Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-14 00:00:00

Позивач звертаючись з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецпарк» просив стягнути з відповідача на свою користь безпідставно отримані грошові кошти в сумі 4432,00 грн. та відшкодувати за рахунок відповідача понесені судові витрати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 16.08.2020 року, позивач зупинившись на належному йому автомобілі «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] , до нього під`їхав поліцейський, після чого на його вимогу пред`явив водійське посвідчення, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та надав змогу звірити агрегати двигуна та кузова. Через деякий час поліцейським було повідомлено про те, що до наданих документів і нього претензій не має, але, автомобіль не стоїть на реєстрації по базі «АІС», та ним було викликано слідчо - оперативну групу Бориспільського відділу поліції Головного управління національної поліції в Київській області. Таким чином оскільки автомобіль не було зареєстровано , старшим слідчим слідчого відділу Бориспільського відділу поліції Головного управління національної поліції в Київській області підполковник поліції Юсипенко О. В., зі слідчо - оперативної групи було складено протокол огляду місця події та викликано евакуатор та в подальшому було відкрито кримінальне провадження. Вилучений у позивача автомобіль було доставлено до ТОВ «Укрсецпарк» за адресою: Бориспільський р-н, с. Проліски, вул. Броварська, буд. 4. В подальшому ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.09.2020 року, суд визнав дії старшого слідчого з вилучення автомобіля незаконними та зобов`язано повернути вилучений автомобіль. В той же день позивач отримав постанову слідчого про повернення автомобіля. Однак, звернувшись до ТОВ «Укрспецпарк» з вимогою про отримання транспортного засобу отримав відмову оскільки позивачу потрібно було сплатити грошову суму у розмірі 4432,00 грн. за зберігання транспортного засобу. Після сплати вказаної суми позивач отримав тимчасово вилучений автомобіль. Так, позивач вказує. що грошові кошти були отримані відповідачем безпідставно та посилаючись на ст. 1212 ЦК України просить стягнути з відповідача вказані кошти. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 16 вересня 2021 року справу передано до Дніпровського районного суду міста Києва за підсудністю. Ухвалою суду від 02 грудня 2021 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження без виклику сторін, роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву стосовно позовних вимог.. Відповідно до довідки про причини повернення поштового відправлення, копія ухвали суду про відкриття провадження та копію позовної заяви разом із доданими до неї додатками, яка направлялась на адресу відповідача, повернулись до суду у зв`язку «за закінченням терміну зберігання», станом на 15.07.2022 року відповідач не скористався процесуальним правом подати відзив на позовну заяву. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, 16.08.2020 року старшим слідчим першого відділення слідчого відділу Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області підполковник поліції Юсипенко О. В. було складено прокол огляду місця події, зі змісту якого вбачається, що на ділянці дороги Переяслав - Бориспіль було виявлено автомобіль «Мерседес» [NUMBER] , двері до автомобіля зачинені. Даний автомобіль було вилучено для постановки на штрафний майданчик. (а. с. 5) Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.09.2020 року визнано протиправним дії старшого слідчого СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області Юсипенка О.В. стосовно утримання автомобіля «Mercedes-Benz» А 170 д.н.з. [NUMBER] . Зобов`язано уповноважену особу слідчого відділу Бориспільського ВП ГУ НП у Київській області в кримінальному провадженні № 12020115100000103 відомості про яке 17.08.2020 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 290 КК України повернути [PERSON] тимчасово вилучене майно , а саме: автомобіль «Mercedes-Benz» А 170 д.н.з. [NUMBER] . Крім того, 11.09.2020 року Інспектором сектору дізнання Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області лейтенантом поліції Гопкало В. Ю. винесено постанову про повернення тимчасово вилученого майна, а саме автомобіль «Mercedes-Benz» А 170 д.н.з. [NUMBER] , який зберігається на спеціальному майданчику ФОП « [PERSON] » ( [ADDRESS] ) на відповідальне зберігання [PERSON] [INFO] . Відповідно до квитанції №0.0.1831483683.1 від 11.09.2020 року позивачем сплачено на рахунок ТОВ «Укрспецпарк» суму коштів у розмірі 4432,00 грн. Згідно п. 20 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року № 1104 зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Фінансування витрат, пов`язаних із зберіганням чи пересиланням речових доказів, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для утримання органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, який здійснив пересилання речових доказів або їх передачу на зберігання (п. 32 Порядку). Частина 1 статті 98 КПК України визначає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Згідно статті 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу. Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Речові докази вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості, а речові докази, зазначені в абзаці першому цієї частини, такої самої вартості - для їх реалізації з урахуванням особливостей, визначених законом. Згідно Інструкції порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду у ході дізнання, досудового слідства і судового розгляду у кримінальних справах слідчий, працівник органу дізнання, прокурор на підставі відповідного процесуального рішення, у тому числі постанови або ухвали суду, зобов`язані вилучати: а) речові докази; б) предмети і документи, обіг яких заборонено (якщо у власника немає дозволу на їх придбання і зберігання); в) документи, які засвідчують особу заарештованих підозрюваних, обвинувачених (підсудних); г) інші документи, що мають значення у справі; д) гроші та інші цінності, виявлені під час накладення арешту на майно підозрюваних, обвинувачених, підсудних або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за їх дії, на які може бути звернено стягнення з метою відшкодування заподіяної матеріальної шкоди або забезпечення виконання вироку в частині конфіскації майна. Речовими доказами згідно із ст. 78 Кримінально-процесуального кодексу України є предмети, які були знаряддям вчинення злочину, зберегли на собі сліди злочину або були об`єктом злочинних дій, гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом, і всі інші предмети, які можуть бути засобами для розкриття злочину і виявлення винних або для спростування обвинувачення чи пом`якшення відповідальності. Під час зберігання і передачі речових доказів, цінностей, документів та іншого майна вживаються заходи для забезпечення належного зберігання у вилучених об`єктів ознак і якостей, які визначають їх значення як речових доказів у кримінальних справах і які є на них, а також зберігання самих речових доказів, ознак і якостей з метою можливості їх подальшого цільового використання (якщо вони не можуть бути передані на зберігання потерпілим, їх родичам або іншим особам, а також організаціям). Витрати, пов`язані із зберіганням речових доказів, цінностей та іншого вилученого майна, несе орган, на зберіганні якого знаходиться вилучене майно. У випадках, коли майно передається на зберігання в інші установи, підприємства, організації як таке, що потребує спеціальних умов зберігання, такі витрати покриваються за рахунок держави. Обгрунтовуючи підстави звернення з даним позовом до суду, позивач просить застосувати ст. 1212 ЦК України, відповідно до змісту якої, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. (ст. 1215 Цивільного кодексу України) Згідно ч.1 ст.1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 02.10.2013 року № 6-88цс13 предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочинну або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1)набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. 2)Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. З матеріалів справи убачається, що будь яких договорів між сторонами щодо транспортування (евакуації) та/чи зберігання транспортного засобу не укладалось, у зв`язку з чим відповідач набув та зберігає сплачені позивачем грошові кошти у розмірі 4 432,00 грн. без достатньої на те правової підстави. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 2. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, оцінивши докази, подані позивачем докази, встановивши характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позовє обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки в матеріалах справи відсутні будь - які докази, які б підтвердили виникнення між сторонами відносин, які б давали підстави прийти до висновку що грошові кошти, передавались відповідачу на достатній правовій підставі, в той же час, відповідач не скористався процесуальним правом подати відзив на позовну заяву. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує до стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про адвокатуру" оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об`єднанням чи адвокатом. В угоді про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, пов`язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов, тощо): порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк і т. ін.) та може бути визначений їх обсяг. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частина сьома статті 43 Конституції України передбачає, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини у справі "Баришевський проти України", "Двойних проти України", заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Частинами першою, третьою статті 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура, засади організації і діяльності якої та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом. Зазначеним положенням Конституції України кореспондує стаття 15 ЦПК України, положеннями якої передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, а представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Одним із принципів цивільного судочинства, який передбачено положеннями статті 137 ЦПК України, є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Виходячи із системного аналізу положень статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності. Як убачається з матеріалів справи, 01 вересня 2021 року, між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір про надання юридичних послуг. Відповідно до ст.. 134 Цивільного процесуального кодексу України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. В межах даного спору інтереси позивача [PERSON] здійснює представник [PERSON] , за таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем правомірно пред`явлено вимоги до відповідача про відшкодування судових витрат з оплати професійної правничої допомоги. При вирішенні питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує наданий стороною позивача Акт виконаних робіт відповідно до Договору про надання юридичних товарів та послуг, зі змісту якого вбачається, що виконавець надав перелік юридичних послуг відповідно до п. 1.2, 1.3 «Прайсу» на загальну суму 5000,00 грн. Згідно п. 1.2, 1.3 «Прайсу» письмова юридична консультація, наданні відповіді, роз`яснення, тощо (об`ємом до 2-ох сторінок) коштує від 500 грн. 3 години. Правовий аналіз листів, запитів, протоколів або будь - яких інших документів з метою надання відповіді або оцінки перспективи звернення до суду коштує від 500 грн. 24 години. Надаючи оцінку доказам щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, вимоги про стягнення з відповідача витрат з оплати професійної правничої допомоги, є необгрунтованими, не підтверджуються належними та допустимими доказами, так, встановлений вид правової допомоги викладений у «Прайсі» у вигляді письмової юридичної консультації, наданні відповіді, роз`яснення, тощо (об`ємом до 2-ох сторінок) мають підтверджуватись належними доказами зокрема, наданими письмовими доказами надання такої консультації, однак стороною позивача вказані витрати не доведені. При цьому, оскільки судом неможливо виокремити від загального розміру допомоги у розмірі 5000,00 грн. письмову юридичну консультацію, наданні відповіді, роз`яснення, тощо (об`ємом до 2-ох сторінок), витрати на які не доведені, оскільки позивачем не надано розрахунку за кожний вид правової допомоги окремо, суд відмовляє у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи наведене та

Outcome: approved