Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-11 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» про захист прав споживачів. У своєму позові позивач просить суд зобов`язати Акціонерне товариство «Дніпровська теплоелектроцентраль» виключити із суми заборгованості [PERSON] за послуги з централізованого теплопостачання належної їй квартири за адресою: [ADDRESS] заборгованість попередніх власників, що виникла до 19 листопада 2021 року. В обґрунтуванні позову позивач зазначив, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS] відповідно до Договору купівлі-продажу. Під час звернення до ЦНАП позивач отримала довідку про наявну заборгованість перед Акціонерним товариством «Дніпровська теплоелектроцентраль», в якій зазначено, що вона має заборгованість перед відповідачем у розмірі 364 грн. абонплата, за опалення 9425,71 грн., 261,37 грн. Представник позивача звернувся до відповідача з заявою про виключення із суми заборгованості позивача за послуги з централізованого опалення належної їй квартири за вказаною адресою заборгованість попередніх власників, що виникла до 19 листопада 2021 року. Відповіддю від 20 грудня 2021 року № 13/299 повідомлено, що підстав для скасування заборгованості немає. На письмове звернення від 24 січня 2022 року позивач отримала відповідь від 25 лютого 2022 року № 13/43, відповідно до якої відмовлено у виключенні заборгованості попередніх власників. 2. Заяви, клопотання позивача, відповідача. У судове засідання позивач не з`явилась, представник позивача надав суду заяву. У якій підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити. Представник відповідача Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» у судове засідання не з`явився, надав суду відзив на позов, у якому просить суд відмовити в задоволенні позову. На обґрунтування відзиву зазначено, що позивачем був обраний невірний засіб захисту своїх прав і він не надав доказів, що Акціонерне товариство «Дніпровська теплоелектроцентраль» якимось чином його права порушило. Звертають увагу суду на те, що набувши квартиру за договором від 19.11.2021 року, позивач мав пересвідчитись у попереднього власника про наявність боргів за комунальні послуги, їх характер та підстави виникнення щоб точно визначити хто саме має її сплатити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 3. Процесуальні дії по справі. 20\~ квітня 2022 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено, що 19.11.2021 року [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного з [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дербіною Р.Є., зареєстрованого в реєстрі за № 1128 набула право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Право власності позивача на придбану квартиру було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. З моменту набуття права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , позивач стала споживачем послуг Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль». Як встановлено в судовому засіданні, позивач після набуття права власності довідалася, що на даному рахунку існує заборгованість попередніх власників цієї квартири, яка станом на 01.11.2021 року становить 364 грн. абонплата, за опалення 9425,71 грн., 261,37 грн., що підтверджується довідкою № 001149691 від 29.11.2021 року (а.с. 9). 02.12.2021 року, позивач звернулась із заявою до АТ «Дніпровська ТЕЦ» щодо виключення із суми заборгованості за послуги теплопостачання належної квартири заборгованості попередніх власників, що виникла до 19.11.2021 року. 20.12.2021 року Акціонерне товариство «Дніпровська теплоелектроцентраль» письмово повідомило позивача про те, що особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , рахується за [PERSON] . Станом на 01.12.2021 року по даному особовому рахунку існує заборгованість за послугу теплопостачання в сумі 364 грн. абонплата, за опалення 9425,71 грн., 261,37 грн. Чинним законодавством не встановлено процедури визнання боргу безнадійним та не визначено механізму його списання. З зазначеного вище підстав для вилучення боргу за теплопостачання попередніх власників квартири немає. Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем обраний спосіб захисту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України. Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір із житлових правовідносин, до яких застосовуються положення Житлового кодексу України та Цивільного кодексу України. 5. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13, підстав відступити від зазначеного висновку не встановлено. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Таким чином, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19, провадження № 61-3604 св 20у. При цьому договір купівлі-продажу від 19.11.2021 року, згідно з яким позивач стала власником спірної квартири, не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні). Враховуючи наведене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по справі, що складаються з судового збору, в розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved