Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

У квітні 2022 року позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Довбня О.В., звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя. Позов обґрунтований тим, що сторони з 20.11.2009 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.03.2021 року розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 10.10.2019 року [PERSON] та позивач, яка надала згоду на укладення Договору купівлі-продажу квартири, як один із подружжя, діючи в інтересах сім`ї набули у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 74,3 кв.м, житловою площею 48,4 кв.м. Згідно п. 5.4. Договору купівлі - продажу від 10 жовтня 2019 року, позивач [PERSON] на дату укладання зазначеного Договору перебуває у зареєстрованому шлюбі і нерухоме майно за цим Договором набувається у спільну сумісну власність подружжя. Дружина позивача [PERSON] надала згоду на придбання зазначеної квартири, яка є предметом цього Договору. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.09.2021, яке постановою Дніпровського апеляційного суду залишено без змін, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання квартири [ADDRESS] його особистою власністю відмовлено. Сторони не досягли згоди щодо поділу вказаного майна, придбаного під час шлюбу. У зв`язку із чим позивач вимушена звернутися до суду із даним позовом в якому просить визнати, що квартира [ADDRESS] загальною площею 74,3 кв.м, житловою площею 48,4 кв.м належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя. Визнати, що частки в квартирі [ADDRESS] загальною площею 74,3 кв.м, житловою площею 48,4 кв.м [PERSON] та [PERSON] рівні по 1/2 частині кожного, та визнати, що [PERSON] та [PERSON] кожному окремо належить по 1/2 частині квартири [ADDRESS] загальною площею 74,3 кв.м, житловою площею 48,4 кв.м. 06 травня 2022 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження у справі, розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику)учасників справи. Відповідач скористався своїм правом та 16 червня 2022 року подав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування заперечень проти позову посилався на те, що спірна квартира була придбана за його особисті кошти, оскільки позивач не працювала та не мала доходу. Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З 20 листопада 2009 року по 17 березня 2021 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 березня 2021 року (а.с.14,15-17). Від шлюбу сторони мають чотирьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 18,20,22,24). Згідно Договору купівлі продажу квартири від 10 жовтня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лосінцем С.М., 10 жовтня 2019 року [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] , загальною площею 74,3 кв.м., що складається з чотирьох кімнат, житловою площею 48,4 кв.м. (а.с. 29-30). Відповідно до п. 2.1. Договору, купівлю квартири [ADDRESS] вчинено за 185 750 грн. (а.с. 29). Згідно п. 5.4. Договору купівлі - продажу від 10 жовтня 2019 року, [PERSON] на дату укладання зазначеного Договору перебуває у зареєстрованому шлюбі і нерухоме майно за цим Договором набувається у спільну сумісну власність подружжя. Дружина позивача [PERSON] надала згоду на придбання зазначеної квартири, яка є предметом цього Договору (а.с. 29 зворот). У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 184396121 від 10.10.2019, [PERSON] є власником чотирикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 31) За правилами ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення ст.61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Відповідно до ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст.368 ЦК України. Частиною 1 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що квартира [ADDRESS] була придбана сторонами під час зареєстрованого шлюбу та придбання спірного майна здійснювалось в інтересах сім`ї. За вказаних обставин судом встановлено, що хоча право власності на спірну квартиру зареєстровано за [PERSON] , вона є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. За частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Що стосується доводів відповідача про те, що спірна квартира була придбана ним у шлюбі із [PERSON] , але за особисті кошти, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 вересня 2021 року, яке Постановою Дніпровського апеляційного суду залишено без змін [PERSON] відмовлено у задоволенні позову про визнання права особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] , що була придбана під час перебування у шлюбі. У Постанові Дніпровського апеляційного суду від 08.12.2021 встановлено, що [PERSON] , відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів того, що спірне майно, а саме квартира [ADDRESS] , загальною площею 74,3 кв.м., придбана за його особисті кошти і не в інтересах сім`ї. У зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки відсутні підстави для визнання квартири [ADDRESS] , загальною площею 74,3 кв.м. особистою приватною власністю позивача, що була придбана під час перебування у шлюбі так як належними, допустимими позивачем доказами не доведено, що зазначена вище квартира придбана за особисті кошти і не в інтересах сім`ї. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обставини на які посилається відповідач були предметом розгляду у суді, яким надано оцінку рішенням суду за результатами розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на квартиру, що була придбана під час перебування у шлюбі. Відповідно до частини першої\~статті 13 ЦПК України\~\~в редакції, чинній на час розгляду справи, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною першою\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК\~України. На суд покладається обов`язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів на спростування викладених обставин та відповідач не заявляв суду про неналежність або ж недопустимість наданих позивачем доказів. З урахуванням викладеного та враховуючи, що частки кожного з подружжя у праві спільної сумісної власності подружжя є рівними, позовні вимоги підлягають задоволенню та слід визнати за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частини квартири [ADDRESS] . У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2701,30 грн.

Outcome: approved