Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

15.12.2020 [PERSON] в особі адвоката Мар`єнко В.Ю. звернулась до суду з позовом до\~АТ "Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз",\~ТОВ "Запоріжгаз збут" про визнання дій протиправними, зобов`язання припинити дії, зобов`язання здійснити перерахунок плати за спожитий газ, визнання права на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником, зобов`язання встановити індивідуальний газовий лічильник. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.12.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання, встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позов, встановлено позивача строк для подання відповіді на відзив. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.01.2021 закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.03.2021. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.03.2021 зупинено провадження у цій справі до ухвалення Великою Палатою Верховного Суду рішення у справі N 212/5836/17. 26.10.2021 Великою Палатою Верховного Суду прийнято постанову у справі N 212/5836/17. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.01.2022 поновлено провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.02.2022. Позивач [PERSON] в позові зазначала, що вона є співвласником квартири [ADDRESS] . В цій квартирі вона зареєстрована, проживає та є побутовим споживачем природного газу. Лічильник газу в квартирі не встановлений, квартира забезпечена газопостачанням з режимом використання газу для приготування їжі. Позивач вказала, що своєчасно оплачує рахунки за використаний природний газ, проте у лютому 2020 року вона отримав від відповідача N 2 (ТОВ "Запоріжгаз збут") рахунок на оплату за спожитий газ, в якому несподівано з`явилася нова графа про борг за перерахунки у січні 2020 р. і з`явився борг у розмірі 4575,16 грн. Вона звернулася до відповідачів з заявами щодо списання заборгованості, як помилково нарахованої. Листами від 25.11.2020 р. N 690-Лв-9946-1120 та від 25.11.2020 р. N 690-Лв-9948-1120 АТ "Запоріжгаз" повідомило [PERSON] про те, що Оператор ГРМ має право ініціювати встановлення будинкового вузла обліку як на один багатоквартирний будинок, так і на групу багатоквартирних будинків. Ними було встановлено один лічильник на два багатоквартирних будинки. Починаючи з 01.12.2017 року нарахування плати за газ почали здійснювати виходячи з показів загальнобудинкового лічильника. Заборгованість утворилась в зв`язку з тим, що 31 особа з цих будинків раніше звернулися до суду і за судовим рішенням їм перерахували вартість спожитого газу, а тому обсяг газу, спожитого ними по загально будинковому лічильнику було перерозподілено на інших мешканців будинку. Позивач [PERSON] також вказала в позові, що у червні 2020 року на її адресу надійшло повідомлення про погашення заборгованості у сумі 3765,56 грн. та її було попереджено про можливість припинення газопостачання у разі несплати заборгованості. Позивач вважає, що дії відповідачів щодо нарахування заборгованості за спожитий природний газ, здійснення нарахування за спожитий газ на підставі показів загальнобудинкового лічильника газу, відмова встановити індивідуальний лічильник обліку газу в квартирі є незаконними, та такими, що порушують її права. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що до грудня 2017 року нарахування плати за спожитий газ ТОВ "Запоріжгаз" проводило відповідно до норм споживання (3,3 кубометрів газу на одну зареєстровану особу), встановлених Постановою КМУ від 23.03.2016 р. N ц203. З грудня 2017 року відповідачі почали здійснювати облік спожитого газу за показниками загальнобудинкового лічильника, встановленого на два багатоквартирних будинки по [ADDRESS] та [ADDRESS] . В результаті чого щомісячна норма нарахувань за спожитий газ збільшилась. Цей вузол обліку було встановлено з порушенням порядку, визначеного ст.\~10\~Закону України\~"Про\~особливості здійснення\~права власності\~у багатоквартирному\~будинку" - без відповідних рішень зборів співвласників будинку. З 01.09.2017 р. будинки по [ADDRESS] обслуговуються ТОВ "Керуюча компанія "Мрія", проте питання щодо встановлення цього вузла обліку спожитого природного газу відповідачі не узгоджували з обслуговуючою організацією. Позивач, посилаючись на положення статей 5, 21\~Закону України\~"Про\~захист прав\~споживачів" та на преамбулу і статті 1, 2, 3, 14, 19, 21, 30 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", статті 3, 6 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу", вважаючи, що її права як споживача природного газу порушуються відповідачами АТ "Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз", ТОВ "Запоріжгаз збут" (які є виконавцями комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням), просила: - визнати протиправними дії АТ "Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз" та ТОВ "Запоріжгаз збут" щодо нарахування ій заборгованості у січні 2020 року за спожитий природний газ у розмірі 4575,16 грн.; - визнати протиправними дії АТ "Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз" щодо визначення їй об`єму та обсягу спожитого газу, виходячи із показників загальнобудинкового вузлу обліку газу; - визнати протиправними дії ТОВ "Запоріжгаз збут" в частині нарахування їй плати за спожитий газ, виходячи із показників загальнобудинкового вузлу обліку газу; - зобов`язати ТОВ "Запоріжгаз збут" припинити дії щодо нарахування їй плати за спожитий газ, виходячи із показників загально будинкового вузлу обліку газу; - зобов`язати АТ "Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз" здійснити їй перерахунок плати за спожитий газ, починаючи з грудня 2017 року до встановлення індивідуального лічильника обліку газу, виходячи із діючих норм споживання газу для громадян в квартирах, в яких не встановлені індивідуальні газові лічильники; - визнати за нею право на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником за рахунок ПАТ по газопостачанню та газифікації «ЗАПОРІЖГАЗ»; - зобов`язати ПАТ по газопостачанню та газифікації «ЗАПОРІЖГАЗ» відповідно до ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» у термін до 01 січня 2021 року здійснити встановлення у квартирі [ADDRESS] індивідуального газового лічильника за власний рахунок побутовому споживачу [PERSON] ; - стягнути солідарно з АТ "Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз" та ТОВ «Запоріжгаз збут» на її користь понесені судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6\~300 грн. Відповідач Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз" у відзиві на позовну заяву вказав, що не визнає позовні вимоги [PERSON] , оскільки встановлення загальнобудинкового вузлу обліку газу проводилося відповідно до нормативних актів, які діяли на час встановлення цього приладу (надано акт від 09.11.2017 року прийому в експлуатацію цього об`єкту системи газопостачання) і лише 19.01.2018 року набрали чинності зміни до Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу", за якими визначено інший порядок встановлення лічильників газу. Також відповідач зазначав, що нарахування за обсяги спожитого природного газу проводиться за показаннями будинкового вузлу обліку, що відповідає діючому законодавству. У разі незгоди власника квартири розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру за власні кошти. Просив суд відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Також представник АТ "Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз" надав суду письмове клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Пояснює тим, що з доданих до позовної заяви копій документів стосовно оплати послуг адвоката вбачається, що позивач оплатив адвокату за консультацію клієнта щодо правової позиції 300 гривень, за складання та подачу до суду позовної заяви визначена сума 2000 гривень, представництво інтересів в судових засіданнях при розгляді справи у суді першої інстанції 4000 грн., які на думку представника відповідача є завищеними сумами у зв`язку з тим, що за категорією розгляду справ, вказана справа є незначної складності, тому визначений адвокатом розмір витрат є завищеним та не відповідає критеріям розумності та співмірності. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Запоріжгаз збут" надав до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , відповідно до якого позов не визнають з підстав того, що ТОВ "Запоріжгаз збут", як постачальник природного газу не забезпечує облік природного газу, а лише здійснює розрахунок оплати вартості послуг газопостачання. Відповідно до даних оператора ГРМ - АТ "Запоріжгаз збут", як постачальник природного газу лише здійснювало щомісячні нарахування вартості послуг з газопостачання. Отже в задоволенні позовних вимог просили відмовити. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача\~АТ "ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ "ЗАПОРІЖГАЗ"\~у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача\~ТОВ "Запоріжгаз збут"\~у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши учасників процесу, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] зареєстрована та проживає у квартирі [ADDRESS] , яка перебуває у неї у власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого 16.06.2007 року. Також, позивач [PERSON] є споживачем послуг відповідача\~акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз", що не заперечувалось сторонами у судовому засіданні. Судом також встановлено, що на підставі Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної\~комісії,\~що здійснює\~державне регулювання\~у сферах\~енергетики та\~комунальних послуг\~від 30\~вересня 2015\~року N\~2494 (зокрема, пункту 5 глави 3 розділу VI цього Кодексу) ПАТ "Запоріжгаз" направило споживачу [PERSON] заяву-приєднання до умов типового договору розподілу природного газу. Доказом факту приєднання споживача [PERSON] до типового договору розподілу природного газу є щомісячне споживання ним природного газу та здійснення щомісячної сплати рахунків за спожитий природний газ. Належним чином виконуючи всі умови вказаного договору, позивач регулярно оплачував рахунки ПАТ "Запоріжгаз" про сплату послуг за договором у терміни, визначені у рахунках. В квартирі позивача індивідуальний лічильник газу не встановлений. Квартира забезпечена газопостачанням з режимом використання газу для приготування їжі. На території м.Запоріжжя господарську діяльність з розподілу природного газу здійснює Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», яке є правонаступником ПАТ «Запоріжгаз». На виконання вимог Закону України N 3533 від 16.06.2011 року "Про забезпечення комерційного обліку природного газу", за адресою [ADDRESS] відповідно до Тимчасового положення за ініціативи та кошти\~ПАТ "ЗАПОРІЖГАЗ", встановлено загальнобудинковий вузол обліку газу. З моменту введення в експлуатацію лічильника споживачам будинку, а саме з 01.12.2017 року нарахування обсягів спожитого природного газу здійснюється згідно показників загальнобудинкового лічильника газу. Цей вузол обліку було встановлено з порушенням порядку, визначеного ст. 10\~Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку"\~без відповідних рішень зборів співвласників. Позивач [PERSON] станом на січень 2020 року мала заборгованості по оплаті за спожитий природний газ у розмірі 188,57 грн., проте у лютому 2020 року вона отримав від відповідача N 2 (ТОВ "Запоріжгаз збут") рахунок на оплату за спожитий газ, в якому несподівано з`явилася нова графа про борг за перерахунки у січні2020 р. і з`явився додатковий борг у розмірі 4575,16 грн. Звернувшись до ПАТ "Запоріжгаз" з заявою про незгоду з перерахуванням сплати за газ, позивач лише з листів АТ "Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз" та ТОВ "Запоріжгаз збут" узнала про те, що АТ "Запоріжгаз" в односторонньому порядку почало проводити нарахування не за тими умовами, за якими вона погоджувалася за Договором приєднання (тобто, по нормі споживання газу на кожну людину, яка зареєстрована у квартирі), а за показаннями загальнобудинкового прибору обліку газу, які були значно більшими, аніж раніше. Слід звернути увагу на те, що пунктом 6 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 16\~травня 2002\~року N\~620 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року N 46; далі - Тимчасове положення), визначено, що зняття та фіксація показань будинкового вузла обліку на будинок чи групу будинків та квартирних лічильників газу (за їх наявності) здійснюються представниками оператора газорозподільної системи та експлуатаційної організації щомісяця відповідно до узгоджених між сторонами договірних відносин щодо зняття показань будинкового вузла обліку та квартирного лічильника газу. Під час зняття показань можуть за бажанням бути присутні представники відповідних державних органів, мешканці будинку. До того ж, АТ "Операторгазорозподільної системи "Запоріжгаз" не уклало договору на зняття показань будинкового вузла обліку, не склало акт балансового розмежування зі схемою та акт зняття первинних показників лічильника і вводу лічильника в експлуатацію. У організації, що обслуговує будинки по [ADDRESS] (ТОВ "Керуюча компанія "Мрія") відсутні договірні відносини з АТ "Операторгазорозподільної системи "Запоріжгаз" щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку та лічильників газу, а також щодо проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку природного газу в будинку. Відповідачем АТ "Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз" не складено акт балансового розмежування зі схемою, акт зняття первинних показників лічильника та не отримано дозвіл власника будинку на його встановлення, а тому АТ "Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз" неправомірно нараховує споживачам, зокрема, позивачу [PERSON] , об`єм (обсяг) спожитого природного газу згідно з показаннями загальнобудинкового вузла обліку газу. Крім того, у зв`язку із численними порушеннями процедури введення в експлуатацію загальнобудинкового вузла обліку газу в будинку [ADDRESS] не виключена ймовірність завищення показань лічильника з метою покладення на споживачів додаткових витрат за спожитий природний газ. Фактично споживачів усунуто від процедури щомісячного зняття показань загальнобудинкового вузла обліку газу. Невідомим є функціональний стан вказаного приладу та чи проходив він державну повірку. Щодо правомірності встановлення загальнобудинкового лічильника суд зазначає наступне Відповідно до\~пункту 33 частини першої статті 1 Закону України від 09 квітня 2015 року № 329-VIII «Про ринок природного газу»\~ринок природного газу - сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), послуг установки LNG (зріджений природний газ). Ця система правовідносин може бути представлена як сукупність договорів різного виду, які укладаються суб`єктами ринку природного газу. Права та обов`язки суб`єктів ринку природного газу як сторін відповідних договорів визначаються безпосередньо\~зазначеним Законом. Серед споживачів окреме місце займають побутові споживачі - фізичні особи, які придбавають природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок природного газу»). Серед принципів функціонування ринку природного газу\~пункт 1 частини першої статті 3 Закону України «Про ринок природного газу»\~першочергово визначає забезпечення високого рівня захисту прав та інтересів споживачів природного газу, у тому числі забезпечення першочергового інтересу безпеки постачання природного газу, зокрема шляхом диверсифікації джерел надходження природного газу. Серед прав споживача передбачено право на отримання природного газу належної якості та кількості, фізико-хімічні показники якого відповідають встановленим нормам, відповідно до умов укладених договорів, крім випадків припинення (обмеження) постачання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів, а також безоплатне отримання інформації про обсяги та інші показники власного споживання природного газу (пункти 4,\~5 частини першої статті 13 Закону України «Про ринок природного газу»). Аналогічні права визначені у типовому договорі постачання природного газу споживачам, затвердженому постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1386/27831). З метою отримання та реєстрації достовірної інформації про обсяги і якість природного газу під час його транспортування, розподілу, постачання, зберігання та споживання здійснюється приладовий облік природного газу (частина перша статті 18 Закону України «Про ринок природного газу»). За\~частиною четвертою статті 18 Закону України «Про ринок природного газу»\~держава заохочує впровадження новітніх систем, у тому числі апаратних засобів, обліку природного газу, зокрема тих, що забезпечують можливість споживача активно управляти власним споживанням. Таким чином, приладовий облік споживання природного газу розглядається з позицій забезпечення державних гарантій прав споживачів, у тому числі побутових споживачів природного газу. Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Стаття 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 21 грудня 2017 року визначає, що постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку, зокрема, для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2021 року. Тобто після зазначених дат постачання цим категоріям споживачів мало здійснюватися за умови комерційного обліку лічильниками газу, до їх настання - незалежно від наявності газових лічильників. Відповідно до приписів частини другої статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 20 січня 2018 року загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному\~статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». До 20 січня 2018 року питання встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу не було врегульоване на рівні закону, а регламентувалося підзаконними нормативно-правовими актами. Приписами абзаців третього-п`ятого пункту 4 Тимчасового положення у редакції\~постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року № 46) передбачено, що: - ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів можуть як власник (власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи; - встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з\~Кодексом газорозподільних систем. Встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку; - власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі - експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі неврегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства. Відповідно до\~пункту 1 глави 5 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494, за ініціативи балансоутримувача (управителя) або оператора газорозподільної системи та за їх рахунок у багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких у повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. Балансоутримувач (управитель) не може відмовити оператору газорозподільної системи в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ. З наведених положень вбачається, що до 20 січня 2018 року оператор газорозподільної системи мав право встановити загальнобудинковий лічильник природного газу, врегулювавши з власником (власниками) будинку, експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку, а також забезпечити можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. Отже для встановлення загальнобудинкового лічильнику природного газу оператор газорозподільної системи не міг діяти в односторонньому порядку оскільки повинен був в договірному порядку врегулювати з власником (власниками) будинку, експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку. Також відповідно до\~пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»\~механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, становить частину спільного майна багатоквартирного будинку. У свою чергу, таке майно є спільною сумісною власністю власників квартир та нежитлових приміщень будинку (частина друга статті 382 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України),\~частина перша статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). Таким чином, будь-яке втручання у належні до багатоквартирного будинку інженерні мережі (незалежно від місця їх розташування - всередині чи за межами будинку) є діями, які вчиняються щодо майна, належного співвласникам такого будинку на праві спільної сумісної власності. Встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу не є винятком з цього загального висновку, адже здійснюється з безпосереднім втручанням в інженерні мережі будинку, а сам прилад обліку, будучи приєднаним до мереж будинку, стає невід`ємною складовою частиною останніх, перестає існувати як окрема річ і бути об`єктом права власності оператора газорозподільної системи. Об`єкт же права власності співвласників багатоквартирного будинку зазнає фізичних змін. За відсутності згоди співвласників такі зміни можуть кваліфікуватися або як правопорушення, або як допустиме обмеження права власності. Разом з тим відповідно до однозначних приписів\~частини сьомої статті 319\~та\~частини другої статті 321 ЦК України\~обмеження права власності можуть бути запроваджені виключно законом. Тобто з урахуванням положень\~абзацу другого частини другої статті 4 ЦК України\~такі обмеження можуть бути встановлені виключно нормативно-правовим актом, що має юридичну силу закону України. Зазначене кореспондується із приписами\~пункту 7 частини першої статті 92 Конституції України, відповідно до яких правовий режим власності визначається виключно законами України. Відтак суд приходить до висновку, що до та після 20 січня 2018 року першочергово слід враховувати, що втручатися у газові мережі, що складають спільне майно багатоквартирного будинку, можна лише за згодою власників такого майна, яка мала бути надана в порядку, визначеному\~статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»\~(якщо в такому будинку створене об`єднання співвласників - у порядку\~статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»). У свою чергу, будь-які підзаконні нормативно-правові акти не могли встановлювати інший порядок вирішення цього питання і тим більше надавати оператору газорозподільної системи право в односторонньому порядку втручатися в газові мережі багатоквартирного будинку для встановлення загальнобудинкового лічильника. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Велика Палата Верховного Суду від 26.10.2021 року у справі № 212/5836/17. Таким чином, суд дійшов висновку, що оператор газорозподільної системи, який в односторонньому порядку встановив для багатоквартирного будинку загальнобудинковий лічильник природного газу, як до 20 січня 2018 року, так і після цієї дати діяв з порушенням вимог законодавства. Щодо визначення обсягу спожитого газу споживачами до встановлення індивідуальних лічильників Положеннями Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» встановлено систему стимулів та гарантій запровадження повного комерційного (приладового) обліку та здійснення контролю за використанням ресурсів природного газу. З прийняттям цього Закону внесено зміни до\~Закону України від 08 липня 2010 року № 2467-VI «Про засади функціонування ринку природного газу»\~(який втратив чинність 01 жовтня 2015 року з прийняттям\~Закону «Про ринок природного газу»), відповідно до яких відпуск природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. При цьому населення у разі відсутності приладів обліку природного газу споживає газ за нормами, встановленими законодавством, до строків, передбачених у частині першій статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Однак як норми Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», так і норми\~Закону України «Про ринок природного газу»\~не ставлять у залежність визначення обсягу споживання населенням природного газу від наявності чи відсутності загальнобудинкового лічильника газу. Закон України від 21 грудня 2017 року № 2260-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу» змінив строк постачання природного газу, яке здійснюється за умови його комерційного обліку в частині населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі, - з 1 січня 2021 року. Ці зміни набули чинності 20 січня 2018 року. Отже, з 1 січня 2018 року почало діяти правило про облік до моменту встановлення лічильників газу за нормами споживання, визначеними Кабінетом Міністрів України. Це положення не пов`язується з наявністю загальнобудинкового лічильника газу. Таким чином, законодавчими актами передбачено лише два механізми обчислення обсягу спожитого газу: - за даними лічильників газу; - за встановленими Кабінетом Міністрів України нормами споживання. Відповідно до\~абзацу сьомого пункту 3 глави 4 розділу IX Кодексу\~газорозподільних систем, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог\~глави 5 розділу XI цього Кодексу), фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу (алокація) по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до цього Кодексу. Тому для застосування такої санкції, як визначення фактичного об`єму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, має бути встановлений факт відмови споживача, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), від його встановлення за рахунок оператора ГРМ. Таким чином, у разі не встановлення населенню у строки, зазначені у частині першій статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу (до 01 січня 2021 року) на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, визначеними Кабінетом Міністрів України. Відповідно до\~частини третьої статті 2 Закону «Про ринок природного газу»\~рішення (заходи) суб`єктів владних повноважень, прийняті на виконання норм\~цього Закону, мають відповідати принципам пропорційності, прозорості та недискримінації. Згідно з принципом недискримінації рішення, дії, бездіяльність суб`єктів владних повноважень не можуть призводити: - до юридичного або фактичного обсягу прав та обов`язків особи, який є відмінним від обсягу прав та обов`язків інших осіб у подібних ситуаціях, якщо тільки така відмінність не є необхідною та мінімально достатньою для задоволення загальносуспільного інтересу; - до юридичного або фактичного обсягу прав та обов`язків особи, який є таким, як і обсяг прав та обов`язків інших осіб у неподібних ситуаціях, якщо така однаковість не є необхідною та мінімально достатньою для задоволення загальносуспільного інтересу. З огляду на необхідність забезпечення принципу високого рівня захисту прав та інтересів споживачів природного газу слід визнати, що односторонні дії газорозподільної організації щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу необхідно кваліфікувати не тільки в контексті застосування попередньої та чинної редакцій Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», а значно ширше - в контексті норм про зміст, допустимі обмеження та непорушність права власності (Конституція України,\~ЦК України,\~Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). Судом встановлено, що в управителя будинку ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» відсутні договірні відносини з АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку та лічильників газу, а також щодо проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку природного газу в будинку за адресою: [ADDRESS] , відсутня також згода власників будинку, що мала бути надана в порядку, визначеному\~статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Крім того, нема даних про те, що позивач відмовилася від встановлення їй індивідуального лічильника природного газу і чинила перешкоди представникам АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» у доступі до будинку для встановлення лічильника природного газу, а, навпаки, позивачка зверталася до відповідача із заявами, у якій просила встановити їй квартирні прилади обліку споживання природного газу. З огляду на викладене односторонні дії газорозподільної організації щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу за відсутності договірних відносин та без згоди на це співвласників відповідного багатоквартирного будинку слід однозначно кваліфікувати як протиправні незалежно від того, вчинені вони до 20 січня 2018 чи після цієї дати. У разі не встановлення населенню у строки, зазначені у частині першій статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу (до 01 січня 2021 року) на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, визначеними Кабінетом Міністрів України. 23 березня 2016 року Кабінет Міністрів України як повноважний суб`єкт, прийняв\~постанову № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» (далі - постанова № 203), що мала усунути неналежний стан правового регулювання у відносинах між постачальником та споживачем природного газу, який немає лічильника. В подальшому 30 травня 2018 року Окружний адміністративний суд міста Києва ухвалив рішення у справі № 826/2507/18 про задоволення позову, зокрема, визнав протиправною та нечинною\~постанову № 203. 9 серпня 2018 року Київський апеляційний адміністративний суд та 27 листопада 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду залишили без змін рішення суду першої інстанції. 30 січня 2019 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 63 «Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами» (далі - постанова № 63), якою, зокрема, затвердив норми споживання природного газу побутовими споживачами природного газу у разі відсутності лічильників та установив, що не допускається нарахування та облік заборгованості на особовому рахунку побутового споживача за природний газ, яка виникла у зв`язку з втратою чинності постановами № 237 та № 203. 21 лютого 2019 року Окружний адміністративний суд міста Києва постановив ухвалу у справі № 640/2305/19, якою забезпечив позов шляхом зупинення дії зазначених пунктів постанови № 63. 27 лютого 2019 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 143 «Питання споживання природного газу» (далі - постанова № 143), яка за змістом відповідає нормам постанови № 63, однак дія яких булу зупинена судом у справі № 640/2305/19. Зокрема, уряд у постанові № 143 затвердив норми споживання природного газу побутовими споживачами природного газу у разі відсутності лічильників та установив, що не допускається нарахування та облік заборгованості на особовому рахунку побутового споживача за природний газ, яка виникла у зв`язку з втратою чинності постановами № 237 та № 203. 14 серпня 2019 року Окружний адміністративний суд міста Києва у справі № 640/2305/19 ухвалив рішення про часткове задоволення позову та визнання протиправними дій Кабінету Міністрів України, зокрема, щодо прийняття зазначених пунктів постанови № 63. 13 листопада 2019 року Шостий апеляційний адміністративний суд прийняв постанову, якою залишив без змін рішення суду першої інстанції. 10 січня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Кабінету Міністрів України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 серпня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року. 13 лютого 2020 року Окружний адміністративний суд міста Києва у справі № 640/13591/19 ухвалив рішення про задоволення позову та визнання протиправними дії Кабінету Міністрів України, зокрема, щодо прийняття зазначених пунктів постанови № 143. 2 червня 2020 року Шостий апеляційний адміністративний суд прийняв постанову, якою залишив без змін рішення суду першої інстанції. 8 липня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відкрив касаційне провадження за касаційною на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 2 червня 2020 року. Враховуючи зазначене, виникла прогалина у правовому регулюванні відносин щодо споживання населенням природного газу за відсутності лічильників (додатково див. пояснювальну записку до проєкту Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про ринок природного газу» та інших законів щодо забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу»; http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/zweb2/webproc4_1?pf3511=69533). У\~Конституції України\~встановлено, що Україна є соціальною, правовою державою (стаття 1); права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (частина друга статті 3); держава забезпечує соціальну спрямованість економіки (частина четверта статті 13). Конституційний Суд України в\~абз. 2 п.п. 4.1 п. 4 мотивувальної частини рішення від 02.11.2004 № 15-рп/2004\~вказав, що «верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо». Одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26.10.2021 року у справі № 212/5836/17 дійшла висновку що, особи розраховують на стабільність та усталеність юридичного регулювання, тому часті та непередбачувані зміни законодавства перешкоджають ефективній реалізації ними прав і свобод, а також підривають довіру до органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Однак очікування осіб не можуть впливати на внесення змін до законів та інших нормативно-правових актів. У Доповіді «Верховенство права», схваленій Європейською Комісією «За демократію через право» на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25-26.03.2011) (CDL-AD(2011)003rev) також зазначено, що держава зобов`язана дотримуватись законів, які запровадила, і застосовувати їх у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю; передбачуваність означає, що закон має бути… проголошений наперед - до його застосування, та має бути передбачуваним щодо його наслідків: він має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку (п. 44); юридична визначеність вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишались передбачуваними (п. 46); юридична визначеність також означає, що держава загалом повинна дотримуватись узятих на себе певних зобов`язань, виконувати покладені на неї певні функції чи виголошені нею перед людьми певні обіцянки (поняття «законні очікування») (п. 48). Суд бере до уваги те, що позивач має правомірні очікування стосовно законності й дійсності юридичних актів, які приймають органи публічної влади. Триваюча ситуація невизначеності сама по собі становить непропорційний тягар для особи (див mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04) § 77). Застосування норм споживання комунальних послуг не може погіршуватися невизначеністю дії нормативних актів, яким вони затверджуються. Отже, у разі виникнення спору в умовах відсутності юридичної визначеності у правовому регулюванні щодо застосовних норм споживання природного газу суд повинен застосовувати останні норми споживання природного газу, які затвердив Кабінет Міністрів України (незалежно від втрати чинності відповідною постановою, зокрема від визнання її нечинною чи скасування), до затвердження нових норм споживання природного газу. У спірний період такими постановами Кабінету Міністрів України слід вважати: постанову Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників», якою затверджені норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, що підлягають застосуванню до послуг з постачання природнього газу населенню з 01 лютого 2016 року і до 07 лютого 2019 року; постанову Кабінету Міністрів України від 30 січня 2019 року № 63 «Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами», якою затверджені норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, що підлягають застосуванню до послуг з постачання природнього газу населенню з 08 лютого 2019 року і до 06 березня 2019 року; постанову Кабінету Міністрів України від 27 лютого 2019 року № 143 «Питання споживання природного газу», якою затверджені норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, що підлягають застосуванню до послуг з постачання природнього газу населенню з 07 березня 2019 року (і до затвердження Кабінетом Міністрів України нових норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників). Суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо зобов`язання\~АТ "Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз"\~здійснити [PERSON] перерахунок плати за спожитий газ, починаючи з грудня 2017 року до встановлення індивідуального лічильника обліку газу, виходячи із діючих норм споживання газу для громадян в квартирах, в яких не встановлені індивідуальні газові лічильники також підлягають задоволенню із зазначенням конкретних періодів нарахування обсягу спожитого природного газу. З приводу позовних вимог про визнання за позивачем права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок Відповідача суд зазначає наступне. За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу. Згідно з додатком № 1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн, а згідно з додатком № 1 до постанови від 27 вересня 2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн. Не встановлення відповідачем індивідуальних лічильників позивачам з посиланням на те, що кошти на встановлення індивідуального лічильника в кожній квартирі Планом розвитку газорозподільної системи не передбачено, суперечить вимогам законодавства та порушує права позивача. З урахуванням вимог статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» волевиявлення позивача на встановлення індивідуального лічильника газу не може бути порушеним. Таким чином, задоволення вимог позивача щодо зобов`язання відповідача встановити індивідуальний лічильник обліку природного газу буде відповідати зазначеній державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та можливості для позивача з отримання послуги по газопостачанню; встановлення позивачеві індивідуального лічильника забезпечить оплату ним саме того об`єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість. Також суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», згідно з якою фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Таким чином, саме на відповідача покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним. Отже, обраний позивачами спосіб захисту суд вважає таким, що відповідає вимогам статті 16 ЦК України. Відповідно до статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31-32 рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції» («Cantoni v. France»), заява № 17862/91; пункт 65 рішення від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява «№ 20372/11). Зі змісту статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» вбачається обов`язок встановлення відповідними суб`єктами господарювання - газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу та визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку. Оскільки позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до частини першої України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 1 січня 2021 року (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2260-VIII від 21.12.2017). Зазначене вище відповідає правовій позиції Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі №214/2435/17. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права за Позивачем на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок АТ «Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз" підлягають задоволенню. Позовні вимоги [PERSON] щодо солідарного стягнення з відповідачів на її користь судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6300 грн. підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. До позовної заяви [PERSON] надала такі копії: договору про надання правової допомоги від 09.12.2020 р. N 19; розрахунку витрат на правову допомогу від 09.12.2020 р.; акту про прийняття грошових коштів за надання юридичних послуг згідно договору N 19 від 09.12.2020 р.; квитанцій до прибуткових касових ордерів за договором від 09.12.2020 р. N 10; свідоцтва [PERSON] про право на зайняття адвокатською діяльністю. З наданих суду акту про прийняття грошових коштів за надання юридичних послуг згідно договору N 19 від 09.12.2020 р. та квитанцій до прибуткових касових ордерів за договором від 09.12.2020 р. N 10 вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2300 грн. (які складаються з оплати позивачем послуг за надану адвокатом консультацію 300 грн., оплати послуг зі складання і подачі до суду позовної заяви 2000 грн. та оплата послуг з представництва інтересів в судових засіданнях при розгляді справи в суді першої інстанції 4000 грн.) знайшли своє підтвердження і мають бути стягнуті на користь позивача [PERSON] з відповідачів. Частиною 4\~статті 137 ЦПК України\~передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно частини 5\~статті 137 ЦПК України\~у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 6 цієї статті передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З урахуванням клопотання представника відповідача -\~АТ "Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз"\~про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката суд дійшов висновку про можливість зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката та стягнути солідарно з відповідачів витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 4000 грн. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3\~ст. 22 закону України "Про захист прав споживачів", судовий збір в розмірі 908 грн. має бути покладений на відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: partial