Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-13 00:00:00

07.10.2021 року [PERSON] через свого представника - адвоката Остапенко Д.І. звернулася до Шевченківського районного суду м.Львова з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом зняття з реєстрації та виселення без надання іншого житлового приміщення. Згодом позовні вимоги представником позивача були змінені. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач покликається на те, що згідно протоколу проведення електронних торгів №548538 від 30.07.2021 року [PERSON] визнано переможцем цих торгів. Підставою визнання є найвища цінова пропозиція. Зазначає, що предметом торгів був лот №485743 - іпотека (Однокімнатна квартира загальною площею 39,8 кв.м., житловою площею 19,8 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ). Зазначена квартира належала боржнику [PERSON] , яка є матір`ю відповідача [PERSON] . Разом з тим вказує, що 26.08.2021 року [PERSON] отримала акт про реалізацію предмета іпотеки, виданий приватним виконавцем Пиць.А.А. від 17.08.2021 року та у встановленому Законом порядку отримала свідоцтво [NUMBER] , видане приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., зареєстроване в в реєстрі за №3281. Згідно вказаного свідоцтва за [PERSON] зареєстровано право власності на предмет іпотеки, а саме: однокімнатну квартиру загальною площею 39.8 кв.м., житловою площею 19.8 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено витягом з ДРРП від 26.08.2021 №271986356. Згідно довідки №46225 про зняття з реєстрації місця проживання, виданої Шевченківською районною адміністрацією м.Львова від 30.08.2021 [PERSON] знята з реєстрації у зазначеній квартирі у зв`язку з втратою права власності. Проте відповідач [PERSON] , як член родини боржника є зареєстрованим та мешкає у квартирі, яка належить позивачу [PERSON] . Враховуючи ту обставину, що відповідач не має права власності на вищезгадану квартиру, не є членом родини позивача, немає будь-яких стосунків з позивачем та безпідставно користується квартирою, яка належить позивачу, то це порушує права позивача - власника квартири, на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном, відтак просить відповідача усунути перешкоди в користуванні квартироою, що знаходиться у [ADDRESS] , у зв`язку з чим позивач через свого представника звернулася до суду, просить позовні вимоги задовольнити. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 07.10.2021 року справу номер 466/9353/21 передано до розгляду судді Донченко Ю.В. Ухвалою судді від 02.11.2021 року відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, подали на адресу суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, зіславшись на обставини та факти, що вказані в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Виклик відповідача здійснений поштою за адресою його місця реєстрації - [ADDRESS] . Рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення [PERSON] повернулись на адресу суду з відміткою «повертається», «за відсутністю адресата за вказаною адресою». Причин неявки [PERSON] суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав, поважних причин такого не повідомив. Інших заяв, клопотань від сторін не надходило. Виходячи з цього, суд за згодою позивача, відповідно до ст. 280 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу заочно на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Згідно роз`яснень п.11Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За вимогами статті 12, 80, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] , що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.08.2021 р.(а.с. 9). Згідно довідки № 46225 про зняття з реєстрації місця проживання Шевченківської державної адміністрації ЛМР, [PERSON] , яка являється матір"ю позивача знята з реєстрації за адресою [ADDRESS] (а.с.11). Згідно інформації ШРА ЛМР №36-вих-91185 від 06.10.2021 про реєстрацію місця проживання, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.100. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно ч.3 ст. 109 Житлового кодексу УРСР та ч.1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх мешканців громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР виселення громадян з жилих приміщень, при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення здійснюється без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст.ст. 109, 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України «Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд». При цьому згідно до ст. 391 ЦК України «Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном». За ч.1 ст. 321 ЦК України, «Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні». Судом встановлено, що в добровільному порядку [PERSON] не знятий з реєстрації за вищевказаною адресою. Слід також зазначити, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», «Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть». Як випливає з цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою. Згідно із ст.6 ЦПК України,здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.ст. 89 ЦПК України,суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідност. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства,визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права,викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України). За змістом статті 383 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України власник житла має право використовувати свою власність для свого проживання та проживання членів своєї родини. Згідно ч. 2, 4 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право власника квартири та членів його сім`ї користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності. Із припиненням права власності особи втрачається й право власника та членів його сім`ї користування жилим приміщенням. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України. Вказана норма передбачає усунення порушень права власності будь-яким способом. Із аналізу наявних матеріалів справи слідує, що відповідач є членом сім`ї [PERSON] , право власності якої на квартиру [ADDRESS] припинено 30.08.2021 року, а відтак, право відповідача користування вказаною квартирою є похідним від права власності його матері на дану квартиру, а тому позивачу слід усунути перешкоди у вільному володінні квартирою та зняти з реєстрації відповідача у спірній квартирі. Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14, а також із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.08.2018 року у справі № 595/1271/16-ц. Відтак, правовідносини щодо зняття фізичної особи з реєстрації місця проживання мають адміністративний характер і існують лише між особою та відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення. Судові витрати по справі складаються із судового збору. З урахуванням того, що позовні вимоги позивача задоволено повністю, позивач на час подачі до суду позовної заяви звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved