Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-11 00:00:00

Представник позивача адвокат Сумцов Є.С. у листопаді 2022 року звернувся до суду із указаним позовом в інтересах [PERSON] , який мотивував тим, що 06.05.2019 між [PERSON] та АТ «ІДЕЯ БАНК» було укладеного договір кредиту та страхування №\~Z62.21789.005227661. У лютому 2021 року [PERSON] дізналася про те, що за виконавчим написом від 20.01.2021 № 1736, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем з неї, як боржниці, стягується на користь АТ «ІДЕЯ БАНК» заборгованість у розмірі 51385,51 грн. За виконавчим провадженням № 64582642 державним виконавцем Тростянецького РВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Конєвим О.М. було звернуто стягнення заборгованості на заробітну плату позивачки, яку вона отримувала у відділі освіти Тростянецької міської ради. Фактично із заробітної плати позивачки протиправно та безпідставно було стягнуто кошти у сумі 2349,16 грн. Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 03.08.2021 у справі №588/883/21 визнано таким, що не підлягає виконанню вказаний виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ІДЕЯ БАНК» заборгованості у розмірі 51385,51 грн. Також рішенням суду було стягнуто з АТ «ІДЕЯ БАНК» на користь позивачки 2349,16 грн у порядку повернення стягнуто за виконавчим написом, суму сплаченого судового збору у розмірі 2270,00 грн та понесені витрати на отримання професійної правничої допомоги у розмірі 6000,00 грн. На підставі виконавчого листа виданого Тростянецьким районним судом Сумської області за вказаним рішенням суду щодо стягнення з АТ «ІДЕЯ БАНК» судових витрат та безпідставно стягнутих коштів у загальній сумі 10619,16 грн, старшим державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Слободою А.П. 23.09.2021 було відкрито виконавче провадження №66910169. 06.10.2021 державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №66910169, на підставі повідомлення банку про сплату боргу позивачці. Кошти були зараховані на рахунок позивачки [NUMBER] відкритий у АТ «ІДЕЯ БАНК». Оскільки відповідач не запитав згоди позивачки на зарахування коштів на виконання рішення суду на вказаний рахунок та не повідомив її належним чином про відповідне зарахування коштів, [PERSON] 27.10.2021 звернулася до відповідача з відповідним зверненням. На вказане звернення відповідачем була надана відповідь з випискою про рух коштів по рахунку позивачки, відповідно до якої 11.08.2021банком було зараховано компенсацію судового збору, професійної правничої допомоги та повернення стягнутого за виконавчим написом нотаріуса на виконання рішення суду у загальній сумі 10619,16 грн. 12.08.2021 вказану суму коштів було стягнуто банком на погашення прострочення по кредитному договору №\~Z62.21789.005227661 від 06.05.2019. Представник позивачки також зазначив, що умовами кредитного договору подібне самовільне списання коштів з рахунку позивачки у рахунок погашення кредитної заборгованості не передбачено. У відповіді на звернення позивачки банк посилався на п. 9.12 договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, до якого позивачка, нібито, приєдналася згідно умов п. 3.4. кредитного договору. Однак вказаний банком договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб позивачкою не підписувався. Тому представник позивачки вважає, що підстави для такого списання коштів є незаконними, відтак кошти у розмірі 10619,16 грн були безпідставно списані з рахунку позивачки. У зв`язку з наведеним,\~представник позивачки\~просить судстягнути із АТ "ІДЕЯ БАНК" на користь [PERSON] безпідставно списані кошти у сумі 10619, 16 грн., а також витрати зі сплати судового збору та витрати на отримання професійної правничої допомоги. Ухвалою суду від 29.11.2022 було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін та призначено справу до судового розгляду. 17.12.2021 представником відповідача був поданий відзив на позов у якому останній просив відмовити позивачці в задоволенні позову із тих підстав, що АТ «ІДЕЯ БАНК» цілком на законних підставах, а не безпідставно здійснило добровільне виконання рішення суду. Зокрема представник відповідача послався на п. 9.11 договору комплексного\~банківського обслуговування\~фізичних осібу якому зазначено, що з укладенням цього договору, позичальник доручає банку здійснювати договірне списання банком з будь-яких рахунків позичальника у АТ «ІДЕЯ БАНК» грошових коштів у розмірі наявної простроченої заборгованості по кредиту, нарахованих процентах, плати за обслуговування кредитної заборгованості, неустойках, штрафах, пені. Кошти у розмірі 10619,16 грн, були перераховані 11.08.2021 на рахунок позивачки № [NUMBER] (IBAN № [NUMBER] ), який був відомий АТ «ІДЕЯ БАНК». 12.08.2021 вказані кошти згідно умов договірного списання списано в погашення простроченої заборгованості позивачки по кредитному договору. Також представник відповідача зазначив, що 05.10.2021 між банком та позивачкою було укладеного додаткову угоду №Z62.21789.005227661/1 до кредитного договору, з виконанням умов якої зобов`язання за кредитним договором було припинено. Станом на дату укладення цієї додаткової угоди борг позивачки за кредитним договором становив 50154,73 грн, а перед цим 12.08.2021, сума коштів у розмірі 10619,16 грн, яка була стягнута з поточного рахунку позивачки за договірним списанням, та яку позивачка має намір стягнути, була розподілена на погашення заборгованості за кредитним договором. Відтак ці кошти були враховані під час визначення загального розміру заборгованості для можливості укласти додаткову угоду та припинити зобов`язання за кредитним договором, з чим також погодилася [PERSON] . Тому представник відповідача вважає, що вимога про стягнення з АТ «ІДЕЯ БАНК» коштів у розмірі 10619,16 грн є безпідставною та такою, що суперечить загальним засадам цивільного судочинства і раніше вчиненим діям позивачки та відповідача відповідно до умов кредитного договору. Крім того, представник відповідача пославшись на відсутність доказів понесених позивачкою судових витрат, а також на безпідставність позовних вимог заперечив проти заявлених судових витрат у розмірі 8000,00 грн. 27.12.2021 представник позивачки подав до суду відповідь на відзив, у якій крім обставин викладених у позовній заяві додатково вказав, що наданий представником відповідача разом з відзивом на позовну заяву текст публічної пропозиції АТ «ІДЕЯ БАНК» про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та сам договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не можна вважати складовою кредитного договору щодо будь-яких встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником. Позивач, як пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому, представник позивачки вважає, що редакція договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, на яку посилається відповідач, мотивуючи списання коштів з рахунку позивачки мала б бути підписана безпосередньо позивачкою. Також представник позивачки у відзиві зазначив, що додаткова угода до кредитного договору не містить погодження позивачки на списання банком коштів у розмірі 10619,16 грн. Зі змісту даної угоди не вбачається, що банком було враховано вказані кошти у розрахунок заборгованості. Заперечення представника відповідача щодо відсутності підстав для відшкодування судових витрат представник позивачки вважає передчасними, оскільки докази щодо судових витрат подаються до закінчення судових дебатів. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав повністю, обґрунтувавши обставинами, які зазначені у позові та відповіді на відзив. Також представник позивачки зазначив, що порушення прав позивачки полягає у тому, що останню не повідомили про перерахування коштів на виконання рішення суду в рахунок погашення заборгованості за кредитом. Вважає, що позивачка сама мала вирішити, як розпорядитися коштами, які отримала на виконання рішення суду. Представник банку у неї не з`ясовував питання про те, куди перерахувати кошти на виконання рішення суду. Представник відповідача у судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причину неявки. У відзиві на позов представник відповідача просив суд справу розглядати за його відсутності. Заслухавши пояснення представника позивачки та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом установлено, що 06.05.2019 між АТ «ІДЕЯ БАНК» та [PERSON] було укладеного договір кредиту та страхування № Z62.21789.005227661, відповідно до якого позивачка отримала кредит у розмірі 48532,00 грн із процентною ставкою 15% та кінцевою датою повернення коштів 06.05.2021 (а.с. 6). 20.01.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 1736, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ІДЕЯ БАНК» заборгованості у розмірі 51385,51 грн. Факт укладення зазначеного договору та вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису сторони не оспорюють. Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 03.08.2021 у справі №588/883/21 було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. вчинений 20.01.2021 та зареєстрований у реєстрі за №1736 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ІДЕЯ БАНК» заборгованості у розмірі 51385,51 грн. Також даним рішенням суду було стягнуто з АТ «ІДЕЯ БАНК» на користь [PERSON] кошти у розмірі 2349,16 грн у порядку повернення стягнуто за виконавчим написом , суму сплаченого судового збору у розмірі 2270,00 грн та понесені витрати на отримання професійної правничої допомоги у розмірі 6000,00 грн (а.с. 7-11). На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист та постановою старшого державного виконавця Галицького ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львову) Слободи А.П. від 23.09.2021 було відкрито виконавче провадження № 66910169 (а.с. 13). 06.10.2021 старшим державним виконавцем Галицького ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львову) Слободою А.П. було винесено постанову про закриття виконавчого провадження про стягнення з АТ «ІДЕЯ БАНК» на користь [PERSON] коштів у розмірі 10619,16 грн у зв`язку зі сплатою боргу до відкриття виконавчого провадження (а.с. 14). Згідно повідомлення Галицького ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львову) від 26.10.2021 за № 53303, наданого на адвокатський запит представника позивачки адвоката Сумцова Є.С. від 12.10.2021, на адресу виконавчої служби 04.10.2021 надійшло повідомлення боржника АТ «ІДЕЯ БАНК» про те, що рішення суду виконано в повному обсязі до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 66910169, підтвердженням чого є належним чином засвідчена копія меморіального ордеру №4291465 від 11.08.2021 (а.с. 17). З меморіального ордеру № 4291465 від 11.08.2021 вбачається, що АТ «ІДЕЯ БАНК» перераховано [PERSON] на рахунок № [NUMBER] кошти у розмірі 10619,16 грн. У призначенні платежу вказано: «компенсація суд. зб., проф. допом. та поверн. стяг. за вик. нап. нотар на виконання ріш. суду Тростянецького РС Сумської обл. від 03.08.2021 у справі №588/883/21» (а.с. 20). Відповідно до повідомлення АТ «ІДЕЯ БАНК» від 02.11.2021 за № 2021/52180 сплата коштів по меморіальному ордеру № 4291465 від 11.08.2021 була здійснена на поточний рахунок позивачки № [NUMBER] , відкритий банком на виконання п. 3.12 договору кредиту та страхування від 06.05.2019 за № Z62.21789.005227661, які було списано та зараховано у погашення заборгованості за цим кредитним договором (а.с. 21). 05.10.2021 між АТ «ІДЕЯ БАНК» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №\~Z62.21789.005227661/1 до кредитного договору № Z62.21789.005227661 відповідно до умов якої сторони погодили розмір заборгованості за кредитним договором, а також порядок дострокового припинення договору. Зокрема позивачка зобов`язалася повернути банку в строк не пізніше 5 банківських днів від дати укладення цієї додаткової угоди частини отриманого у користування кредиту у сумі 28000,00 грн. За умови своєчасного та у повному обсязі виконання позичальником своїх зобов`язань банк здійснює прощення боргу у сумі 22154,73 грн (а.с. 59-60). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором\~банківського рахунка\~банк зобов`язується\~приймати і\~зараховувати на\~рахунок,\~відкритий клієнтові\~(володільцеві\~рахунка),\~грошові кошти,\~що йому\~надходять,\~виконувати розпорядження\~клієнта про\~перерахування і\~видачу відповідних\~сум з\~рахунка та\~проведення інших\~операцій за\~рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Згідно ст. 1071 ЦК України банк\~може списати\~грошові кошти\~з рахунка\~клієнта на\~підставі його\~розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно пункту 1.38 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Відповідно до пунктів 26.1, 26.2 статті 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. Умови договору на договірне списання повинні передбачати обсяг інформації, достатній для належного виконання такого списання банком, що обслуговує платника (обставини, за яких банк має здійснити (здійснювати) договірне списання; найменування отримувача та банку отримувача; реквізити рахунка, з якого має здійснюватися договірне списання; реквізити договору між платником та отримувачем (за наявності договору), що передбачає право отримувача на договірне списання; перелік документів, що мають бути представлені отримувачем в обслуговуючий платника банк (якщо платник та отримувач домовились про надання цих документів до банку платника) тощо). Згідно з пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні, в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року№22 (далі за текстом - Інструкція від 21 січня 2004 року), кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Відповідно до пункту 6.1 Інструкції від 21 січня 2004 року банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. У пункті 6.4 Інструкції від 21 січня 2004 року зазначається, що договір має містити інформацію, яка потрібна для належного виконання банком доручення платника, зокрема: умови, за якими банк повинен, здійсниш (здійснювати) договірне списання; номер рахунку платника, з якого має здійснюватися договірне списання; назву отримувача; номер і дату договору з отримувачем, яким передбачене право отримувача на договірне списання коштів з рахунку платника;перелік документів, які отримувач має надати банку,\~що обслуговуєплатника (якщо вони передбачені в договорі). Якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містиш інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання (пункт 6.5 Інструкції від 21 січня 2004 року). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений знедодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд погоджується з доводами представника позивачки про те, що договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не можна вважати складовою кредитного договору, з огляду на таке. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ІДЕЯ БАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Суд враховує, що публічна пропозиція АТ «ІДЕЯ БАНК» про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, які були додані відповідачем до відзиву на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позову, не містять підпису позивачки, тому їх не можна розцінювати як частину договору кредиту та страхування №\~Z62.21789.005227661, укладеного між сторонами 06.05.2019. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді право банку здійснювати договірне списання з будь-яких рахунків позивачки у АТ «ІДЕЯ БАНК» грошових коштів у розмірі наявної простроченої заборгованості по кредиту, нарахованих процентах, плати за обслуговування кредитної заборгованості, неустойках, штрафах, пені. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та\~Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що АТ «ІДЕЯ БАНК» при укладенні 06.05.2019 договору кредиту та страхування №\~Z62.21789.005227661із [PERSON] дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією викладено в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом у даному випадку при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Враховуючи установлені судом обставини, а також вимоги вищевикладеного чинного законодавства суд вважає, що відповідачем безпідставно списано з рахунку [PERSON] кошти в розмірі 10 619,16 грн. Отже позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню повністю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить із такого. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3)\~пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачка при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 908 грн 00 коп. Ураховуючи, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню вся сума сплаченого судового збору. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача понесених позивачкою судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн, суд враховує таке. Відповідно до\~положень статті\~137\~ЦПК України\~для цілей\~розподілу судових\~витрат:\~1)\~розмір\~витрат на\~правничу допомогу\~адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану\~зі справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою;\~2)\~розмір суми,\~що підлягає\~сплаті в\~порядку компенсації\~витрат адвоката,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги,\~встановлюється згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги на\~підставі відповідних\~доказів,\~які підтверджують\~здійснення відповідних\~витрат.\~Для визначення\~розміру витрат на правничу\~допомогу з\~метою розподілу\~судових витрат\~учасник справи\~подає детальний\~опис робіт\~(наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги.\~Розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: складністю\~справи та\~виконаних адвокатом\~робіт (наданих\~послуг); часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); обсягом\~наданих адвокатом\~послуг та\~виконаних робіт; ціною\~позову та\~(або)\~значенням справи\~для сторони,\~в тому\~числі впливом\~вирішення справи\~на репутацію\~сторони або\~публічним інтересом\~до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник позивачки у обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу подав: договір про надання правової допомоги від 25.11.2021; додаток №1 до договору про надання правової допомоги від 25.11.2021; ордер на надання правової допомоги адвокатом Сумцовим Є.С. від 26.11.2021; акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 12.07.2022, квитанцію від 26.01.2022 про перерахування позивачкою адвокату Сумцову Є.С. коштів за надання правової допомоги в розмірі 8000 грн. Указані докази підтверджують факт понесення [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір в сумі 8000 грн. Зважаючи на\~обсяг наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт,\~а також\~ціну позову,\~суд вважає,\~що розмір\~витрат на\~професійну правничу\~допомогу є\~співмірним зі\~складністю справи та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2020 року у справі № 143/173/19 (провадження № 61-16088св19) зроблено висновок, що: «згідно з частинами п`ятою, шостою\~статті 137 ЦПК України\~у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами». Також у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц суд звернув увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої\~статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Стороною відповідача не було доведено неспівмірність витрат позивачки на правову допомогу. За таких обставин, оскільки позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню фактично понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн.

Outcome: approved