Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Служба у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради про визначення способу участі батька у вихованні малолітньої дитини. В обґрунтування заявленого позову зазначено, що сторони перебували у шлюбі з 18.10.1998 року який було розірвано в квітні 2017 року. Від шлюбу мають двоє дітей [PERSON] , [INFO] та повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На даний час сторони проживають окремо, і неповнолітня дочка проживає з відповідачем. Після розірвання шлюбу між ними виник спір щодо його участі у вихованні дочки так як відповідач чинила перешкоди у побаченні з нею, а тому він змушений був звертатись до Служби у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради по питанню його участі у вихованні дитини. Відповідно до рішення 08.08.2019 року визначено проміжки часу для забезпечення права у спілкуванні з дитиною та зобов`язано відповідача не налаштовувати дочку проти нього та не перешкоджати у їхньому спілкуванні. Незважаючи на таке рішення відповідач його не виконує і не надає можливості бачитись з дочкою. Постійно виїзжає на заробітки за межі України, а дитина залишається у невідомих йому людей. Такі дії відповідача свідчать про порушення його прав, як батька спільної дитини у зв`язку з чим вони перебувають між собою у неприязних відносинах. Позивач зазначив також, що на його неодноразові прохання надати можливість регулярно спілкуватись і бачитись з дитиною відповідач відмовляє. Така поведінка останньої є нестерпною та неприйнятною і не сприяє належному вихованню малолітньої дитини. З наведених підстав просить суд ухвалити рішення у відповідності з яким: - зобов`язати [PERSON] адреса проживання [ADDRESS] . Адреса реєстрації: [ADDRESS] )не чинити [PERSON] адреса реєстрації та проживання: [ADDRESS] ) перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини [PERSON] [INFO] та визначити способи участі [PERSON] як батька у її вихованні, а саме: -зустрічі щосуботи та щонеділі за межами місця її проживання без присутності матерії дитини [PERSON] , забираючи її з місця проживання з 10.00 год. суботи до 18.00 години неділі за адресою реєстрації місця проживання дочки та позивача, а саме: [ADDRESS] . -спільний відпочинок з дитиною під час канікул (осінніх, зимових, весняних) у навчальних закладах у кількості Ѕ частини їх тривалості поза межами її місця проживання та 14 днів під час літніх канікул у навчальних закладах для забезпечення дитині відпочинку та оздоровлення, забираючи її з місця проживання за адресою реєстрації її місця проживання: [ADDRESS] в місця відпочинку для забезпечення її оздоровлення. -зобов`язати [PERSON] (адреса тимчасового проживання: [ADDRESS] . Адреса реєстрації: [ADDRESS] ) забезпечити передачу дитини [PERSON] , [INFO] у вище зазначені дні та години. Ухвалою судді 13.05.2022 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадженні у справі і визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву. Ухвалою суду від 02.06.2022 року підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду на 06.07.22, яке було відкладено на 22.07.22. У відзиві на позов відповідач позовні вимоги не визнала і вказала наступне. Так, дійсно [PERSON] звертався до Служби у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради з вимогою визначити спосіб участі його у вихованні дочки. Тоді ж на підставі відповідного рішення було визначено час та місце зустрічей батька з дитиною. Будь яких перешкод у цих зустрічах вона не чинила, а навпаки не заперечувала і не заперечує про такі зустрічі батька з дитиною і в інший час , ніхто не забороняє батьку приймати участь у вихованні дочки і надалі. Відповідач вказала також, що вона перебуває в іншому шлюбі, сім`я їх забезпечена всім необхідним, створені належні умови для виховання дочки проте вона не забороняє позивачу за її згодою забирати дитину за його місцем проживання в місто Ківерці Волинської області. Крім того вона неодноразово зверталась у Службу у справах дітей з метою вжиття заходів для виконання рішення цього органу в частині зустрічей батька з дитиною, оскільки в дійсності дочка сумує за батьком. Вважає позов надуманим і необґрунтованим, а тому в його задоволенні просить відмовити при цьому вказує, що позивач не звертався до Служби у справах дітей повторно та не отримував будь якого іншого висновку щодо визначення участі його у вихованні дитини. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю з підстав наведених у ньому. Відповідач та її представник заперечили щодо задоволення вимог позивача оскільки останнім не доведено факту створення перешкод у спілкуванні з дитиною , а навпаки відповідач не заперечує про більш частіші зустрічі з дочкою як це визначено висновком Служби у справах дітей. Відповідач не заперечує також і проживання дитини періодично, деякий час з батьком, оскільки малолітня дитина бажає цього і добре ставиться до нього, а вона в свою чергу ніяким чином не налаштовує дитину проти батька . Відповідач вказала також, що позивач зі своєї вини не виконує рекомендації Служби у справах дітей , покликаючись на різні причини. Представники третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача в судовому засіданні висловили таку думку. На даний час часові проміжки зустрічей батька з дитиною можуть бути більшими, враховуючи вік дитини та прив`язаність її до батька. Представником також зауважено, що позивач до Служби у справах дітей як органу опіки та піклування щодо надання дозволу на збільшення часу участі батька у вихованні дитини не звертався. Щодо вирішення спору покладають на розсуд суду. Суд, заслухавши сторони, представника третьої особи, дослідивши письмові докази приходить до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі від якого народилась [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано, малолітня дитина проживає з матір`ю . Відповідно до рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради від 08.09.2019 року «Про вирішення спору щодо участі батька у вихованні дитини» дозволено [PERSON] приймати участь у вихованні малолітньої дочки [PERSON] та дозволено зустрічатись і спілкуватись з нею на території міста Ковеля з 10 год до 18 год у суботу (перший та третій тиждень місяця) і неділю (другий і четвертий тиждень місяця), при цьому враховувати вік і індивідуальні особливості дочки, завчасно в телефонному режимі за добу повідомляти матір дитини про можливі зміни у спілкуванні з дитиною. Зобов`язано [PERSON] не налаштовувати дочку проти батька та не перешкоджати їхньому спілкуванню. В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідач ігнорує дане рішення, не надає можливості бачитись з дочкою, а перебуваючи за межами України залишає дитину на невідомих людей. Дані обставини категорично заперечила відповідач, пояснивши, що будь-яких перешкод не створює, а виконує рішення виконавчого комітету міської ради. Не заперечувала, що перебувала на заробітках за межами України, а дитина на цей час залишалась на утриманні та вихованні няні. Дана обставина жодним чином не перешкоджала батькові спілкуватись з дитиною, так як засоби зв`язку були незмінні. Відповідно до висновку психолога на ученицю 3-го класу [PERSON] за результатами проведених діагностичних методик встановлено, що стосунки з батьками у дитини доброзичливі, вона однаково довіряє обом батькам , відчуває любов як з боку матері так і з боку батька. Мама проявляє велику емоційну прихильність до дитини , тому між ними немає конфліктів. Батько також не конфліктує з дочкою, турбується про неї. Дитина потребує реальної присутності батька. У батька повинні бути позитивні взаємини з дитиною, а також спільні інтереси. З наведеного висновку психолога слідує, що малолітня дитина позитивно налаштована на спілкування з батьком, між ними наявний відповідний емоційний зв`язок, що свідчить про теплі стосунки які склались між ними. З часу визначення органом опіки та піклування форми участі батька у вихованні дитини минуло майже три роки і на той час на переконання суду запропоновані способи участі [PERSON] відповідали в повній мірі інтересам дитини та були ефективними у її вихованні про що свідчить наведений вище висновок психолога. На даний час між батьками малолітньої дитини існує спір, щодо виховання дитини, вони між собою перебувають у фактично неприязних відносинах і в добровільному порядку не можуть в повній мірі визначити спосіб участі батька у вихованні спільної дитини, а відтак даний спір підлягає вирішенню у судовому порядку. Суд не погоджується з позицією сторони відповідача про те, що у випадку не звернення позивача повторно до Служби у справах дітей з метою визначення додаткових часових проміжків у спілкуванні з дитиною то і відповідно його позовні вимоги задоволенню не підлягають. Таке твердження є помилковим, оскільки визначення способу участі одного з батьків у вихованні дитини , враховуючи специфіки предмету позову є повноваженнями суду. Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. У справі, що розглядається, предметом позову є установлення порядку участі батька у вихованні дитини. При цьому тлумачення частини другої статті 159 СК України дає підстави для висновку, що саме на суд покладено обов`язок з визначення конкретних способів участі одного з батьків у вихованні дитини, періодичності побачень з дитиною, можливості їх спільного відпочинку, місця та тривалості спілкування батьків з дитиною. Вказане узгоджується з висновком викладеним у Постанові ВС від 11.02.2022 року у справі №359/2755/19. У статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначено контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року). Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачиться на шкоду інтересам дитини. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. У статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У частинах першій та другій статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той із батьків, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, а інший не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Судом встановлено, що органом опіки та піклування в особі виконавчого комітету Ковельської міської ради майже три роки тому були вжиті всі необхідні заходи та враховано думку батьків при визначені порядку участі батька у вихованні дитини. За таких обставин прийняте рішення відповідало нормам чинного Сімейного законодавства та було прийнято в межах повноважень. Однак запропоновані на той час форми участі батька у вихованні дитини в неповній мірі на час ухваленні рішення відповідають інтересам як дитини так і батька і є неефективними і недостатніми для повноцінного забезпечення участі батька у процесі вихованні дочки. Судом враховується, що батьки між собою перебувають у неприязних відносинах, вони добровільно не можуть вирішити даний спір, а тому враховуючи вік дитини , її ставлення до батька, бажання спілкуватись з ним, прив`язаність до нього, слід визначити іншу форму участі батька у вихованні дитини. Незважаючи, що позивач не довів належними та переконливими доказами факт створення перешкод у вихованні дитини відповідачем, однак за встановлених конкретних обставинах по справі слід прийти до висновку про часткову обґрунтованість вимог позивача, оскільки вони будуть відповідати інтересам не тільки позивача, але і інтересам малолітньої дитини. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про забезпечення участі батька у вихованні дитини саме у такий спосіб: -дозволити [PERSON] зустрічатись та спілкуватись з дитиною з 10 до 18 год у суботу(перший та третій тиждень місяця) та у неділю (другий та четвертий тиждень місяця) без присутності матері з можливістю за згодою дитини перебувати з нею за місцем проживання позивача [ADDRESS] . -дозволити спільний відпочинок позивача з дитиною під час канікул за її згодою поза межами її місця проживання у літній період що не перевищує двох неділь, та в інший період що не перевищує однієї неділі для забезпечення її оздоровлення та відпочинку забирати з місця проживання до місця відпочинку та оздоровлення . Саме такий спосіб участі батька у вихованні дитини буде відповідати найкращим інтересам дитини та не буде суперечити інтересам батьків. Цей спосіб участі батька у вихованні дитини даватиме можливість дитині більше спілкуватись з батьком у сімейній атмосфері, коли батько знаходиться поруч і це буде сприяти нормальному психоемоційному розвитку дитини, звикання до батька, а також можливість спілкування з родичами по лінії батька. Крім того слід зазначити , що в подальшому сторони не позбавлені права поставити питання про зміну встановленого судом способу участі у вихованні дочки, якщо для цього буде потреба і це буде відповідати інтересам дитини. Згідно ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. Так, як вбачається з матеріалів справи стороною позивача було заявлено вимогу про компенсацію витрат на правничу допомогу в розмірі 8000 грн., а стороною відповідача в розмірі 6500 грн. При цьому, кожною стороною зокрема, надано суду підтверджуючі документи про витрати на правничу допомогу. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (частина восьма статті 141 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява N 19336/04. Вирішуючи питання про стягнення додаткових витрат на правничу допомогу, суд враховує зміст заяв сторін по суті, складність справи, час, затрачений представниками обох сторін в судових засіданнях, їх кількість, а тому вважає що визначений розмір оплати є дещо завищеним та не є співмірним обсягу наданих послуг. Відтак, з врахування наведеного суд приходить до висновку, що справедливим та виваженим буде стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 3000 грн., а з відповідача на користь позивача в сумі 3500 грн. Понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у розмірі 992,40 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст.141 ЦПК

Outcome: partial