Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-13 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Згідно заявлених вимог, позивачі просять суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Вимоги позову обґрунтовані тим, що позивачі є власниками квартири за адресою: [ADDRESS] . В житловому приміщенні зареєстровані позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та відповідач [PERSON] - колишній чоловік [PERSON] . Позивачі зазначають, що відповідач не проживає за місцем реєстрації з 2014 року в зв`язку з тим, що виїхав на постійне місце проживання до іншого помешкання після розірвання шлюбу з [PERSON] . На даний час місце проживання відповідача невідоме. Наявність реєстрації відповідача у житловому приміщення позбавляє позивачів, як власників, можливості здійснювати право користування та розпорядження ним у повному обсязі, позивачі вимушені нести витрати щодо сплати комунальних послуг з розрахунку на всіх зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, включаючи відповідача. Вважають, що задоволення позову не завдасть шкоди правам та інтересам відповідача, оскільки останній добровільно залишив житлове приміщення та проживає за іншою адресою, не вчиняв жодних дій, які б свідчили про бажання здійснити вселення до квартири. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 серпня 2021 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 20 жовтня 2021 року позивачами отримано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі на електронну адресу, зазначену в позовній заяві, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Копію вказаної ухвали суду з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем отримано не було, конверт з надісланими документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». 28 грудня 2021 року на адресу реєстрації відповідача повторно було направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви та доданими до неї документами, конверт разом з документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Позивачами до суду додаткових заяв, пояснень також подано не було. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані позивачами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст.150 ЖК УРСР власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У рішенні Конституційного суду України у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини шостої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») від 03.06.1999 р. у справі №1-8/99 №5-рп/99, зазначено, що щодо поняття «член сім`ї» Конституційний Суд України виходить з об`єктивної відмінності його змісту від галузі законодавства, підкреслюючи при цьому, що навіть міжнародно-правовими актами не встановлено єдиних критеріїв чи поосібного переліку членів сім`ї. Згідно з ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним господарством, мають взаємні права та обов`язки. Згідно частин 2 та 3 ст.64 ЖК УРСР, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 25 березня 2005 року (а.с.17). За відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 11 травня 2010 року (а.с.45) Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 07 серпня 2014 року розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 20 березня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві (актовий запис № 382). Після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] відновлено на прізвище " [PERSON] ". (а.с.16). Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач не є членом сім`ї позивачів в розумінні діючого законодавства України. Як убачається з нотаріально посвідченої заяви [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 24 квітня 2021 року, останні стверджують, що [PERSON] , [INFO] , не проживає за адресою: [ADDRESS] починаючи з 2014 року і до сьогоднішнього дня (а.с.18). За інформацією офіційного довідника «Вулиці міста Києва», який є додатком до рішення Київської міської ради від 22 січня 2015 №34/899, рішенням виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих «Про найменування та перейменування вулиць м. Києва» від 10 вересня 1968 року №1494, рішенням виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих «Про найменування та перейменування вулиць і площ м. Києва» від 29 липня 1969 року №1306, затверджено назву вулиці, що пролягає від вулиці Миропільської і вулиці Курнатовського до вулиці Райдужної - [ADDRESS]. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що позивачами доведено факт не проживання відповідача [PERSON] в квартирі [ADDRESS] протягом строку, що перевищує один рік (на дату звернення з позовом до суду), що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування зазначеним житлом, тим більше, що відповідач перестав бути членом сім`ї позивачів в розумінні діючого законодавства. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом позивачем [PERSON] сплачено судовий збір в сумі 908,00 грн. На підставі ст. 141 ЦК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] судовий збір у розмірі 908,00 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved