Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-25 00:00:00

Вінницька окружна прокуратура, в інтересах держави в особі Вінницької міської ради, звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів у відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої особи від злочину в розмірі 7364,64 грн на підставі положень ст. 1166, 1206 ЦК України, Закону України «Про місцеве самоврядування», Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року №545 (545-93-п). Свій позов мотивувала тим, що вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 26 серпня 2021 року в справі №128/929/21 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Цим вироком встановлено, що 11 листопада 2020 року близько 17.20 год. [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем марки «Renault Laguna», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись у темну пору доби в умовах недостатньої видимості автодорогою «Стрий-Тернопіль- Кропивницький- Знам`янка» із сторони м. Вінниці в напрямку м. Немирів Вінницької області, в районі повороту до с.Щітки Вінницького району Вінницької області, під час вибору безпечної швидкості не врахував дорожню обстановку та в момент виникнення небезпеки не вжив достатніх заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди, з необережності, допустив зіткнення із попутним автомобілем марки «ВАЗ 21043», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який перебував на лівій частині смуги руху в напрямку м. Немирів та мав намір здійснити безпечний для інших учасників маневр повороту ліворуч. В результаті ДТП пасажир автомобіля «Renault Laguna», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] згідно висновку судово-медичної експертизи №97 від 11 лютого 2021 року отримала тілесні ушкодження у вигляді «Гострий період відкритої черепно-мозкової травми. Дифузний забій головного мозку. Множинні переломи кісток черепа та кіток обличчя. Уламковий перелом передньої і задньої стінок лобних пазух зі зміщенням. Вколочений перелом кісток носу та величноназоорбітальних комплексів зліва та справа. Переломи та викривлення переділки носу. Серединний перелом верхньої щелепи з розходженням уламків. Забійна рана носу. Пневмоцифалія лобної ділянки. Гіпертрофія носової раковини двобічна». Позивач зазначає, що порушенням водієм [PERSON] вимог п.п. 12.3 ПДР України перебуває в прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП та настанням наслідків. Потерпіла [PERSON] у зв`язку з отримання тілесних ушкоджень з 11 листопада 2020 року по 27 листопада 2020 року (16 ліжко-днів) перебувала на стаціонарному лікуванні у отоларингологічному відділенні КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої допомоги». Вартість одного ліжко-дня за вказаний період становить 460,29 грн, а тому вартість лікування [PERSON] в лікарні становить 7364,64 грн. Вказані витрати понесені за рахунок бюджету Вінницької міської територіальної громади, з якого фінансується заклад охорони здоров`я та не відшкодовані. Позивач вважає, що вказані обставини свідчать про те, що Вінницькій міській раді, яка представляє інтереси громади та є власником закладу охорони здоров`я, завдано матеріальних збитків у зв`язку з вчиненням кримінального правопорушення, що полягали у витратах на лікування потерпілого від даного кримінального правопорушення, а тому просить позов задовольнити. При цьому наголошує, що Вінницька міська рада не вживала заходів щодо стягнення цих витрат. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 червня 2022 року було відкрите спрощене позовне провадження в справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Відповідач, отримавши ухвалу разом з матеріалами позовної заяви 24 червня 2022 року, у визначений ухвалою суду строк ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подав. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено, що 11 листопада 2020 року близько 17.20 год. [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем марки «Renault Laguna», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись у темну пору доби в умовах недостатньої видимості автодорогою «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка» із сторони м. Вінниці в напрямку м. Немирів Вінницької області, в районі повороту до с. Щітки Вінницького району Вінницької області, під час вибору безпечної швидкості не врахував дорожню обстановку та в момент виникнення небезпеки не вжив достатніх заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди, з необережності, допустив зіткнення із попутним автомобілем марки «ВАЗ 21043», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який перебував на лівій частині смуги руху в напрямку м. Немирів та мав намір здійснити безпечний для інших учасників маневр повороту ліворуч. В результаті ДТП пасажир автомобіля «Renault Laguna», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] згідно висновку судово-медичної експертизи №97 від 11 лютого 2021 року отримала тілесні ушкодження у вигляді «Гострий період відкритої черепно-мозкової травми. Дифузний забій головного мозку. Множинні переломи кісток черепа та кіток обличчя. Уламковий перелом передньої і задньої стінок лобних пазух зі зміщенням. Вколочений перелом кісток носу та величноназоорбітальних комплексів зліва та справа. Переломи та викривлення переділки носу. Серединний перелом верхньої щелепи з розходженням уламків. Забійна рана носу. Пневмоцифалія лобної ділянки. Гіпертрофія носової раковини двобічна». Вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 26 серпня 2021 року у справі 128/929/21 визнано винним [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286\~КК України, та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ст. 75, п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку в три роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього ряд обов`язків (а.с.7-8). Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 листопада 2021 року вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 26 серпня 2021 року відносно [PERSON] змінено в частині призначення покарання, а саме призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст.75, п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку в три роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього ряд обов`язків. В решті вирок залишено без змін(а.с.9-10). З довідки КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» від 18 квітня 2022 року № 488/01.26 слідує, що [PERSON] перебувала на лікуванні у отоларингологічному відділенні КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої допомоги» з 11 листопада 2020 року по 27 листопада 2020 року. Середня вартість одного ліжко-дня у вказаному відділенні становить 460,29 грн, фактично проведено 16 ліжко-днів, вартість лікування хворого за цей період становить 7364,64 грн(а.с.11). 12 травня 2022 року Вінницька окружна прокуратура зверталась з листом до Вінницької міської ради в якому просила надати інформацію про відшкодування у добровільному порядку [PERSON] до бюджету Вінницької міської територіальної громади шкоди у вигляді витрат, понесених КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої допомоги» на лікування потерпілої [PERSON] , а також інформацію з приводу проведення Вінницькою міською радою претензійно-позовної роботи для відшкодування завданої шкоди ( лист Вінницької окружної прокуратури Вінницької області від 12 травня 2022 року № 50/4210 вих-22, а.с.12). З листа Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 23 травня 2022 року, № 01/00/011/ [NUMBER] слідує, що Вінницька міська рада з позовом про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, до [PERSON] не зверталась, а кошти, що витрачені Вінницькою міською клінічною лікарнею швидкої допомоги на лікування потерпілої від злочину вчиненого [PERSON] в добровільному порядку до бюджету Вінницької міської територіальної громади не відшкодовані (а.с.13-14). КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої допомоги» є закладом охорони здоров`я комунальним унітарним некомерційним підприємством, що надає послуги вторинної спеціалізованої медичної допомоги населенню в порядку та на умовах, встановлених законодавством України та Статутом, який затверджений рішенням Вінницької міської ради від 29 січня 2021 року № 161 затверджено статус Комунального некомерційного підприємства «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги». Відповідно до п. 1.1 вказаного Статуту, КНП «ВМКЛ ШМД». Згідно п. 1.2, 1.4 цього Статуту, підприємство є власністю Вінницької міської територіальної громади, власником підприємства є Вінницька міська територіальна громада в особі Вінницької міської ради. Положеннями статті 1166 ЦК України передбачено відшкодування матеріальної шкоди при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток. Згідно з ч.1 ст. 1206 ЦК України\~особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Ч.3 ст.1206 ЦК України\~передбачено, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Як роз`яснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» від 07 липня 1995 року № 11 судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545. Цим Порядком передбачено, що сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відповідно до пункту 2 Порядку № 545 визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Згідно з пунктом 3 Порядку № 545 визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства. Отже, витрати понесені на лікування [PERSON] підлягали відшкодуванню за рахунок [PERSON] , однак останнім ці витрати в добровільному порядку відшкодовані не були. Вінницька міська рада з позовом про відшкодування витрат на стаціонарне лікування [PERSON] до суду не зверталась. Ч. 3,4 ст.56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до вимог\~статті 131-1 Конституції України, прокуратура України становить єдину систему, на яку покладається, у тому числі, представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом. Підставою представництва прокурором інтересів держави у суді відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру» є не здійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно з статтею 1 цього Закону прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені\~Конституцією України\~функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави. У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини першої статті 2 Закону). Як було зазначено вище пункт 3 Порядку № 545 містить пряму вказівку про те, що сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. Тобто, у даному випадку незалежно від причин не звернення з відповідним позовом закладу охорони здоров`я прокурор мав право на звернення з цим позовом на підставі закону. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятої 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права. Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, пункт 35). Згідно з\~статтею 23 Закону України «Про прокуратуру»\~представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Матеріали справи\~свідчать,\~що підставою\~звернення прокурора\~до суду\~є не\~належне виконання\~Вінницькою міською\~радою свої\~повноваження щодо\~вжиття заходів\~з відшкодування у встановленому законом порядку витрат комунального закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину. Отже в цьому випадку необхідність захисту інтересів держави прокурором полягає у необхідності відновлення законності та справедливої рівноваги між інтересами суспільства (у цьому випадку\~місцевої громади) й особи, винними діями, якої завдано шкоди здоров`ю потерпілого, на лікування якого витрачені кошти комунального закладу охорони здоров`я, та відновлення порушеного порядку відшкодування таких витрат, що відповідає принципу, закріпленому у\~Конституції України, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Враховуючи те, що фінансування закладу охорони здоров`я здійснюється за рахунок коштів міського бюджету, а тому відсутність відшкодування коштів, витрачених на лікування потерпілої від злочину, є порушенням прав територіальної громади міста Вінниці. Вінницька міська рада, як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, не вжила заходів щодо стягнення вищевказаних витрат, тому у прокурора наявні обґрунтовані підстави для звернення до суду з даним позовом. Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, а стороною відповідача не надано суду жодних доказів, які спростовують доводи позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, вина [PERSON] у вчинені злочину встановлена вироком суду, який набрав законної сили, розмір витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, доведений в судовому порядку та в добровільному порядку [PERSON] не відшкодовано. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved