Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01.07.2011 року через погіршення здоров`я він уклав договір довічного утримання з [PERSON] , згідно якого передав відповідачу у власність 81/1000 частину квартири, а відповідач зобов`язалась довічно його утримувати. Після укладення договору відповідач 15.08.2011 року зареєструвала за собою право власності на 81/1000 частину квартири. З моменту підписання договору відповідач допомогу йому не надавала, дії щодо його довічного утримання не вчиняла. На підставі викладеного просить розірвати договір довічного утримання та визнати за ним право власності на 81/1000 частини квартири. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29 червня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи, сторонам надіслано копі. ухвали суду, відповідачу роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання [PERSON] не з`явився, 23.03.2022 року (вх. № 5869) звернувся із заявою про можливість розгляду справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.34). Відповідач [PERSON] до суду також не з`явилась, судом не одноразово здійснювався виклик відповідача за наявними відомими адресами, згідно довідки ДНАП Одеської міської ради від 22.02.2022 року [PERSON] , в місті Одесі не зареєстрована (а.с.33). Виклик відповідача було здійснено шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на офіційному веб-сайті судової влади України у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Заяв від відповідача про розгляд справи за її відсутності, відкладення слухання справи або відзиву до суду не надходило, про причини неявки суд не повідомила що, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29 липня 2022 року вирішено провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріали справи встановлено, що 01.07.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, який було посвідчено державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №3-869. Згідно умов договору [PERSON] передав у власність [PERSON] 81/1000 частину квартири спільного заселення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ,46,47, 48, житловою площею 10,4 кв.м., яка в цілому складається з 9 житлових кімнат, житловою площею: 120, 6 кв.м., загальною площею: 185,6 кв.м. За умовами договору, [PERSON] , зобов`язалась довічно повністю утримувати [PERSON] , забезпечуючи його харчуванням, одягом, доглядом, у разі потреби необхідною медичною допомогою, (прибирати, прати, прасувати, купувати продукти харчування, одягу, догляду і необхідної допомоги, сплачувати комунальні платежі, готувати їжу та інше), та поховати його у разі смерті, а також зобов`язалась зберігати в його безкоштовному довічному користуванні вищевказаний об`єкт нерухомості. Також, договором визначена вартість матеріального забезпечення в розмірі: 300 гривень на місяць з урахуванням інфляції та індексації (а.с.7). Також, згідно матеріалів справи, вбачається, що спірна квартира належала позивачу на підставі Свідоцтва про право власності на житло видане 14.12.2010 року Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради розпорядження № 216781 від 14.12.2010 року, зареєстровано і записано у реєстру книгу за № 12-38187 (а.с.10). Відповідно до витягу про державну реєстрацію, право власності на 81/1000 часток квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , підстава реєстрації: договір довічного утримання р.3-869/01.07.2011 року/Четверта одеська державна нотаріальна контора (а.с.9). Позивач в обґрунтування власної позиції зазначає, що відповідач не вчинила жодних дій передбачених договором, за станом свого здоров`я він потребує медичного обстеження та ліків, однак, відповідач не надає йому матеріального забезпечення, не доглядає, та взагалі з 2020 року залишили місце проживання та наразі її місце проживання позивачу не відомо. Пропозиція щодо розірвання договору довічного утримання залишилась без належного реагування з боку відповідача, що є підставою звернення до суду. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих позивачем доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як визначено ч.1 та ч.3, ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ч.1, ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.744\~ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобо`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Як встановлено матеріалами справи, позивач був власником 81/1000 частини квартири спільного заселення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ,46,47, [ADDRESS] , що складає житловою площею 10,4 кв.м., яка в цілому складається з 9 житлових кімнат, житловою площею: 120, 6 кв.м., загальною площею: 185,6 кв.м Матеріалами справі також встановлено, що 01.07.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, який було посвідчено державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №3-869. У відповідності до ст.748\~ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 ЦК України. А ч.1, ст.749\~ЦК України зазначає, що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. За приписами ст.629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як передбачено ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За містом оскаржуваного договору довічного утримання відчужувач [PERSON] , передав, а набувач [PERSON] , прийняла у власність 81/1000 частини квартири спільного заселення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а відповідно до абзацу 4 договору, остання зобов`язалась довічно доглядати та забезпечувати всім необхідним відчужувача на умовах цього договору. Крім іншого, абзацом 5 договору передбачене матеріальне утримання забезпечення, що становить 300 гривень на місяць. Згідно ч.1 ст.526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зі змісту договору вбачається, що всі умови та домовленості про його виконання сторонами визначені, мають конкретні визначення і носять точний характер. Позивач зазначає, що він є інвалідом 2 групи, потребує догляду та матеріального забезпечення, однак, через не виконання умов договору позбавлений можливості нормального життєзабезпечення. Згідно виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] має захворювання: наслідки туберкульозу легень з великими залишковими змінами, не працює, інвалід ІІ групи (а.с.14). Відповідно до п.1 ч.1 ст.\~755\~ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Так, матеріали справи встановлено, що позивач, потребує матеріальної допомоги, потребує утримання та догляду в силу свого захворювання та інвалідності, яке він не отримує від набувача. Згідно ч.1,2 статті 756\~ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. У відповідності до ч. 2 ст.\~653\~ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. З урахуванням встановлених обставин, суд визнає за необхідне задовольнити позовні вимоги, через істотне порушення умов договору, та розірвати договір довічного утримання, укладений між [PERSON] та [PERSON] , який було укладено 01.07.2011 року, посвідчений державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №3-869. Щодо позовних вимог про визнання права власності на 81/1000 частини квартири спільного заселення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч.1 статті 15\~ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорення. Так, відповідно до п.4 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ч.1 ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.1ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Оскільки до укладення спірного договору право власності на 81/1000 частини квартири спільного заселення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належало позивачу, то, відповідно до ч. 1 ст.756\~Цивільного кодексу\~України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Таким чином, відповідно до положення ч. 1 ст.756 Цивільного кодексу України, позовні вимоги в цій частини також підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного, судом встановлено, що набувачем були порушенні умови виконання договору довічного утримання, а відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають до стягнення судові витрати у розмірі: 908 гривень. На підставі викладеного, та

Outcome: approved