Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до заяви № б/н від 16.07.2010 [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому збільшувався і прийняв на себе зобов`язання повернути кредитні кошти і сплатити проценти за користування ними, у порядок та строки, передбачені умовами договору. Відповідач належним чином умови договору не виконав, у зв`язку з чим, станом на 09.02.2022 має заборгованість в розмірі 10105,53 грн., яка складається з наступного: 8213 грн. - заборгованість за тілом кредита, 1892,53 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.07.2010 в розмірі 10 105,53 грн., а також судові витрати в розмірі 2481,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнав і просив відмовити в їх задоволенні, оскільки позичені ним у банка кредитні кошти він повернув в повному обсязі, а розмір процентної ставки з ним не узгоджувався, з тарифами він ознайомлений не був і не підписував їх. До вказаної заяви відповідач долучив квитанцію К9Т3-К5ВТ-1М3В-3АК0 від 21.07.2021 про сплату ним на користь АТ КБ "Приватбанк" тілу кредиту в розмірі 8213 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази надані сторонами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність та взаємний зв`язок між собою, відповідно до ст. 89 ЦПК України, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Між сторонами виникли правовідносини щодо належного виконання умов укладеного кредитного договору. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив, що на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", підписаної сторонами, а також Умов та правил надання банківських послуг, які погоджені з відповідачем, між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка підписана сторонами; також надано витяги з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які відповідачем не підписувалися. Як вбачається з анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії, кредитний ліміт, розмір відсотків за користування кредитом, розміру пені та штрафу не містить, тобто, вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних, крім прізвища, адреси та підпису відповідача. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що [PERSON] станом на 09.02.2022 має заборгованість в розмірі 10 105,53 грн., яка складається з наступного: 8213 грн. - заборгованість за тілом кредита, 1892,53 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. При цьому, у самій анкеті-заяві від 16.07.2010 про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг не досягнуто домовленості сторін щодо розміру процентів. Витяг з тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна» не підписаний відповідачем та не зрозуміло, який із тарифів застосовувався до відповідача. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 526 ЦК України, - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 599 ЦК України, - зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти повернуті ним в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується квитанцією К9Т3-К5ВТ-1М3В-3АК0 від 21.07.2021, суд приходить до висновку, що [PERSON] виконав прийняті на себе за кредитним договором № б/н від 16.07.2010 зобов`язання в повному обсязі у відповідності до положень ст.599 ЦК України, а відтак відсутні підстави для задоволення вимог позивача в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8213 грн. Крім того, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`являв. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк (такого висновку дійшов Верховний суд у складі Великої палати 03.07.2019 при розгляді справи № 342/180/17, а відтак підстави для задоволення позовних вимог банку в цій частині також відсутні. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем витрати по оплаті судового збору в розмірі 2481 грн. слід покласти на позивача у зв`язку з тим, що позов не підлягає задоволенню, оскільки заборгованість за тілом кредиту відсутня, проценти в сумі 1892,53 грн. нараховані та заявлені до стягнення безпідставно.

Outcome: dismissed