Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-10 00:00:00

21 грудня 2021 року позивачі звернулись до суду із позовом до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON] , за участю третіх осіб: Центр надання адміністративних послуг районної державної адміністрації в м.Києві про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Свої вимоги мотивували тим, що він є співвласниками квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . дана квартира відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 11.01.2020 року належала в рівних долях [PERSON] та членам його сім`ї: дружині [PERSON] та сину [PERSON] . Після смерті [PERSON] чоловік та син успадкували належну їй 1/3 частку квартири порівну - по 1/6, після чого кожен з них фактично став власником Ѕ частини квартири. [PERSON] свою Ѕ квартири заповів родичу - позивачу [PERSON] , а друга Ѕ частина квартири залишилась у власності позивача 2 [PERSON] . У 2007 році, ще при житті [PERSON] у квартирі зареєструвалась його онука, яка є дочкою позивача [PERSON] від першого шлюбу - відповідачка [PERSON] , а також зареєструвала у квартирі свою доньку [PERSON] . Відповідачі у спірній квартирі ніколи не проживали, хоча мають інше місце проживання, відповідачка [PERSON] не бере участі у витратах, пов`язаних з утриманням квартири та з оплатою комунальних послуг. Від пропозиції добровільно знятись з реєстрації та зняти з реєстрації свою доньку відповідачка відмовляється. Оскільки факт реєстрації відповідачів порушують право позивачів на вільне розпорядження і користування майном, позивачі просили визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] та зобов`язати Орган реєстрації зняти [PERSON] та [PERSON] з реєстрації місця проживання в квартирі [ADDRESS] . 18 січня 2022 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Службу у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації. Зобов`язано позивачів не пізніше двох днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі направити третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Службі у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, копію позовної заяви з додатками, а докази такого направлення надати суду протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. У відповідності до ч.8 ст.279 Цивільного процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 04.02.2022 року відповідачка в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва особисто отримала копію ухвали про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатками, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою (а.с.58). У відповідності до ст.ст.174, 178 Цивільного процесуального кодексу України відповідачі не скористались своїм процесуальним правом та не направили до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. 05 липня 2022 року на електронну адресу суду надійшла заява позивачів [PERSON] та [PERSON] про розгляд справи у їх відсутність. 11 липня 2022 року відповідачі у судове засідання не з`явились, 12 травня 2022 року (12744/22-Вх) відповідачка [PERSON] , яка є законним представником неповнолітньої відповідачки [PERSON] , подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги визнає, просить позов задовольнити. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Квартира [ADDRESS] належала на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим органом приватизації Дніпровської районної державної адміністрації м. Києва від 11.01.2000 року та зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації 07 лютого 2000 року за №189. [INFO] померла [PERSON] . Спадкоємцями майна померлої, яке складалося з: 1/3 частини квартири [ADDRESS] , на підставі ст.1261 ЦК України, стали [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. 22 лютого 2007 року державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Вороніною С.А. [PERSON] та [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме кожному: на 1/6 частину квартири [ADDRESS] (а.с.23) 14 липня 2007 року [PERSON] заповів належну йому на праві особистої власності Ѕ частини квартири [ADDRESS] позивачу по справі [PERSON] , що підтверджується заповітом, посвідченим державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Васильченко Л.О., номер у Спадковому Реєстрі: 42776092 (а.с.24) З 21.08.2007 року і по теперішній час у квартирі [ADDRESS] зареєстрована донька позивача [PERSON] - відповідачка по справі [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні№13810803 від 21.12.2020 року. (а.с.30) З 13.11.2007 року і по теперішній час у квартирі [ADDRESS] зареєстрована онука позивача [PERSON] та донька відповідачки по справі [PERSON] - відповідачка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні №13810803 від 21.12.2020 року. (а.с.30) [INFO] помер [PERSON] . 10 лютого 2020 року державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Шульгою С.В. [PERSON] після смерті [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, в якому нотаріусом посвідчено, що: «спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з: Ѕ (однієї другої) частки квартири [ADDRESS] , яка належить померлому на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровського районною державною адміністрацією міста Києва 11.01.2000 року, згідно з розпорядженням №52-104 від 11.01.2000 року, зареєстрованого в Комунальному підприємстві Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, 07.02.2000 року за реєстровим №189 та на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Десятою Київською державною нотаріальною конторою, 22.02.2007 року за реєстровим№1н-454, зареєстрованого в Комунальному підприємстві Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, 23.02.2007 року, за реєстровим №189 і записаного в реєстрову книгу д.573-98.» (а.с.22) Згідно інформаційної довідки №256374853 від 13.05.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] , позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності 1/3 частки квартири [ADDRESS] (а.с.26) Згідно інформаційної довідки №256377607 від 13.05.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової приватної власності позивачам [PERSON] та [PERSON] (а.с.27, 28). Отже, позивач є співвласниками квартири [ADDRESS] , в якій зареєстровані відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] . Позивачі просять визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] та зобов`язати Орган реєстрації зняти [PERSON] та [PERSON] з реєстрації місця проживання в квартирі [ADDRESS] . Між сторонами виник житловий спір, предметом доказування якого є відсутність членів сім`ї без поважних причин понад один рік за місцем реєстрації місця проживання. Позивачі в обґрунтування позовних вимог посилались на не проживання відповідачів за місцем реєстрації без поважних причин з моменту реєстрації у вказаному житловому приміщенні, про що надали Акт, складений 23 травня 2021 року начальником ЖЕД [PERSON] , у присутності трьох мешканців квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , про те, що [PERSON] та [PERSON] не проживають і не проживали за даною адресою з моменту реєстрації. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідачі не скористались процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень щодо заявлених позивачем вимог, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Представник третьої особи Центр надання адміністративних послуг районної державної адміністрації в м.Києві не скористався своїм правом подачі письмових пояснень щодо позову. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним. Статтями 317, 391, 321, 405 ЦК України також встановлено, що: власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна; власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володіння майном; право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ч.ч. 1, 2 та 3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла 14 років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлено в законі. Місцем проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до статті 6 Сімейного кодексу України (далі - СК України) правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції). Не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці, з одним із батьків, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Не впливає на поважність причин не проживання дитини і наявність у того з батьків з ким вона фактично проживає права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини. Наведені правові висновки узгоджуються з висновками суду касаційної інстанції, викладеними у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 711/4431/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 466/7546/16-ц, від 27 червня 2019 року у справі № 337/1760/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 368/750/16-ц (провадження № 61-31705св18), від 25 серпня 2020 року у справі № 206/3425/18 (провадження № 61-9122св19). За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Принципом 4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий і післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Згідно ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. 18 січня 2022 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Службу у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації. Зобов`язано позивачів не пізніше двох днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі направити третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Службі у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, копію позовної заяви з додатками, а докази такого направлення надати суду протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Станом на 11 липня 2022 року дана ухвала суду позивачами по справі не виконана, копія ухвали третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Службі у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, з копією позовної заяви з додатками не направлена. Відповідний висновок Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність визнання [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] та зняття з реєстраційного обліку, - відсутній (а.с. 43-44). Крім того, статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», встановлений порядок реєстрації місця проживання особи, правилами якої встановлено, що для реєстрації особа або її законний представник подає: письмову заяву; документ до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України; квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати; талон зняття з реєстрації (у разі зміни місця проживання в межах України). Талон зняття з реєстрації не подається у разі оформлення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціальній соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку). У разі подачі заяви законним представником особи додатково подаються: документ, що посвідчує особу законного представника; документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, крім випадків, коли законними представниками є батьки (усиновлювачі). Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. У разі зміни адреси житла в межах адміністративно-територіальної одиниці особа або її законний представник повинні письмово повідомити про це орган реєстрації протягом десяти днів. З огляду на правила статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відповідачка та її дитина могли бути зареєстрованими у спірній квартирі тільки зі згоди її співвласників, один з яких, а саме: позивач по справі [PERSON] є батьком відповідачки [PERSON] та дідом неповнолітньої [PERSON] , 2007 року народження. Позивачем [PERSON] у судовому порядку не оспорювалася підстава реєстрації місця проживання відповідачки [PERSON] , яка є його донькою та неповнолітньої онуки [PERSON] , [INFO] , в спірній квартирі, тому суд вважає, що вони набули права користування цим житлом на законних підставах. Неповнолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для визнання її такою, що втратила право користування зазначеним житлом. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачка [PERSON] та її неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , набули право власності або право постійного користування іншим житлом, позивачами не надано, хоча це є їх процесуальним обов`язком. Не сплата відповідачкою [PERSON] та її дитиною коштів за користування житлово-комунальними послугами, також не може бути підставою для визнання їх такими, що втратили право користування спірним жилим приміщенням, оскільки заявники (за доведеності понесення ним таких витрат одноособово) не позбавлені можливості ставити питання про їх відшкодування як самої відповідачки [PERSON] , так до законних представників (батьків) неповнолітньої дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 2 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Наразі, встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідачка [PERSON] та її неповнолітня - [PERSON] , [INFO] , були зареєстровані на спірній житловій площі в квартирі позивача [PERSON] в якості членів його сім`ї та за його згоди, а та обставина, що з грудня 2021 року позивач [PERSON] , як співвласник квартири заявив, що реєстрація їх місця проживання на житловій площі його квартири створює йому та позивачу [PERSON] перешкоди у реалізації їх права розпоряджання власністю, і що таке порушене право може бути відновлене тільки у спосіб визнання їх такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] не знайшли свого підтвердження. Крім того, при вирішенні заявленого спору суд також керується статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року із змінами, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, якою передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Так ЄСПЛ неодноразово наголошував, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (справа «Байт і Кеннеді проти Німеччини» (п. 67) «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II, проти Німеччини» (п. 45). Тому за встановлених обставин, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON] , за участю третіх осіб: Центр надання адміністративних послуг районної державної адміністрації в м.Києві, Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання осіб таким, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку повністю.

Outcome: dismissed