Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

До суду звернулась адвокат Радостєва М.В. в інтересах [PERSON] із заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] . Заява вмотивована тим, що [PERSON] з 2016 по 2019 роки перебувала у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] . Після припинення шлюбних відносин [PERSON] почав переслідувати заявницю, погрожував фізичною розправою, слідкував за нею, погрожував її друзям. Так, 08.06.2022 року [PERSON] вчинив по відношенню до [PERSON] домашнє насильство психологічного характеру, через що 16.06.2022р. видано терміновий заборонний припис стосовно кривдника строком на 3 доби з 19:00 год. 16.06.2021 року по 19:00 год. 19.06.2022 року, який кривдником не оскаржувався і не виконувався. 26.06.2022 року [PERSON] вчинив по відношенню до [PERSON] домашнє насильство психологічного характеру, в результаті чого 28.06.2022р. видано черговий терміновий заборонний припис стосовно кривдника строком на 10 діб з 20:00 год. 28.06.2021 року по 20:00 год. 08.07.2022 року, який кривдником не оскаржувався і не виконувався. Крім того, [PERSON] 09.06.2022 року розбив вікно в квартирі [ADDRESS] , де мешкає заявник, що відображено у талоні-повідомлені ЄО № 11963 від 09.06.2022 року. [PERSON] стверджує, що в неї є реальне побоювання, що [PERSON] не припинить подальші дії щодо домашнього насильства, оскільки він неодноразово притягався до кримінальної та адміністративної відповідальності зокрема за дрібне хуліганство. У судових засіданнях заявник та її адвокат підтримали свою заяву. [PERSON] повністю заперечив проти обставин, викладених у заяві. Вказав на те, що дійсно перебував у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] , проте вже тривалий час не спілкується із нею через її вдачу. Зазначив, що в них із заявницею є спільна дитина і наразі у суді перебуває на розгляді цивільна справа щодо встановлення його батьківства, відтак вважає, що ця заява спосіб маніпуляції зі сторони [PERSON] . Також зазначив, що йому взагалі нічого не відомо про існування термінових заборонних приписів, які додані до заяви, оскільки він не був присутнім під час їх складення, та жодного домашнього насилля над заявницею не вчиняв, що, зокрема, підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.07.2022 року, якою встановлено відсутність у його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Адвокат Козлов О.Ю. вказав на те, що заявником не додано жодного належного доказу на підтвердження своїх доводів стосовно вчинення щодо неї домашнього насильства. Крім того, один із заборонних приписів вже оскаржено до адміністративного окружного суду. Адвокат Козлов О.Ю. також вказав на те, що подання заяви є одним із способів унеможливити спілкування [PERSON] із донькою. [PERSON] додатково пояснила, що жодним чином не перешкоджає спілкуванню [PERSON] зі своєю донькою, та навіть залишала її у нього на тривалий термін. Проте, [PERSON] не виконує усні домовленості щодо спілкування із дитиною (не відповідає на дзвінки заявниці, не повідомляє про місцезнаходження дитини тощо). Розглянувши заяву та заслухавши пояснення учасників, суд дійшов до таких висновків. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на подружжя, батьків (матір, батька) і дитину (дітей). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Положеннями статті 26 названого Закону передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». За змістом положень частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Згідно із ч. 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків; обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У розумінні вказаного Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 756/3859/19 зроблений висновок про те, що, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Суд відхиляє доводи [PERSON] та його адвоката стосовно того, що ця заява покликана обмежити його спілкування із дитиною заявниці, оскільки, по-перше, у заяві не міститься заборони на спілкування із дитиною, а, по-друге, питання батьківства все ще вирішується у судовому порядку і постановлення рішення суду [PERSON] і так має повністю узгоджувати своє спілкування із матір`ю дитини, адже ще не отримав статус батька. Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ "A.V. v. Ukraine", n. 68177, "Enea v. Italy". Практика Європейського суду з прав людини у рішенні "Ірландія про Об`єднаного Королівства", наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви [PERSON] , оскільки судом встановлено, що між сторонами існує судовий спір встановлення заборони вести листування чи контакти між [PERSON] та [PERSON] через третіх осіб фактично унеможливить розгляд такої справи. Також суд вважає надмірним втручанням у права [PERSON] в частині заборони перебувати у місцях частого відвідування постраждалою особою, адже це визначення є занадто «розмитим» і нечітким.

Outcome: partial