Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

21 травня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Виконавчий комітет Хриплинської сільської ради Івано-Франківської міської ради про виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, позивач зазначає, що 19 лютого 2014 року був зареєстрований шлюб між позивачем та відповідачем. [INFO] під час шлюбу у них народився син [PERSON] . Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 липня 2021 року шлюб між сторонами був розірваний. Після народження дитини позивач став помічати, що дружина часто таємно розмовляє з кимось по телефону, постійно розмовляє з невідомим йому абонентом по мережі скап. Після серйозної розмови між сторонами позивач особисто від дружини дізнався, що син [PERSON] , [INFO] , не є дитиною [PERSON] . Крім того, протягом останніх півтора року позивач та відповідач разом не проживають. На неодноразові намагання [PERSON] про спілкування з сином відповідач [PERSON] постійно відмовляла, мотивуючи тим, що [PERSON] не є батьком дитини. На час реєстрації батьківства [PERSON] не знав, що він не є батьком дитини. За таких обставин позивач просить виключити відомості про батьківство [PERSON] з актового запису про народження [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 25 травня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. 22 червня 2021 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Зазначає, що в позовній заяві позивач стверджує, що [PERSON] сказала, що дитина [PERSON] не є їхньою спільною дитиною. Проте це є неправдиві відомості, оскільки жодного слова чи натяку на те, що син [PERSON] є не рідним сином позивачу [PERSON] не говорила і не могла говорити, оскільки з моменту народження сина з травня 2018 року до моменту розірвання шлюбу сім`я жила єдиними мріями та метою придбати спільне власне житло. З цієї причини [PERSON] та [PERSON] з 2016 року по 2017 рік їздили закордон, щоб на зароблені гроші придбати житло. З 2017 року (з моменту вагітності) аж до 2020 року і по сьогодні [PERSON] взяла повну відповідальність за життя дитини, її виховання та робила це сама без жодної фінансової підтримки від батька дитини [PERSON] , проживаючи на 860 грн допомоги, бо кошти знову наче б то складалися на житло, а проживали у батьків [PERSON] . Натомість чоловік [PERSON] вирішив, що сімейний бюджет та збереження мали бути у його батьків та брата. Інколи [PERSON] з сином виділялися мізерні суми на власні потреби в розмірі приблизно 50 грн на тиждень, що не вистачало навіть на засоби гігієни дитини. На кожні розмови [PERSON] щодо потреб дитини та спільних потреб матері з дитиною [PERSON] постійно відповідав у грубій формі, не погоджуючись утримувати сім`ю, частиною якої фактично був. У вересні 2019 року [PERSON] побив [PERSON] , спричинивши їй гематоми та синяки під очима. Батьки [PERSON] ніяк не відреагували на даний факт, оскільки кошти, що збиралися нібито на спільне житло для сім`ї [PERSON] , були витраченні на реконструкцію батьківського будинку в селі Озеряни Тернопільської області, власником якого пізніше став брат [PERSON] . У різні періоди приїзду з роботи за кордоном чоловік [PERSON] кожного разу видумував різні причини відсутності заробітку. В той час у відсутності чоловіка, особливо останні 2,5 роки (2019-2020 роки), [PERSON] постійно терпіла також і психологічний тиск не лише від чоловіка, але й від його рідних, що вона нібито є безхатньою та безрідною. Однак [PERSON] з сином [PERSON] терпеливо зносили всі образи, очікуючи, що за час роботи [PERSON] далекобійником (працював за кордоном) з 2016 року по 2020 року, сподіваючись, що за відкладенні спільні кошти вони нарешті придбають спільне майно подружжя. Також з середини 2019 року та впродовж 2020 року [PERSON] постійно у телефонних розмовах заявляв про бажання розірвати шлюб та покинути сім`ю, оскільки він знайшов собі іншу жінку та про необхідність покинути [PERSON] з сином житло батьків [PERSON] . Наприкінці 2020 року [PERSON] переконав [PERSON] про необхідність подати заяву про розлучення, причому судовий збір (у зв`язку з відсутністю коштів в [PERSON] ) був оплачений [PERSON] . У травні 2021 року синові [PERSON] виповнилося 3 роки, тому держава перестала оплачувати допомогу на дитину. З цих підстав відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] (а.с. 20-22). Ухвалою суду від 15 липня 2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради. Ухвалою суду від 15 липня 2021 року у даній цивільній справі призначено судову медико-генетичну експертизу, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 10 серпня 2021 року провадження по справі поновлено. Ухвалою суду від 30 серпня 2021 року призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 28 вересня 2021 року провадження по справі поновлено. Ухвалою суду від 07 жовтня 2021 року у даній цивільній справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 30 листопада 2021 року провадження по справі поновлено. Ухвалою суду від 28 грудня 2021 року витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Медекс Плюс» (76018 м. Івано-Франківськ, вул. Військових Ветеранів, 10) інформацію про те, чи мало місце звернення [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , громадянина України, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Медекс Плюс» у січні 2021 року щодо проведення тесту ДНК на батьківство, зокрема, для з`ясування факту, чи є він батьком [PERSON] , [INFO] , та витребувати копію звіту по результатах проведення такої процедури. Ухвалою суду від 07 квітня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не прибув, попередньо представник позивача подав до суду заяву, в якій просив слухати справу без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, попередньо представник відповідача надав до суду заяву про відкладення розгляду справи. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача у судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином. Вирішуючи заяву представника відповідача про відкладення розгляду справи, суд виходить з наступного. Ухвалою суду від 07 квітня 2022 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті\~у відкритому судовому засіданні на\~27 квітня 2022 року. 27 квітня 2022 року та 17 травня 2022 року у зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладено.\~ 20 червня 2022 року до суду представником відповідача надано клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи у зв`язку з перебуванням відповідача з малолітньою дитиною за межами України. 20 червня 2022 року сторони до суду не прибули, розгляд справи відкладено. 18 липня 2022 року до суду представником відповідача надано клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи у зв`язку з перебуванням відповідача з малолітньою дитиною за межами України. Відповідно до статті 42 Правил адвокатської етики, представляючи інтереси клієнта або виконуючи функцію захисника в суді, адвокат зобов`язаний дотримуватися вимог чинного процесуального законодавства, законодавства про адвокатуру та адвокатську діяльність, про судоустрій і статус суддів, іншого законодавства, що регламентує поведінку учасників судового процесу, а також вимог Правил. Відповідно до частини першої статті 44 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно частини першої статті 240 Цивільного процесуального кодексу України, суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених\~частиною другою\~статті 223 цього Кодексу. Частинами першою-другою статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з ряду підстав. У відповідності з частиною третьою статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Відповідач, заявляючи клопотання про відкладення розгляду справи, не надає жодних доказів того, що відповідач разом з малолітньою дитиною проживають за межами України. Суд вважає, що відповідач та її представник не вчинили активних дій з метою реалізації процесуальних прав, передбачених Цивільним процесуальним кодексом України. Враховуючи повторну неявку в судове засідання сторони відповідача, якого належно повідомлено про дату, час і місце судового засідання, суд відмовляє у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи. Суд констатує, що сторона відповідача мала можливість в межах строку розгляду справи по суті скористатись процесуальними правами, передбаченими Цивільним процесуальним кодексом України, зокрема, ознайомлюватися з матеріалами справи, в тому числі у приміщенні суду, робити з них витяги, копії; подавати докази в межах строку розгляду справи по суті; брати участь у судових засіданнях; надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб, тощо. Також суд враховує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду даної справи, що підтверджується наявними у справі доказами, скористалася своїм правом на подання відзиву. Таким чином, суд вважає, що відсутні законні підстави для відкладення судового засідання, а тому приходить до переконання про розгляд справи по суті в судовому засіданні 18 липня 2022 року за відсутності належним чином повідомлених сторін. Згідно частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини п`ятої-сьомої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, судом було забезпечено принцип змагальності сторін, рівність сторін, що полягає у наданні їм однакових можливостей для реалізації ними своїх процесуальних прав, з огляду на сплив строків для подання доказів, з метою дотримання прав позивача на своєчасне вирішення спору. В силу приписів частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Одним із основних принципів (засад) цивільного судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи (пункт 10 частини третьої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Крім того, суд враховує, що частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справ упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейського суду з прав людини у справах проти України. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Водночас, необґрунтоване відкладення розгляду справи призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку. Враховуючи те, що подані сторонами у цій справі докази, дозволяють суду встановити та оцінити конкретні обставини (факти), які мають суттєве значення для вирішення цього спору, а отже, розглянути та вирішити спір по суті й здійснити розподіл судових витрат у цій справі, що, в свою чергу, вказує на можливість виконання завдань цивільного судочинства та з урахуванням необхідності дотримання розумних строків розгляду справи і те, що явка відповідача не визнавалась судом обов`язковою у даній справі, суд вважає, що в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення у справі № 344/7868/21. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з копії свідоцтва про народження, батьками [PERSON] , [INFO] , є батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с. 4). Згідно звіту тесту ДНК на батьківство, біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] рівно 0 % (а.с. 28, 30) Відповідно до висновку експерта від 18 листопада 2021 року № СЕ-19/109-21/11099-БД, [PERSON] не може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] . Біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] виключається (а.с.101-112). Адвокат Дяків Д.І. звертався з адвокатським запитом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Медекс Плюс» про надання інформації, чи звертався [PERSON] щодо проведення тесту ДНК на батьківство (а.с.129-131). У відповідь на запит адвоката Дяківа Д.І. була дана відповідь Товариством з обмеженою відповідальністю «Медекс Плюс» про те, що Товариство проводить тільки відбір зразків біологічного матеріалу та надає консультації з питань генетичних досліджень на визначення батьківства та спорідненості третім особам, а сам аналіз (тест ДНК на батьківство) не проводить, має укладений договір з Товариством з обмеженою відповідальністю «МГУ 2000» (а.с.143). Згідно частини першої-другої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 121 Сімейного кодексу України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому\~статтями 122\~та\~125\~цього Кодексу. Відповідно до частини першої-другої\~статті 122 Сімейного кодексу України,\~дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. За змістом статті 136 Сімейного кодексу України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до\~статей 122,\~124,\~126\~і\~127\~цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до\~частини першої статті 123\~цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Пунктом 11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3\~встановлено, що судам слід ураховувати, що відповідно до\~ст. 136 СК\~оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (стаття 136\~Сімейного кодексу України), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (стаття 138\~Сімейного кодексу України), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. При цьому відповідні вимоги жінки суд може задовольнити лише за умови подання іншою особою заяви про своє батьківство. Особа, яка в момент реєстрації її батьком дитини знала, що не є таким, а також особа, котра дала згоду на штучне запліднення своєї дружини, не мають права оспорювати батьківство. Для вимог чоловіка про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено, а для вимог жінки про виключення з цього запису відомостей про її чоловіка як батька позовна давність становить один рік і її перебіг починається з дня реєстрації дитини. Предметом доказування у даній справі є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] , що підтверджується висновком експерта висновку від 18 листопада 2021 року № СЕ-19/109-21/11099-БД (а.с.101-112). Відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували проведену судову молекулярно-генетичну експертизу. Суд, вирішуючи справу в межах наданих до суду доказів та матеріалів, враховуючи встановлені судом обставини, приходить до висновку, що вимоги позивача про виключення відомостей про батька дитини з актового запису про народження підлягають задоволенню. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, вважає за необхідне позов задовольнити. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 122, 134, 136, 138 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved