Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] та відповідно до позовних вимог просить суд : визначити місце проживання малолітньої [PERSON] [INFO] разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 12 липня 2014 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб . В шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] [INFO] . Рішенням Вишгородського районного суду Київської обл. від 25 січня 2019 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу малолітня дитина стала проживати разом з позивачем, позивач створює всі необхідні умови для проживання та розвитку своєї доньки. В той же час відповідач [PERSON] фактично самоусунувся від виховання та забезпечення своєї доньки [PERSON] , коштів на утримання доньки позивачу не надає, не має постійного місця роботи та джерела доходів, здійснює протиправні дії та як наслідок відносно відповідача порушені кримінальні провадження за вчинення злочинів, а також вживає наркотичні засоби. На підставі викладеного позивач вважає, що визначення місця проживання разом з позивачем буде відповідати насамперед інтересам малолітньої [PERSON] . 30 грудня 2020 р. по даній справі було відкрито провадження. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 13 квітня 2021 р. провадження по даній справі було закрито. Підставою закриття провадження було, що Вишгородською районною державною адміністрацією Київської області винесено Розпорядження № 617, яким визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] . Дане розпорядження винесено за зверненням [PERSON] № К-1521 від 23.10.2020 року, в зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність предмета спору. Ухвалою Київського апеляційного суду від 9 вересня 2021 р. була скасована ухвала Дніпровського районного суду м.Києва від 13.04.2021 р. В судове засідання представник позивача надав заяву в якій просив слухати справу в його відсутність наполягаючи на задоволені позову наголошуючи на тому, що відповідач фактично самоусунулася від виховання та утримання своєї доньки та задоволення позову відповідає інтересам дитини. Відповідач [PERSON] в зал судового засідання не з`явився, сповіщався належним чином про день, місце та час розгляду справи в суді, але до суду 17.02.2021 р. надав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволені, мотивуючи це тим, що йому чиняться перешкоди у спілкуванні з малолітньою донькою [PERSON] та для захисту своїх інтересів він звернувся до Вишгородського районного суду Київської обл. з позовов про визначення способу участі у вихованні, спілкуванні з малолітньою донькою. Представник третьої особи Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської обл. в судове засідання не з`явився але надали до суду висновок опіки та піклування Петрівської сільської ради про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] . Суд дослідивши матеріали справи дійшов висновку щодо задоволення позову. Як було встановлено в судовому засіданні, що 12 липня 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб . В шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] [INFO] . Рішенням Вишгородського районного суду Київської обл. від 25 січня 2019 року шлюб між сторонами було розірвано. Після припинення шлюбно - сімейних відносин малолітня [PERSON] проживає разом з позивачем по справі. Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 11.01.2021 р. з відповідача [PERSON] стягнуті аліменти на користь [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно до досягненню дитиною повноліття. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до висновку Висновок опіки та піклування Петрівської сільської ради про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] від 30.06.2022 р. за №03-11/856 вважає за можливе визначити місце проживанння малолітнього [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вказаного висновку малолітня [PERSON] за місцем проживання позивача по справі [PERSON] забезпечена всім необхідним та для малолітньої створені всі належні умови проживання , позивач повністю забезпечує матеріально всі потреби дитини, займається її вихованням та навчанням. Відповідно до ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Також статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України слідує, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України . На підставі викладеного,

Outcome: approved