Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-13 00:00:00

30.12.2021, адвокат Мігалі Іляна Василівна, яка діє від імені та в інтересах [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про встановлення факту постійного не проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] , помер [PERSON] , який являється батьком позивача. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. До спадкоємців першої черги за законом належать позивач та її сестра, відповідач по справі. На час відкриття спадщини, позивач проживала разом зі спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] . За цією адресою зареєстрована і сестра позивача, [PERSON] , однак вона вже більше 15 років постійно проживала зі своєю родиною за іншою адресою та вже більше чотирьох років перебуває за межами України. Більше того, із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця до нотаріальної контори вона не зверталася та наміру приймати спадщину не виявила. Таким чином, на момент відкриття спадщини, відповідач фактично зі спадкодавцем не проживала, у зв`язку з чим не може вважатися такою, що прийняла спадщину після смерті спадкодавця. У шестимісячний строк вона не подала заяву про прийняття спадщини. Позивач, як спадкоємець за законом, після смерті спадкодавця 21.05.2020 звернулася до Рахівської ДНК із заявою про прийняття спадщини. встановлення факту непроживання відповідача за адресою: [ADDRESS] , необхідно позивачу для отримання усієї спадщини, що відкрилася після смерті спадкодавця. На підставі наведеного, просила встановити факт постійного не проживання [PERSON] разом із спадкодавцем, [PERSON] на час відкриття спадщини ( [INFO] ) та визнати [PERSON] такою, що не прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, [PERSON] від 04.01.2022 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 01.02.2022. Надано\~відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання\~ відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 24.03.2022, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Витребувано від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, інформацію про факт перетинання державного кордону гр. [PERSON] , [INFO] , громадянство України з 01.01.2018 по 31.05.2020. 05.05.2022,\~Головним центром\~обробки спеціальної\~інформації Державної\~прикордонної служби\~України,\~надіслано до\~суду електронною\~поштою докази\~витребувані ухвалою\~суду від\~24.03.2022.\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Ухвалою суду від 11.05.2022, підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні в залі Рахівського районного суду Закарпатської області за адресою: м. Рахів, вул. Карпатська, №15, Закарпатської області на 11 годину 00 хвилин, 14 липня 2022 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. 14.07.2022 представник позивача, адвокат Мігалі І.В. подала через канцелярію суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та без участі позивача. На задоволенні позову наполягає. Відповідач [PERSON] \~у судове\~засідання не\~з`явилася.\~Про день,\~час та\~місце розгляду\~справи повідомлялася\~належним чином,\~шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причину неявки суд не повідомила. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не подавала. На підставі ч.2\~ст.247\~ЦПК України,\~фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги відзив на позов, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, приходить до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року „Про судову практику у справах про спадкування", справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Позивач звертаючись до суду з даним позовом зазначає, що встановлення факту не прийняття спадщини може вплинути на спадкові права й обов`язки іншої особи - відповідача по справі [PERSON] , тому справа повинна розглядатися в порядку позовного провадження. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого, повторно, 29 листопада 2010 року Рахівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис №34, [PERSON] , помер [INFO] , у віці 73 роки. Оскільки спадщина за померлим [PERSON] , відкрилася [INFO] у, цивільні правовідносини слід врегульовувати положеннями Книги шостої "Спадкове право" ЦК України (в редакції 2004 року). Згідно ст.ст.1217,1218 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що після смерті громадянина [PERSON] відкрилася спадщина на все належне йому майно, в тому числі, на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 119,4 кв.м., житловою площею 49,5 кв.м. Право власності громадянина [PERSON] на вказане нерухоме майно підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №147514796 від 30.11.2018. Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) №60264753 від 21.05.2020, стверджується, що громадянин [PERSON] , [INFO] , за період свого життя заповіти не складав. В зв`язку з наведеним, у відповідності до ч.2 ст.1223 ЦК України, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , являється спадкоємцем першої черги спадкування за законом спадщини яка відкрилася після смерті [PERSON] , оскільки являється його дочкою, що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03 січня 1984 року та копією свідоцтва проодруження серії [NUMBER] від 22 лютого 2002 року, згідно якого позивач змінила своє прізвище після одруження на [PERSON] . Іншим спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , зі слів позивача, є відповідач по справі [PERSON] , [INFO] , яка являється дочкою спадкодавця та сестрою позивача. Стаття 1268 ЦК України проголошує, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Судом встановлено, що позивач, [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, у відповідності до ч.1 ст.1269 ЦК України, прийняла спадщину, після смерті свого батька [PERSON] , оскільки 21 травня 2020 року подала до Рахівської ДНК заяву про прийняття спадщини, що стверджується копією заяви та Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №60265266 від 21.05.2020. Звертаючись з позовом до суду з позовною вимогою про встановлення факту непроживання відповідача за адресою: [ADDRESS] , необхідно їй для отримання всієї спадщини, що відкрилася після смерті батька, [PERSON] . При розгляді цивільної справи, суд, керується положеннями статей 77-79 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідності до положень статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: dismissed