Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-19 00:00:00

11.11.2021 року до суду звернувся позивач, [PERSON] , з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню до відповідача ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Києво-Святошинського ( Бучанського) районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., і приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12.11.2021 року відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 18.01.2022 року. 18.01.2022 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений до 10.03.2022 року в зв`язку з необхідністю витребування виконавчого напису, який оскаржується. 10.03.2022 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений до 30.05.2022 року в зв`язку з неявкою учасників розгляду справи. 30.05.2022 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений до 20.07.2022 року в зв`язку з неявкою учасників розгляду справи. 20.07.2022 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 20.07.2022 року. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 20.07.2022 року в судовому засідання оголошену вступну і резолютивну частину рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 12 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В, зареєстрований в реєстрі за № 73519 про стягнення з нього на користь відповідача 14 239 грн. 37 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 12.06.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В, вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 73519 про стягнення з нього на користь відповідача 14 239 грн. 37 коп. В жовтні 2021 року він дізнався, що 03.09.2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В., відкрите виконавче провадження № 66513908 щодо виконання зазначеного вище виконавчого напису та постановою від 03.09.2021 року у вищевказаному виконавчому провадженні звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Вважає даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з тим, що він вчинений з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусом. Відповідач ніяким чином, а ні письмово, а ні усно не давав ніякої інформації щодо існування заборгованості перед відповідачем, відповідно відсутня достатня інформація щодо безспірності вимог про стягнення з неї заборгованості, а також відсутнє підтвердження того, що він був належним чином проінформований про зміну сторони у договорі, що й стало підставою звернення до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Представник відповідача, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву не надав. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Києво-Святошинського ( Бучанського) районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., і приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В. в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Письмові пояснення суду не подали. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 12.06.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В, вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 73519 про стягнення із [PERSON] , на користь ТОВ «ВЕДИКТ КАПІТАЛ» заборгованості за кредитним договором № 591039229 від 21 травня 2018 року, укладеним з публічним акціонерним товариством «Альфа - Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого за договором відступлення Прав вимоги за кредитними договорами № 2 від 21 грудня 2020 року є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія "ФЛЕКСІС», правонаступником всіх прав та обов`язків якого за договором відступлення Прав вимоги за кредитним договорами № 21-12/20 від 21 грудня 2020 року є товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», в загальній сумі 14 239 (чотирнадцять тисяч двісті тридцять дев`ять) грн.37 коп. , з яких: - 8 401.40 грн., прострочена заборгованість за сумою кредиту; - 2 043.81 прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; - 1 144.16 грн., строкова заборгованість за комісією - 2 000.00 грн.., строкова заборгованість за штрафами і пенями - 650.00 грн., плата за вчинення виконавчого напису. Строк платежу за кредитним договором № 591039229 від 21 травня 2018 року настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 21.12.2020 року по 25.05.2021 року, що підтверджується копією виконавчого напису. На підставі виконавчого напису нотаріуса, який оспорюється за даним позовом, приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В., відкрите виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого напису та винесені постанови від 03.09.2021 року ВП № 66513908 про відкриття виконавчого провадження та звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, що підтверджується копіями постанов. Позивач вважає даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з тим, що він вчинений без перевірки безспірності вимоги. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису. В п.п. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно з п. 1 Переліку документів для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 12 червня 2021 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Крім того, неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису від 12.06.2021 року була обумовлена й іншими обставинами, наведеним нижче. Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі № 6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість не вважається безспірною. Як вказано в постанові ВК КЦС від 01.04.2020 року у справі № 236/2511/17 - Ненадання доказів щодо повідомлення боржника та недотримання тридцятиденного строку з моменту повідомлення унеможливлюють вчинення виконавчого напису, оскільки неотримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги банку. Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Доказів того, що позивачеві направлялась вимога про повернення грошових коштів, що позивач отримував вимогу відповідача про необхідність сплатити заборгованість за укладеним кредитним договором. А також, що позивач повідомлявся про заміну кредитора у зобов`язанні суду не надано. На підставі чого суд вважає, що за даних обставин позивач був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги відповідача, або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, в свою чергу, не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачем, що унеможливило подання останнім нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора, тобто підтвердження отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, чим порушив норми ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», п.284 Інструкції та п.1 Переліку. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені с удові витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 1 362.00 грн., з яких 908.00 грн., за подання позовної заяви і 454.00 грн.. за подання клопотання про забезпечення позову, оскільки судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог та задоволене клопотання про забезпечення позову. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved