.с.12). Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] , актовий запис № 427 (а.с.16). Відповідно до Відомості № Б3-13898-ф/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку в квартирі [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] дата реєстрації: 21.03.1984 року, [PERSON] дата реєстрації: 21.03.1984 року, [PERSON] дата реєстрації: 23.12.2021 року, [PERSON] дата реєстрації: 23.12.2021 року (а.с.13). Отже, з досліджених документів вбачається, що заявник у справі в квартирі зареєстрований з березня 1984 року, ордер на зайняття житлового приміщення було видано в лютому 1984 року. Разом з цим, згідно паспорта громадянина України останній видано на ім`я [PERSON] , [INFO] . При цьому, згідно свідоцтва про народження (прізвище ім`я та по батькові записано російською мовою) [PERSON] народився [INFO] . Батьками зазначені: [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.6). Так, як вже було встановлено судом, ордер на квартиру було видано на ім`я « [PERSON] », Свідоцтво про право власності на житло на ім`я [PERSON] . Отже, в даному випадку при перекладі прізвища з російської на українську мови відбулась Транслітерaція, або транслітерування (від лат. trans«через», «по той бік» і litera«літера»), механічна передача тексту й окремих слів, які записані однією графічною системою, засобами іншої графічної системи при другорядній ролі звукової точності, тобто передача однієї писемності літерами іншої. Положеннями ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Приписами п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, встановлено, що суд розглядає справи про належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно зі ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 р. "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документу який, необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. У даному конкретному випадку, виключним способом захисту прав заявника є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: факту належності [PERSON] Свідоцтва про право власності на житло. З огляду на викладені обставини та норми матеріального права, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази в їх сукупності вказують на можливість задоволення заяви [PERSON] , заінтересовані особи: [PERSON] , [PERSON] , Виконавчий комітет Одеської міської ради, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Outcome: approved