Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

20 квітня ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 12.05.2014р. між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №2008714252 від 12.05.2014 р., відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 53 064 грн. 88 коп. із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 0,01%. Встановлено строк виконання зобов`язання не пізніше 12.05.2019 р. 13.06.2016р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу №13/06/16, відповідно до якого останній набув право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. При цьому, право вимоги було передано на загальну суму 56 771 грн. 55 коп. 31.07.2017 року відповідач [PERSON] сплатила кошти на рахунок ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» в сумі 9 750 грн. Однак, починаючи з 31.08.2017 року відповідач припинила виконувати свої кредитні зобов`язання та утворилась заборгованість у розмірі 47 021 грн. 55 коп., яка складається з основної заборгованості за кредитом (тіло кредиту) - 44 192 грн. 33 коп., 2 829 грн. 22 коп. заборгованість за нарахованими доходами (%) згідно умов договору. 29.01.2019р. між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» укладено договір факторингу, відповідно до якого останній набув право вимоги кредитора до відповідача за вказаним кредитним договором. 18.02.2019 року позивач направив відповідачу вимогу про погашення кредитної заборгованості протягом 30-ти календарних днів з моменту отримання вимоги, але не пізніше ніж до 18.03.2019 року, однак зобов`язання щодо повернення кредитних коштів відповідачем виконано не було. Строки позовної давності обчислюється із закінченням пільгового періоду у 30 календарних днів з моменту направлення вимоги. Оскільки повідомлення-вимога датована 18.02.2019р., то позовна давність починає обраховуватися з 18.03.2019р., тобто із закінченням пільгового періоду. Оскільки боржник не виконав вимогу щодо повернення кредитних коштів, ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» звернувся та отримав 10.04.2020 р. від приватного нотаріуса виконавчий напис №1015 про стягнення з [PERSON] на свою користь заборгованості у розмірі 47 021 грн. 55 коп. Однак, рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02.10.2020 р. виконавчий напис скасовано. Позивач вказує, що заборгованість за кредитним договором відповідачем не сплачена і розмір її за період з 14.03.2016р. по 12.05.2019р. складає 34 493 грн. 43 коп., з яких: сума кредиту 34 487 грн. 65 коп., проценти за користування кредитом 5 грн. 78 коп. Відповідно до ст. 625 ЦК України позивачем нараховано: інфляційні 19 293 грн. 40 коп. (за період березень 2016 р. по квітень 2021 р.) та 3% річних 5 315 грн. 00 коп. (за період з 18.02.2016 по 07.04.2021 р.), а всього 24 608 грн. 40 коп. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь загальну суму заборгованості за кредитним договором, нарахування за ст. 625 ЦК України 59 101 грн. 83 коп.; судовий збір - 2270 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 05 травня 2021 року по справі відкрито провадження та ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 31 травня 2021 року представник відповідача подав до суду відзив на позов та просить відмовити в задоволенні частини позовних вимог, а саме: відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення кредитної заборгованості в сумі 23 010 грн. 67 коп. у зв`язку із закінченням строку позовної давності; відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафних санкцій в сумі 24 608 грн. 40 коп. у вигляді індексу інфляції та розрахованих 3 % річних. Так, представник відповідача вказує у відзиві на позов, що відповідно до п. 1.4.2 кредитного договору № 2008714252 від 12.05.2014 року сума кредиту погашається щомісяця в дату платежу та в розмірі, зазначеному в Графіку платежів, де передбачено, що карого 12-го (13-го або 14-го) числа місяця, починаючи з червня 2014 року по травень 2019 року було встановлено до сплати кредит частинами в розмірі 884 грн. 41 коп. з кінцевим строком повернення коштів не пізніше 12.05.2019 року. Проте, строк позовної давності згідно графіку погашень в загальній сумі 42 441 грн. 71 коп., що були встановлені до сплати за період з 12.06.2014 року по 12.04.2018 року сплив, оскільки кредитним договором був встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, відповідно до графіку погашень. А доводи позивача про те, що відповідач погашала заборгованість по кредитному договору в сумі 9750 грн. 31.07.2017 року не підтвердженні будь-якими доказами. Як вбачається із виписки, останній платіж відповідачем був здійснений 26.03.2015 року в сумі 902,49 грн. Враховуючи заявлені позивачем позовні вимоги щодо стягнення кредитної заборгованості за період з 14.03.2016 року до 12.05.2019 року в сумі 34 493,43 грн., строк позовної давності щодо позовних вимог в сумі 23 010,67 грн. за період з 14.03.2016 року по 12.04.2018 року включно сплив. Окрім того, щодо стягнення штрафних санкцій відповідач заперечує, оскільки кредит оформлювався двома кредитними договорами: № 20008714296 від 12.05.2014 року та кредитний договір № 2008714252 від 12.05.2014 року, про що працівники банку відповідачу не в достатній мірі роз`яснили, що отримання кредиту буде відбуватись оформленням двох кредитних договорів, на що відповідач не звернула увагу та сплачувала свою кредитну заборгованість. 07 грудня 2015 року заборгованість по Кредитному договору №20008714296 від 12.05.2014 року [PERSON] перед ПАТ «ОТП Банк» було повністю погашено з частковим прощенням боргу, томувідповідач вважала, що заборгованість перед ПАТ «ОТП Банк» було повністю погашено. Про наявність непогашеної частини заборгованості по Кредитному договору №2008714252 від 12.05.2014 року [PERSON] дізналась лише 27.07.2020 року, коли їй надійшла постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, яке було відкрито на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Кравцовим О.О. від 10.04.2020 року. Із вказаного виконавчого напису вбачається, що позивач не вимагав стягнення штрафних санкцій і такі не були розраховані. Отже, на підставі вище викладеного, стягнення штрафних санкцій за несвоєчасне погашення заборгованості, що були розраховані Позивачем є не правомірними, оскільки Відповідач не знав про існування такої заборгованості перед діючим та попереднім кредиторами та вважав заборгованість перед первинним кредитором повністю погашеною, відповідно до повідомлення про прощення боргу від 07.12.2015 року. А також, з матеріалів позовної заяви встановлюється, що штрафній санкції розраховані Позивачем понад строки позовної давності, передбачені ст. 258 ЦК України, про застосування наслідків закінчення яких просить позивач. Ухвалою суду від 01 червня 2021 року клопотання представника позивача задоволено та зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом [PERSON] до ТОВ «ФК «Прайм Альянс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ПАТ «ОТП Банк», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравцов Олександр Олександрович, приватний виконавець округу Хмельницької області Терлеєв Іван Миколайович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 16 червня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій представник позивача зазначив, що направивши [PERSON] вимогу про дострокове погашення заборгованості, позивач змінив строк виконання кредитних зобов`язань, асаме: строки позовної давності будуть обчислюватися із закінченням пільгового періоду у 30 календарних днів з моменту направлення вимоги. Оскільки повідомлення-вимога датовано 18.02.2019 року, то позовна давність починає обраховуватися з 18.03.2019 року. Позивач звернувся до суду з позовною заявою 14.04.2021 р., і таким чином не пропустив строк позовної давності. Посилання представника відповідача на те, що погашення заборгованості по Кредитному договору №2008714252 від 12.05.2014 року попередньому кредитору ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» в сумі 9750 гри. (31.07.2014 року) не підтверджені будь-якими доказамиє необґрунтованим, оскільки в матеріалах справи міститься довідка про всі погашення [PERSON] та платіжне доручення від 31.03.2017 року, у якій зазначено, що [PERSON] перерахувала на рахунки ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» платіж у розмірі 9750,00 грн. Окрім того, представник позивача вказує, що проценти, передбачені ст. 625 ЦК України не є штрафними санкціями як зазначає [PERSON] , а є способом захисту майнового права та інтересу ТОВ «ФК «Прайм Альянс». Також, вказано, що до позивача перейшло право вимоги лише за одним кредитним договором, а саме: №2008714252 від 12.05.2014 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк», а про існування іншого кредитного договору, на який посилається [PERSON] у позивача відсутняінформація. [PERSON] підписавши Кредитний договір №2008714252 від 12.05.2014 року підтвердила, що перед укладенням цього договору Банк повідомив її у письмовій формі про особу та знаходження Банка, кредитні умови (мету, для якої споживчий кредитний можу бути витрачений, форми його забезпечення, наявні форми кредитування, тип відсоткової ставки, повну сукупну вартість кредиту тощо).Таким чином, посилання Відповідачки на те, що її «ніби то не в повній мірі було роз`яснено про умови кредитного договору» є безпідставним. Кредитний договір №2008714252 від 12.05.2014 року - це окремий цивільно-правовий документ, у відповідності до якого ПАТ «ОТП Банк» надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 53 064, 88 грн. під 0,01 % річних зі строком кредитування до 12 травня 2019 року. Жодних додаткових договорів до даного кредитного договору не укладалось. А отже, посилання Відповідачки на те, що «отримання кредиту оформлювалося двома кредитними договорами» є безпідставним. А тому, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою суду від 04.03.2022 року поновлено провадження по справі та призначено її до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, представник відповідача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, правову позицію з приводу позову висловив у відзиві на позов. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 12 травня 2014р. між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №2008714252, згідно із яким ПАТ «ОТП Банк» надав, а позичальник отримав грошові кошти у розмірі 53064,88 грн. на споживчі цілі та придбання послуг продавців, строк кредиту 60 місяців з 12.05.2014р. по 12.05.2019р., зі сплатою процентів за користування коштами у розмірі 0,01 % річних. Згідно графіку платежів, позичальник мав здійснювати повернення кредиту, починаючи з 12.06.2014р. по 12.05.2019р., щомісячно. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Пунктом 1.4.2 договором про надання споживчого кредиту №2008714252 від 12.05.2014 року передбачено, що сума отриманого кредиту погашається щомісяця в дату платежу та в розмірі, зазначеному в графіку платежів. Графік платежів є Додатком № 1 та невід`ємною частиною договору, та розраховується з урахуванням розміру та строку кредиту, процентної ставки за користування кредитом, розміру щомісячної комісії та пільгового періоду. Розмір щомісячних платежів зазначається у графіку платежів та визначається за формулою ануїтетних платежів (виключенням можуть бути перший та/чи останній платіж) з урахуванням фактичної кількості календарних днів у році (п. 1.4.6 Договору). Як вбачається із копії заяви про видачу готівки № 3 від 12.05.2014 року, [PERSON] отримала кошти за кредитним договором №2008714252 від 12.05.2014 року в розмірі 49 943 грн. 42 коп. 13 червня 2016 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу № 13/06/16 від 13.06.2016р., відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором № 2008714252 від 12.05.2014р. Даний факт, також, підтверджується копією реєстру прав вимоги №1 до договору факторингу№13/06/16, копією витягу з акту приймання-передачі документації боржників. 29 січня 2019р. між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» було укладено договір факторингу № 29/01/19-2 від 29.01.2019р., відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора за кредитним договором №2008714252 від 12.05.2014р. 18.02.2019 року позивачем було направлено відповідачу [PERSON] вимогу про погашення кредитної заборгованості вих. №0/18/02/19/3734, в якій вказано, що заборгованість станом на 18.02.2019 року складає 47 021 грн. 55 коп. (заборгованість за тілом кредиту - 44 192 грн. 33 коп., заборгованість за відсотками - 2 829 грн. 22 коп., заборгованість за комісією 0 грн.) і зазначену заборгованість необхідно погасити протягом 30 календарних днів з моменту отримання вимоги, але не пізніше ніж до 18.03.2019 року або зв`язатись з новим кредитором для узгодження вигідних умов подальшої сплати заборгованості (копія вимоги від 18.02.2019 року, опис вкладення, список згрупованих поштових відправлень Укрпошта стандарт з описом вкладень, копія фіскального чеку від 01.03.2019 року). 10 квітня 2020 року приватним нотаріусом Кравцовим О.О. було вчинено виконавчий напис Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О. було вчинено виконавчий напис за №1015 в реєстрі про звернення стягнення з [PERSON] , яка є боржником за Кредитним договором №2008714252 від 12.05.2014 року, стягнення заборгованості проводиться за період з 29.01.2019 року по 28.02.2020 року, сума заборгованості складає 47021,55 грн., в тому числі: заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) становить 44192,33грн.; заборгованість по відсоткам - 2829,22 грн. 21.07.2020р. приватним виконавцем виконавчого округу Хмельницької області Терлеєвим І.М. постановою ВП № 62630244 відкрито виконавче провадження про примусове виконання вищевказаного виконавчого напису. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30.06.2021 року позов [PERSON] задоволено та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №1015 від 10.04.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О. про стягнення з [PERSON] . За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У відзиві на позовну заяву представником відповідача було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ( ст. 267 ЦК України) Відповідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається із дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення тіла кредиту та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов кредитного договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до умов кредитного договору сторони встановили як строк дії договору (пункт 1.4.1. Договору), так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням заборгованості відповідно до графіку, що є додатком до Договору (пункт 4.1.2. Договору). Отже, поряд з установленням строку дії Договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі Договору. Таким чином, умови, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами і передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення в договорі терміну кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. В такому випадку, термін позовної давності по кожному щомісячному платежу в межах строку кредитування відповідно до частини 5 статті 261 ЦКУ починається після невиконання або неналежного виконання позичальником чергового платежу і обчислюється окремо по кожному простроченого платежу. В такому випадку, позовна давність у три роки встановлюється окремо до кожного невиконання щомісячного платежу. Тому, в разі порушення позичальником зобов`язань за кредитом, позовна давність повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). На підставі викладеного можна зробити наступний висновок: якщо позичальник впродовж трьох років хоч і не здійснює платежі по кредитному договору (але до закінчення строку кредитного договору), це не дає можливості застосувати судом за його заявою позовну давність. Такі строки можуть застосовуватися щодо кожного окремого траншу, який позичальник не здійснив. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зазначила, що за умовами кредитного договору позичальник мав повертати кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами у межах визначеного сторонами строку кредитування. Тому після закінчення строку кредитування позичальник мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги кредитором повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. За умовами Договору строк кредитування закінчився не пізніше 12 травня 2019 року, ця дата співпадає з датою останнього платежу відповідно до графіку. Таким чином з огляду на наведені норми права саме до цієї дати відповідач повинна була повернути всю заборгованість за кредитним договором, а у позивача після цієї дати, тобто з 13 травня 2019 року виникло право для звернення до суду з позовом про стягнення загальної заборгованості за кредитним договором, оскільки саме на цей час позивачу було відомо, що кредитні кошти не повернуті та існує заборгованість. Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2008714252 від 12.05.2014 року, станом на 12.06.2016 року заборгованість [PERSON] становить 56 771,55 грн., в тому числі: 44 192,33 грн. кредит, 3,92 грн. відсотки, 12575,30 грн. комісія за РО і останній платіж відповідачем [PERSON] було здійснено по кредитному договору №2008714252- 26.03.2015 року в розмірі 902,49 грн. При цьому, позивач вказує, що 31.03.2017 року відповідач [PERSON] сплатила на рахунок ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» заборгованість за кредитним договором № 2008714252 від 12.05.2014 року в сумі 9 750 грн. На підтвердження даного факту представником позивача долучено до матеріалів справи копію платіжного доручення №ПНМ4493 від 31.03.2017 року. Проте, представник відповідача заперечує факт сплати коштів [PERSON] на рахунок ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», оскільки таких платежів вона не здійснювала, а належних доказів даного факту позивачем не надано. Окрім того, як вбачається із копії вказаного платіжного доручення в графі призначення платежу зазначено: «оплата заборгованості по КД № 2008714252 від 12.05.2014, від [PERSON] ч/з [PERSON] » У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 161/20278/14-ц, зроблений висновок, що «вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Часткове погашення заборгованості позичальником не може вважатися підставою для переривання строку позовної давності, якщо платежі у рахунок погашення заборгованості були здійснені під час примусового виконання судового рішення, що не може свідчити про добровільне визнання позичальником свого боргу». При цьому, відповідач [PERSON] факт сплати коштів заперечує, а відомостей про те, що платіж було здійснено за згодою [PERSON] чи за її дорученням уповноваженою на це особою - у матеріалах справи відсутні. Тому, суд не приймає до уваги посилання представника позивача про факт здійснення відповідачем [PERSON] 31.03.2017 року платежу по кредиту, оскільки такі дані не підтверджені належними доказами. Окрім того, суд відхиляє, твердження представника відповідача про те, що кредит оформлювався двома кредитними договорами: № 20008714296 від 12.05.2014 року та кредитний договір № 2008714252 від 12.05.2014 року, оскільки до суду не було подано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного факту. Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити в їх задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Отже, суд приходить до висновку, що до обґрунтованих позовних вимог про стягнення заборгованості за ануїтентними платежами у період з 12.04.2015 року по 12.04.2018 року необхідно застосувати строк позовної давності. Відповідно до графіку платежів з 12.04.2018 року по 12.05.2019 року у відповідача наявна заборгованість у розмірі - 11 482 грн. 76 коп. При цьому, суд вважає правомірними позовні вимоги щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми на підставі статті 625 ЦК України з огляду на таке. Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми. У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови). Як уже зазначалося, укладений між сторонами договорів про надання споживчого кредиту, внаслідок якого у кредитора виникло право на повернення кредитних коштів у зв`язку з порушенням боржником обов`язку щодо повернення кредитних коштів, це право становить зміст основного зобов`язання, тобто зобов`язання є грошовим, оскільки передбачає передачу грошей як предмета договору. За таких обставин, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних підлягають задоволенню. При цьому суд не погоджується з розрахунком цих вимог, які позивач обраховує з дати переходу до нього прав вимоги за цим кредитним договором. Отже, на підставі статті 625 ЦПК України з відповідача за неналежне виконання грошового зобов`язання щодо повернення кредитних коштів підлягає стягненню за період з 13.04.2018 року по 07.04.2021 року (як зазначено у позовних вимогах позивача)- 3% річних та інфляційні втрати. А тому, розрахунок 3 % річних слід здійснити наступним чином. 3 % річних за період з 13.04.2018 року по 07.04.2021 року становить 1029 грн. 67 коп. = 11 482 грн. 76 коп. х 3%/100%/365 днів х 1091 днів прострочення. Розмір інфляційних втрат слід вираховувати наступним чином. За період з 13.04.2018 року по 07.04.2021 року інфляційні втрати становлять 2 274 грн. 58 коп. = 11482 грн. 76 коп. x100.8x100x100x99.3x100x101.9x101.7x101.4x101x100.5x100.9x101x100.7x99.5x99.4x99.7x100.7x100.7x100.1x100.2x99.7x100.8x100.8x100.3x100.2x99.4x99.8x100.5x101x101.3x100.9x101.3x101x101.7 - 11 482 грн. 76 коп. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в розмірі 11 482 грн. 76 коп. - заборгованість по кредиту, 3 % річних - 1 029 грн. 67 коп. та інфляційні втрати 2 274 грн. 58 коп. Щодо розподілу судових витрат по справі, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір за подання позову пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 567 грн. 94 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved