Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова» 28.05.2021 звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству в сумі 6412 грн. 20 коп. В обґрунтування позову зазначено, що згідно наказу [PERSON] був прийнятий з 17.02.2017 на посаду інженера-будівельника.В період роботи на посаді інженера-будівельника з [PERSON] було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, як з працівником, що займає посаду безпосередньо пов`язану із збереженням матеріальних цінностей. Згідно вказаного договору він прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення зберігання ввірених йому цінностей. 11.09.2020 [PERSON] було звільнено з посади за угодою сторін згідно наказу №1045-ОС від 11.09.2020. При проведенні підприємством інвентаризації підзвітних товарно-матеріальних цінностей виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей на суму 6412 грн.20 коп. В період з 30 квітня 2021 року по 11травня 2021 року на СТОВ "Дружба-Нова" було проведено службове розслідування та встановлено, що під час приймання відповідачем товарно-матеріальних цінностей та відповідно до матеріалів інвентаризації від 30.04.2021 року нестача товарно-матеріальних цінностей на підприємстві виникла у зв`язку з недбалими діями відповідача, який не забезпечив їх збереження та не погоджується добровільно відшкодовувати зазначену шкоду. Від [PERSON] надійшов відзив, в якому він позовні вимоги не визнав у зв`язку з їх необґрунтованістю, зазначивши, що при звільненні він підписав обхідний лист, де всі служби підприємства підтвердили факт його розрахунку, та що за ним нічого не обліковується та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.\~ Відповідач в судовому засіданні позовних вимог не визнав, вказує на їх необгрунтованість та посилається на доводи, викладені у відзиві, просив відмовити у позові. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно наказу №91-ОС від 16.02.2017 року [PERSON] прийнятий на посаду інженера-будівельника (2.5 Відділ будівництва та експлуатації споруд) з 17.02.2017 (а.с.11). 17.02.2017 між сторонами укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно умов якого, працівник, що займає посаду інженера-будівельника, приймає на себе повну індивідуальну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей та зобов`язується дбайливо ставитися до переданих йому на збереження або з іншою метою матеріальних цінностей підприємства і вживати заходів для попередження збитків, своєчасно повідомляти керівництво підприємства про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей, вести облік, складати й передавати у визначеному порядку товарно-грошові та інші звіти про рух та рештки ввірених йому матеріальних цінностей, брати участь в інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей (а.с.13) Згідно п. 3 договору передбачено, що у випадку незабезпечення з вини працівника збереження ввірених йому матеріальних цінностей, визначення розміру збитків, завданих підприємству, та їх відшкодування відбувається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) товарно-матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. Пунктом 6 договору передбачено, що працівник не несе матеріальної відповідальності, якщо збитки завдані не з його вини. Згідно п. 7 договору передбачено, що дія цього договору поширюється на весь час роботи з майном та іншими, ввіреними працівникові, матеріальними цінностями підприємства, установи, організації (а.с.14). Відповідно до акту інвентаризації цінностей №40 від 30.04.2021, в ході її проведення 30 квітня 2021 року інвентаризації товарно-матеріальних цінностей на складі будівництва СНАБ, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , комісією були встановлені відсутні матеріали, а саме: 6 рулонів Єврорубероїду ХПП-2,0 (ОРЕОЛ) (15м) (пл.30шт); 7 штЄврорубероїдуПолібуд ХПП 2,0/9 м кв.; 4 шт. Портланцемент ТSEN 197-1 СЕМ І 42.5R (INSLINGBAGS025 kg (паперовий мішок); 50 шт. уголок 105х105х90х2,5; 2 шт розчинник Уай-спірит 0,8 л. (а.с.19-20). \~ \~ \~ \~На СТОВ «Дружба-Нова» було проведено службове розслідування згідно наказу директора № 143-2 від 30.04.2021 "Про проведення службового розслідування по перевірці факту недостачі товарно-матеріальних цінностей, а саме: будівельних матеріалів на складі будівельних матеріалів на об`єкті «Автогараж СНАБ», в ході якого встановлено, що 28.04.2021 до СТОВ «Дружба-Нова» надійшла претензія №1 від 26.04.2021 «Про погашення заборгованості від ФОП [PERSON] » по видатковим накладним №1375, №1382, №1384 від 07.09.2020 на суму 6412 грн. 20 коп та опитано працівника [PERSON] , який пояснив, що дані податкові накладні від [PERSON] на склад не надходили (а.с.16-19). 11.09.2020 [PERSON] було звільнено з посади інженера-будівельника за угодою сторін п.1 ст. 36 КЗпП України згідно наказу №1045-ОС від 11.09.2020 (а.с.12). Згідно з частиною першою статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Пунктами 1, 5 частини першої статті 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли, зокрема, між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування. Згідно з частинами першою, третьою статті 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. У рештівипадківпокриттяшкодипровадиться шляхом поданнявласникомабоуповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міськогочиміськрайонного суду. За загальним правилом, суд у кожному випадкузобов`язанийвживатипередбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивногоз`ясуванняобставин, відякихзгіднозістаттями 130, 135-3, 137 КЗпПУкраїнизалежитьвирішенняпитання про покладенняматеріальноївідповідальності та про розміршкоди, щопідлягаєвідшкодуванню. Відповідно до статті 138 КЗпПУкраїни для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбаченихстаттею 130 цього Кодексу. Згідно з частиноюдругоюстатті 130 КЗпПУкраїни при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбаченихзаконодавством. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" від 29 грудня 1992 року № 14 роз`яснено, що за правилами статті 132 КЗпПУкраїни за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудовихобов`язків, грошові виплати. Згідно до п.7 Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань затвердженого наказом Мінфіну від 09.09.2014 року №879, проведення інвентаризації є обов`язковим у разі зміни матеріально відповідальних осіб, особа, яка приймає активи, дає розписку про отримання активів. Відповідно до п.18 глави ІІ наказу Міністерства фінансів України від 02.09.2014 № 879 «Про затвердження Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань» (надалі Положення) інвентаризаційні описи (акти інвентаризації) підписуються всіма членами інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та матеріально відповідальними особами. При цьому матеріально відповідальні особи дають розписку, в якій підтверджується, що перевірка активів відбулася в їх присутності, у зв`язку з чим претензій до членів комісії вони не мають, та що вони приймають на відповідальне зберігання перелічені в описі активи. При проведенні інвентаризації у разі зміни матеріально відповідальної особи та особа, яка приймає активи, дає розписку про отримання активів, а та, яка передає, - про передачу активів. Згідно п. 19 зазначеного наказу після закінчення інвентаризації оформлені інвентаризаційні описи (акти інвентаризації) здаються до бухгалтерської служби для перевірки, виявлення і відображення в обліку результатів інвентаризації. Відповідно до п.1 глави ІV наказу Положення висновки щодо виявлених розбіжностей між фактичною наявністю активів і зобов`язань і даними бухгалтерського обліку, які наводяться в звіряльних відомостях, та пропозиції щодо їх врегулювання відображаються інвентаризаційною комісією у протоколі, що складається після закінчення інвентаризації і передається на розгляд та затвердження керівнику підприємства. Матеріально відповідальні особи не включаються до складу робочої інвентаризаційної комісії для перевірки активів, що знаходяться у них на відповідальному зберіганні (абзац другий пункту 2.4 Глави ІІ Положення). Згідно пункту 14 Глави ІІ Положення інвентаризаційні описи, акти інвентаризації, звіряльні відомості оформлюються відповідно до вимог, установлених Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (із змінами), для первинних документів з урахуванням обов`язкових реквізитів та вимог, передбачених цим Положенням. Матеріали інвентаризації можуть бути заповнені як рукописним способом, так і за допомогою електронних засобів обробки інформації. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.1992 року "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", дано роз`яснення, що суддя незалежно від обставин справи має, зокрема, вирішити питання про подання сторонами або про витребування доказів про винне порушення працівником обов`язків за трудовим договором і наявність причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і шкодою, яка наступила, час її виникнення, пояснень працівника, актів і доповідних записок службових осіб, матеріалів службових перевірок, вироку суду чи постанови органу розслідування, наказу за результатами перевірки даного випадку, висновків компетентних органів або експертизи про допущені порушення і причини шкоди, документів про коло трудових обов`язків працівника. Тобто на працівника покладається матеріальна відповідальність у розмірі шкоди, яка заподіяна з вини працівника, яка повинна доводитись наявністю доказів порушення трудової дисципліни, вчиненням протиправних та інших дій, направлених на заподіяння шкоди. Разом з тим, розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт перший статті 134 КЗпП України), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. Перелік вказаних посад і робіт, а також типовий договір про повну матеріальну відповідальність має бути затверджений в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Проте чинною наразі є постанова Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24. Зазначеною постановою затверджено Перелік посад і робіт, що заміщаються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою чи організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на зберігання, продаж (відпуск), перевезення або застосування у процесі виробництва. Згідно вказаного переліку посад і робіт інженер-будівельник не відноситься до категорії працівників, з якими укладається договір про повну матеріальну відповідальність. Водночас договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено із працівником, якщо його основна посада (робота) не допускає укладення з ним договору, а посада (робота), яку він обіймає (виконує) за суміщенням, дає таку можливість. Зміст договору про повну матеріальну відповідальність не може визначатися на розсуд сторін. Сторони при укладенні договору зобов`язані використовувати Типовий договір про повну матеріальну відповідальність, що міститься у додатку 2 до Переліку посад і робіт №447/24. Договір про повну матеріальну відповідальність, укладений з особами, які не включені до вищевказаного Переліку категорій працівників, з котрими можна такі договори укладати, є недійсним. Позивач всупереч свого процесуального обов`язку, передбаченому ст.ст.12, 81 ЦПК України, не надав до суду доказів на спростування заперечень відповідача проти позову щодо відсутності інвентаризації та перевірки наявності матеріальних засобів при його звільненні від виконання відповідачем посадових обов`язків, нестачу яких згодом було виявлено, за виникнення якої позивач намагається покласти на відповідача у даній справі. Проведення 30 квітня 2021 року інвентаризації товарно-матеріальних цінностей згідно акту №40, що підтверджується в матеріалах справи, не можна визнати належним, допустимим та достатнім доказом про притягнення до [PERSON] у нестачі товарно-матеріальних цінностей на суму 6412 грн. 20 коп., оскільки при цьому обов`язкової в таких випадках інвентаризації цих товарно-матеріальних цінностей позивачем не проводилося, а саме після його звільнення, що не надає можливості суду із достатньої для встановлення об`єктивної істини вірогідністю веріфікувати відповідальність відповідача за виявлену згодом нестачу. Належних доказів на обґрунтування позову щодо недбалого виконання своїх службових обов`язків відповідачем під час роботи на посаді інженера-будівельника СТОВ «Дружба-Нова», притягнення його до дисциплінарної відповідальності позивачем не надано. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, що така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, позивачем не надано до суду належних, допустимих та достатніх доказів винних та протиправних дії (бездіяльності) відповідача та причинного зв`язку між такою діяльністю (бездіяльністю) та наслідками у формі нестачі, не надано достатніх доказів, який підтверджували б, що саме з вини відповідача була заподіяна матеріальна шкода. З огляду на викладене, позивачем не доведено вини, а відповідач своєї вини не визнав, крім того відповідач був звільнений із займаної посади за угодою сторін, та відповідно до наказу про звільнення на нього не було покладено додаткового зобов`язання про відшкодування завданої матеріальної шкоди підприємству, тому вказане підтверджується доводами викладеними у поясненнях відповідача та наданими матеріалами справи про недоведеність позову належними та допустимими доказами,відтак позовні вимоги не підлягають до задоволення. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України. У\~пункті 2 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України\~визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Таким чином судові втрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed