Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, просить стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договором №22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 в розмірі 11625 грн. за березень 2021 року, 775319 грн. 10 коп. моральної шкоди за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання згідно з договором №22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008, а також 2500 грн. компенсації за відрив від звичайних занять. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до рішення Личаківського районного суду м. Львова від 07.10.2014, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 12.02.2015, з [PERSON] та [PERSON] , а також з [PERSON] та [PERSON] солідарно стягнуто заборгованість за договором № 22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008, що складалася з 12500 грн. тіла кредиту, 20972,25 грн. процентів за користування кредитом та 12500 пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а всього в сумі 45972,25 грн. На даний час рішення суду звернуто до примусового виконання, та виконується щодо кожного із відповідачів у Личаківському, Сокальському та Самбірському відділах державної виконавчої служби. Однак відповідачі ухиляються від виконання рішення суду, заборгованість по договору кредиту не погасили та допустили прострочення виконання грошового зобов`язання за договором кредиту, а тому просить стягнути солідарно з відповідачів пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договором №22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 в розмірі 11625 грн. за березень 2021 року. Крім цього, внаслідок порушення відповідачами умов договору позивач вимушений був звертатися до суду за захистом порушених прав на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, з жовтня 2014 року не має доступу до свого майна, не може ним вільно розпоряджатися, є інвалідом другої групи та потребує операції, вартість якої на час ухвалення рішення становила 30000 грн., а на сьогоднішній день це 177822 грн., що призводить до щоденного фізичного болю та страждання у зв`язку з погіршенням стану здоров`я і як наслідок завдає позивачу моральної шкоди, що виражається у душевних стражданнях, відчутті пригнічення, тривоги, безвиході і безпорадності, тому на підставі ст.16, 23 ЦК України, ст.4, 23 Закону України «Про захист прав споживачів», правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі №216/3521/16-ц, а також рішень ЄСПЛ, зокрема у справах «Войтенко проти України» від 29.06.2004 та «Карпов проти Молдови» від 12.09.2019, просить стягнути з відповідачів також моральну шкоду у розмірі 775319 грн. 10 коп. Ухвалою від 03.05.2022 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі; розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження; призначити судове засідання для розгляду справи по суті 02.06.2022, яке було відкладено на 19.07.2022. В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідачі в судове засідання не з`явилися повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, причин неявки суду не повідомили, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися, жодних документів суду не скерували. Враховуючи те, що позивач не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі, відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, однак повторно не з`явилися в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подали, тому у відповідності до вимог ст.280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 07.10.2014, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 12.02.2015, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] , а також солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за договором № 22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008, що складалася з 12500 грн. тіла кредиту, 20972,25 грн. процентів за користування кредитом та 12500 пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а всього в сумі 45972,25 грн. У відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, суд вважає встановленим, і таким, що не підлягає доказуванню у даному судовому процесі, факт наявності у відповідачів [PERSON] та [PERSON] , а також у [PERSON] та [PERSON] солідарного грошового зобов`язання перед позивачем, що випливає з умов договору № 22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. При цьому, відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. З наведеного випливає, що у випадку невиконання або неналежного виконання взятого на себе зобов`язання, що випливає з умов договору, боржник зобов`язаний сплатити на користь кредитора неустойку у виді штрафу або пені, залежно від способу у який було здійснено порушення зобов`язання, у розмірі встановленому договором. Судом встановлено, що на даний час відповідачами грошове зобов`язання за умовами кредитного договору перед позивачем не погашене, рішення суду про стягнення кредитної заборгованості перебуває у різних виконавчих службах на стадії примусового виконання, проте на даний час не виконане. Таким чином, оскільки протягом березня 2021 року відповідачами було допущено порушення взятого на себе грошового зобов`язання за умовами кредитного договору, а тому у них виник обов`язок по сплаті неустойки у виді пені, розмір якої встановлений п.4.3 цього договору у розмірі 3% від суми залишку за кожен день користування кредитом. При таких обставинах суд вважає обґрунтованими вимоги про стягнення пені за березень 2021 року, яка згідно з проведеним позивачем розрахунком становить 11625 грн., а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Разом з тим, суд вважає безпідставними та необґрунтованими вимоги позивача про стягнення на його користь 775319 грн. 10 коп. моральної шкоди за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання згідно з договором №22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Разом з тим договором №22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 не передбачено обов`язку боржника чи поручителя відшкодувати кредитору моральну шкоду у разі порушення зобов`язання. Безпідставними є й посилання позивача на Закон України «Про захист прав споживачів» та правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі №216/3521/16-ц, оскільки у правовідносинах, що склалися між сторонами позивач не є споживачем, а також на рішення ЄСПЛ, оскільки такі прийняті у справах з іншими обставинами. Крім цього, як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 4 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (майнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч вказаним вимогам позивач, посилаючись на те, що у зв`язку з невиконанням відповідачами свого обов`язку щодо повернення коштів йому завдано моральну шкоду, що виражається у душевних стражданнях, відчутті пригнічення, тривоги, безвиході і безпорадності жодними доказами не підтверджено, в позовній заяві не зазначено з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір шкоди. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. Крім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, такий у розмірі 992 грн. 40 коп. слід стягнути з відповідачів в дохід держави. Разом з тим, суд не вбачає підстав для покладення на відповідачів 2500 грн. зазначених позивачем судових витрат у виді компенсації за відрив від звичайних занять, оскільки доводи позивача жодними доказами не підтверджені.

Outcome: partial