Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-19 00:00:00

20.08.2021 року позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовом до відповідачів, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, третя особа - Державна казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 17.09.2020 року ним засобами поштового зв`язку на адресу ДБР направлено заяву про кримінальні правопорушення. Проте, відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР внесені, у зв`язку з чим позивач [PERSON] звернувся до суду з відповідною скаргою про зобов`язання ДБР, внести відповідні відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР. В ході розгляду скарги на бездіяльність ДБР до Шевченківського районного суду м. Києва надійшов лист з ДБР в якому вказано, що заяву [PERSON] про кримінальне правопорушення перенаправлено до ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві. 08.12.2020 року, тобто через три місяці після звернення позивача з відповідною скаргою, на виконання судового рішення до ЄРДР були внесені відповідні відомості за № 62020170000001895. На думку позивача дані факти свідчать про протиправну бездіяльність посадових осіб відповідача та завдають позивачу моральних страждань. Дані обставини викликають у нього дискомфорт та почуття несправедливості, як громадянина України, він змушений у судовому порядку захищати свої конституційні права, що забирає у нього багато часу, завдає шкоди його здоров`ю, порушує життєві ритми, для поновлення яких йому необхідний додатковий час та зусилля, він постійно перебуває в напруженому психологічному стані. Позивач просив стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн. 25.08.2021 року ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави Савченко Л.І. відкрито спрощене позовне провадження по справі. 16.09.2021 представником відповідача наданий суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого він позовні вимоги не визнав, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що позов пред`явлено не до належного відповідача, оскільки долучена до позову ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 04.11.2020 року містить конкретного виконавця уповноважену особу (слідчого) ДБР, а не слідчого ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві. Внесення відомостей до ЄРДР за заявою [PERSON] від 17.09.2020 року на виконання ухвали суду саме слідчим ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві обумовлено тим, що заява [PERSON] від 17.09.2020 року перенаправлялася до ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві в порядку територіальної юрисдикції вчинення кримінального правопорушення. Крім цього, сам по собі факт звернення позивача з заявою до правоохоронних органів чи до суду не може свідчити про реальне порушення його прав, а не погоджуючись з рішенням слідчого чи прокурора, він у повному обсязі реалізує своє конституційне право на доступ до правосуддя шляхом звернення до слідчого судді. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.10.2021 року, у зв`язку з відпусткою судді Савченко Л.І. по вагітності та пологах дану справу передано для розгляду судді Тімошенко Н.В. 05.10.2021 року ухвалою суду дану справу прийнято до провадження та призначеного розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 27..09.2021 року від представника Державної казначейської служби України надійшов письмовий відзив на позовну заяву в якому останній заперечував проти задоволення позову посилаючись на його необґрунтованість та відсутність причинного зв`язку між завданою шкодою і протиправними діяннями ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві. У судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилалася на обставини викладені в письмовому відзиві. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, просив розглядати справу без їх участі. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини письмовими доказами, дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 1709.2020 року [PERSON] засобами поштового зв`язку на адресу ДБР направлено заяву про кримінальні правопорушення. Відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04.11.2020 року вбачається, що скаргу [PERSON] задоволено та зобов`язано уповноважену особу (слідчого) ДБР внести відповідні відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Разом з цим, відповідно до вищевказаної ухвали слідчого судді вбачається, що 23.10.2020 року відповідну заяву [PERSON] від 17.09.2020 року ДБР перенаправлено до ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві. 08.12.2020 року на виконання вказаної ухвали слідчого судді, слідчим ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві внесено відповідні відомості за заявою [PERSON] про кримінальне правопорушення до ЄРДР за № 62020170000001895 та розпочато досудове розслідування. Позивач вважає, що внаслідок вказаних незаконних дій відповідача щодо затягування самого процесу внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та перенаправлення ДБР до ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві за територіальною юрисдикцією ухвали слідчого судді про зобов`язання внеси відповідні відомості до ЄРДР завдано йому моральної шкоди. Статтею 56 Конституції України проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно зі ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно з ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Частиною 1 статті 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, та не свідчить про протиправність дій органів досудового слідства та завдання такими діями позивачу моральної шкоди. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Фактичною підставою для відшкодування моральної шкоди є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 1176 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно п. 3 та п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Жодної з переліченої у ч. 2 ст. 23 ЦК України виключних способів заподіяння моральної шкоди та підстав, з якими закон пов`язує виникнення моральної шкоди, у тому числі будь-якої протиправної поведінки, відповідачем не допущено. Посилання позивача на звернення до суду є процесуальною дією учасника кримінального провадження в межах наданих повноважень, що не передбачає визнання дій або бездіяльності слідчого незаконними та винними. Крім цього, сам по собі факт звернення позивача з заявою до правоохоронних органів чи до суду не може свідчити про реальне порушення його прав, а не погоджуючись з рішенням слідчого чи прокурора, він у повному обсязі реалізує своє конституційне право на доступ до правосуддя шляхом звернення до слідчого судді. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно вимог ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. Ураховуючи те, що стороною позивача не надано суду належних доказів заподіяння діями відповідача позивачу моральної шкоди та протиправної поведінки відповідача, внаслідок чого позивачу могло б бути завдано моральної шкоди, підстави для задоволення позову відсутні. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

Outcome: dismissed