Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-20 00:00:00

07.06.2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду зпозовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У заяві позивач зазначив, що з відповідачкою [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 03.07.2014 року За час перебування у шлюбі, [INFO] у них народився син [PERSON] . Відповідач, фактично з моменту народження дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню і вихованню сина, який постійно проживає з ним та знаходиться на його утриманні. На підставі зазначеного, просивпозбавити відповідачку батьківських прав стосовно неповнолітнього сина, посилаючись на положенняст. 164 СімейногоКодексу України. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, підтвердив викладені у заяві фактичні обставини, уточнивши, що останній раз [PERSON] спілкувалася з дитиною у січні 2014 року. З того часу на території Україхни не проживає, будь-яких стосунків з дитиною не підтримує. Відповідач до судового засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про дату та місце розгляду справи була повідомлена, своєчасно, належним чином. З відома позивача суд постановив рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. До судового засідання представники Служби у справах дітей Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно, належним чином. До суду надали Висновок Органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради від 27.06.2022 року, щодо доцільності, в інтересах неповнолітньої дитини, позбавлення [PERSON] батьківських прав. Заслухавши позицію позивача, пояснення свідка [PERSON] , дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні фактичні обставини та витікаючі з них спірні правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 16.07.2014 року у справі №487/5935/14-ц провадження №2/487/2233/14. Відповідач по справі є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] ) Судом встановлено, що відповідач з січня 2014 року, ніякої матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина не надає, його вихованням не займається. Вихованням дитини займається та його утримання здійснює батько, позивач по справі [PERSON] . [PERSON] є учнем Миколаївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4 імені Молчанова Б.І., відповідно до характеристики, хлопчик характеризуються позитивно. Матір дитини не приділяє належної уваги вихованню сина, батьківські збори не відвідує та не підтримує зв`язок з вчителями. Натомість батько [PERSON] співпрацює з вчителями, активно підтримує класного керівника. Цікавиться та приділяє належну увагу навчанню та вихованню сина. Відповідно до Акту від 02.06.2022 року складеного за участю [PERSON] , [PERSON] позивач проживає разом з неповнолітним сином [PERSON] та батьками похилого віку [PERSON] , [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Позивач та бабуся з дідусем займаються вихованням дитини. Відповідно до наданого Свідоцтва про право власності на житло від 01.11.2010 року вказана квартира на праві спільної часткової власності належить позивачу, [PERSON] та [PERSON] .. Зазначені факти знайшли своє підтвердження дослідженими письмовими доказами по справі та показами допитаної у судовому засіданні свідка [PERSON] .. До суду також було надано висновок органу опіки та піклування Миколаївської міської Ради №2515/02.02.01-22/25/14/22 від 27.06.2022 року про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно неповнолітнього [PERSON] . Відповідно до ст..3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особистості необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розумінні. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним зокрема, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Рішенням Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2009 року в справі «Савіни проти України», визначено, що під час розгляду справи суд повинен з`ясовувати, чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів; чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини; чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження та чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки; чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я; чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки); чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Встановлені фактичні обставини справи, на думку суду, свідчать про злісне, свідоме нехтування [PERSON] виконанням своїх обов`язків, зазначених положеннями ст..150 СК України по забезпеченню необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний та психологічний розвиток, як складову виховання. Згідно ст. 164 СімейногоКодексу України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року - позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню виходячи з інтересів дитини. З урахуванням заявленої позивачем вимоги, щодо компенсації судових витрат, відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України, з дотриманням положення ст.4 Закону України «Про судовий збір», з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved