Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-27 00:00:00

27.08.2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] і просить суд розірвати шлюб, укладений 19.02.2020 року між нею та відповідачем у Новобаварському районному у місті Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис №27. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 19.02.2020 року вона та відповідач зареєстрували шлюб. Сторони народились діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спору з відповідачем щодо місця проживання дітей немає. Позивач вказує, що підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у сторін відсутнє взаєморозуміння, сторони не дійшли згоди з фінансових питань. Відтак, позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.09.2021 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Призначено судове засідання. В судове засідання учасники справи не з`явились, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи в її відсутності та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Крім того, просила стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 10\~000,00 грн. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач [PERSON] , згідно вимог ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не надав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.07.2022 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 19.02.2020 року [PERSON] , [INFO] , уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] , який зареєстровано у Новобаварському районному у місті Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про що зроблений відповідний актовий запис №27 і підтверджується свідоцтвами про шлюб серії [NUMBER] , № [NUMBER] , виданими 19.02.2020 року. Прізвище дружини та чоловіка після державної реєстрації шлюбу залишено без змін (а.с. 4-5). У позивача та відповідача народилися діти [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №54 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 24.02.2005 року та [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №514 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17.08.2018 року. Батьками дітей зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6-7). Згідно з ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Статтею 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч.1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Отже суд вважає недоцільним надання сторонам строку для примирення. Враховуючи наведене, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємини подружжя, дослідивши письмові докази, суд вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї неможливим, оскільки це може зашкодити інтересам позивача та неповнолітніх дітей. Відповідачем не надано відзиву на позов із зазначенням заперечень та доказів на підтвердження можливості збереження сім`ї. Отже суд вважає недоцільним надання сторонам строку для примирення. За таких обставин шлюб підлягає розірванню. Разом з тим, згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. \~До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати \~на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: \~у разі задоволення позову - на відповідача; \~у разі відмови в позові - на позивача;\~у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до\~ч.4\~ст.137\~ЦПК України\~розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: складністю\~справи та\~виконаних адвокатом\~робіт (наданих\~послуг); часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); обсягом\~наданих адвокатом\~послуг та\~виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 19.08.2021 року між адвокатським об`єднанням «Рух» та [PERSON] був укладений договір №09-08/2021 про надання правової допомоги. Позивачем сплачено за надання правової допомоги суму у розмірі 10\~000,00 грн., яка відповідає детальному розрахунку вартості правової допомоги за та акту виконаних робіт, підписаному клієнтом та представником адвокатського об`єднання і наданим суду. З огляду на викладене, беручи до уваги положення ст.ст. 133, 137 ЦПК України, суд у зв`язку з задоволенням позовних вимог приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача, за відсутності заперечень останнього, витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката на користь позивача у розмірі 10 000,00 гривень, які вважає співмірними з обсягом наданих адвокатом послуг. У зв`язку з задоволенням позову на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 908,00 грн. (а.с.1). На підставі викладеного та

Outcome: approved