Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Дніпропетровського районного суду з позовом до ПрАТ «СК «Юнівес» про відшкодування матеріальних збитків, завданих ушкодженням здоров`я внаслідок вчинення злочину. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 25 серпня 2018 року, приблизно о 15 годині 30 хвилин на а/д «Знамянка-Луганськ-Ізварине» Новомосковського району, Дніпропетровської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водія [PERSON] , який керував автомобілем «Chevrolet Aveo», д/н [NUMBER] та автомобілем «Skoda OctaviaА7», д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , в якому в якості пасажира перебувала і вона [PERSON] . Внаслідок даного ДТП було відкрито кримінальне провадження № 12018040350001717 за обвинуваченням водія [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а її було визнано потерпілою у даному кримінальному провадженні. Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2020 року у справі № 183/7579/18 (1-кп/183/398/20) [PERSON] було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу. У винного [PERSON] на день настання дорожньо-транспортної пригоди існував договір цивільно-правової відповідальності з відповідачем по даній справі - Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Юнівес». Тому вона, як потерпіла, 01 червня 2020 року звернулась до ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» з відповідною заявою про відшкодування їй матеріальної шкоди, завданої внаслідок вказаної ДТП та просила сплатити матеріальні збитки, що завдані внаслідок пошкодження здоров`я у розмірі 35 109, 02 (тридцять п`ять тисяч сто дев`ять грн., 02 коп.), однак станом на час подання даного позову до суду, відповідачем було сплачено лише 16 732,96 (шістнадцять тисяч сімсот тридцять дві грн. 96 коп.), у зв`язку з чим, вона змушена звернутися до суду для повного захисту своїх прав. Позивачка у судове засідання не з`явилася, проте надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити з-підстав, зазначених в позові, а також проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, у наданий судом строк відзив на позов не подавав, зустрічний позов не пред`являв, а тому, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ст. 82 ЦПК України). У судовому засіданні встановлено, що 25 серпня 2018 року, приблизно о 15 годині 30 хвилин на а/д «Знамянка-Луганськ-Ізварине» Новомосковського району, Дніпропетровської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водія [PERSON] , який керував автомобілем «Chevrolet Aveo», д/н [NUMBER] та автомобілем «Skoda OctaviaА7», д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , в якому, в якості пасажира перебувала позивачка [PERSON] . Внаслідок даного ДТП, було відкрито кримінальне провадження №12018040350001717 за обвинуваченням водія [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а позивачку було визнано потерпілою у даному кримінальному провадженні. Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2020 року у справі № 183/7579/18 (1-кп/183/398/20) [PERSON] було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу. Також даним вироком було задоволено цивільний позов у кримінальному провадженні Виконавчого комітету Слобожанської селищної ради до [PERSON] та ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» про стягнення матеріальної шкоди. Стягнено з [PERSON] на користь Виконавчого комітету Слобожанської селищної ради матеріальну шкоду у розмірі 391 404, 80 грн. та з ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» - матеріальну шкоду у розмірі 100\~000,00 грн. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, У винного [PERSON] на день настання дорожньо-транспортної пригоди існував договір цивільно-правової відповідальності, укладений з відповідачем по даній справі Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Юнівес», тому [PERSON] , як потерпіла, 01 червня 2020 року звернулась до Страхової компанія з відповідною заявою про відшкодування їй матеріальної шкоди, завданої внаслідок вказаного ДТП та просила сплатити матеріальні збитки, що завдані внаслідок пошкодження здоров`я у загальній сумі 35 109, 02 (тридцять п`ять тисяч сто дев`ять грн., 02 коп.), розмір яких підтверджується, відповідними товарними накладними та грошовими квитанціями, що долучені позивачем до позову та містяться в матеріалах справи. У свою чергу, відповідачем по справі було частково задоволено вимоги позивачки та сплачено на її користь грошову суму у розмірі 16 732,96 (шістнадцять тисяч сімсот тридцять дві грн. 96 коп.), та даний платіж підтверджується відповідною випискою з додатку «Приват24», згідно якої здійснено три платежі на суми: 1 180,44 грн.; 14892,00 грн. та 744,60 грн., відповідно. Так, згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв 'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно ч. З ст. 22 Цивільного кодексу України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до ст.999 ЦК законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов`язанні ним є страховик. Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК підстав. За змістом Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів визначає поняття страхового випадку, а саме: страховим випадком є дорожня - транспортна пригода, що сталося за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та /або майну потерпілого (ст. 6 закону). Пункт 9.4 ст. 9 Закону визначає, що страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Пункт 22.1 ст. 22 Закону зазначає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пункт 23.1 ст. 23 Закону визначає, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Пункт 24.1 ст. 24 Закону передбачає наступне: у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів (пункт 24.2 Закону). На підставі наведеного, враховуючи обставини справи, доводи викладені в обґрунтування розміру заподіяної шкоди, а також з урахуванням обставин, встановлених при розгляді кримінального провадження, суд приходить до висновку про те, що розмір майнової шкоди та суми страхового відшкодування становить саме суму у розмірі 18 376,06 (вісімнадцять тисяч триста сімдесят шість грн..) 06 копійок, яка повністю доведена належними доказами, наданими позивачкою до матеріалів справи. Крім того, причинно-наслідковий зв`язок щодо факту заподіяння [PERSON] шкоди є повністю встановленим, тому відповідач необґрунтовано ухиляється від сплати належного та повного страхового відшкодування, оскільки їх представником не представлено жодних належних доказів на спростування фактів, викладених позивачем у поданій позовній заяві. Таким чином, з урахуванням вищевказаних обставин справи та приймаючи до уваги норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про те, що пред`явлені позовні вимоги [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків є обґрунтованими та підлягають повному задоволенню. Відповідно до п.1 ч. 2, ч.1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, відповідно до статті 141\~ЦПК України з відповідача на користь Держави підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, оскільки позивачка, на підставі п.6 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі\~вищевикладеного та\~

Outcome: approved