Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

21 квітня 2021 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у використанні приміщень загального користування. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 квітня 2021 року цивільну справу № 753/8117/21 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 26 квітня 2021 року. 31 травня 2021 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 17 червня 2021 року позовну відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін на 28 липня 2021 року. 19 липня 2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№50008). У підготовчому засіданні 28 липня 2021 року було розглянуто та задоволено клопотання представника відповідача про виклик та допит у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] . Підготовче засідання було відкладено на 04 жовтня 2021 року. 18 серпня 2021 року від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив (вх. №57631). 28 серпня 2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив (вх. №59405). 04 жовтня 2021 року представником позивача через канцелярію суду було подано заяву про виклик свідка (вх. №68629). Окрім того, 04 жовтня 2021 року представником відповідача до канцелярії суду було подано клопотання про витребування доказів судом (вх. 368639). У підготовче засідання 04 жовтня 2021 року з`явилися позивач, представник позивача та представник відповідача. Представник позивача та позивач підтримали заяву про виклик свідка [PERSON] . Представник відповідача заперечував щодо задоволення даної заяви. Представник відповідача підтримав подане ним клопотання про витребування доказів судом та подав письмове клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи. Позивач та представник позивача заперечували щодо задоволення даних клопотань. Суд, вислухавши думку учасників справи, врахувавши заперечення сторін, ухвалив задовольнити заяву позивача про виклик свідка [PERSON] , а також задовольнити клопотання про долучення доказів та долучити до матеріалів справи надані докази, оцінка яким буде надана судом у сукупності з іншими матеріалами справи. Ухвалою суду від 4 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду на 18 листопада 2021 року. У судовому засіданні 18 листопада 2021 року з`явився позивача та його представник, представник відповідача. Позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги, вказали, що відповідачем "захоплено" частину загального коридору поверху (зокрема ту частину, де знаходиться лічильник електроенергії мешканців інших квартир поверху) шляхом встановлення металевих дверіей до своєї квартири [ADDRESS] . До 2020 року позивач мав частковий доступ до лічильників, міг знімати показники лічильник, конфліктних ситуацій не виникало. Проте з 2020 року він, як власник квартири [ADDRESS] не має вільного доступу до частини загального коридору, де, зокрема розміщені лічильники електроенергії. Ключ від дверей відповідач позивачу не давав, згоди на встановлення дверей також не отримував. Позивач звертався з відповідною скаргою до правління ОСББ будинку, яке винесло припис відповідачу, проте такий припис не був виконаний відповідачем. Також позивач та представник вказали, що на підтвердження обмеження доступу до лічильників електроенергії ними до справи долучались відповідні докази. Позовні вимоги просили задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні, заперечуючи проти заявлених вимог, вказав, що металеві двері були встановлені ще у 2001 році за згодою позивача, для кращої звукоізоляції та безпеки, а також для убезпечення лічильників електроенергії від пошкодження. Перешкод відповідач позивачу у доступі до лічильників ніколи не чинив. Письмового дозволу відповідач у позивача не брав, проте усно таке питання було погоджено, до того ж 18 років ніхто в тому числі позивач, не звертався до суду із позовом про порушення права. Вказав, що йому як представнику не відомо чи надавався позивачу ключ від дверей, а також чи отримував відповідач дозвіл на здійснення переобладнання загального коридору шляхом встановлення дверей. Поряд з цим зауважив, що в квартирі відповідача завжди хтось є вдома, зокрема діти, які можуть відкрити двері для позивача для доступу до лічильників у випадку такої потреби. Зауважив, що встановлені нові лічильники електричної енергії автоматично передають показники компанії постачальнику, а отже потреби у передачі даних у позивача не має. Також відповідач зазначив, що позивачем пропущено позовну давність для звернення із таким позовом до суду, оскільки металеві двері були встановлені ще у 2001 році і позивач про це знав, проте до суду звернувся з позовом лише у 2021 році. Крім того, у судовому засіданні 18 листопада 2021 року було допитано свідка [PERSON] , яка є головою ОСББ «Дев`ятий вал» за адресою: [ADDRESS] . Свідок зокрема пояснила, що правлінням ОСББ було видано припис відповідачу як власнику квартири [ADDRESS] щодо демонтажу самовільно встановлених дверей, через скарги власника квартири [ADDRESS] . Проте такий припис не був виконаний. В правлінні ОСББ відсутні дозвільні документи від власника квартири [ADDRESS] щодо встановлення дверей у місцях загального користування. Вказала, що у випадку відсутності доступу до лічильників електроенергії, електропостачальна компанія не звертається до ОСББ, а звертається напряму до власників відповідної квартири. Вказала, що їй не відомо чи були конфлікти з приводу вказаних дверей у позивача та відповідача раніше, знає лише про той конфлікт, коли до ОСББ надійшла скарга від власника квартири [ADDRESS] . У розгляді справи судом було оголошено перерву для виклику свідків зі сторони відповідача на 26 січня 2022 року. Судове засідання 26 січня 2022 року не відбулось через тимчасову непрацездатність судді у період з 24 січня по 3 лютого 2022 року. Пізніше судове засідання у справі було призначено на 29 березня 2022 року. Судове засідання 29 березня 2022 року не відбулось, оскільки відповідно до розпорядження голови Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2022 року № 2-вс у зв`язку з введенням на території України 24 лютого 2022 року воєнного стану відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, з метою збереження життя та здоров`я працівників суду та відвідувачів оголошено здійснення розгляду лише кримінальних проваджень, у яких особи тримаються під вартою та у разі наявності клопотань, що потребують невідкладного розгляду, а також припинено пропуск до приміщення суду усіх відвідувачів, окрім учасників судового процесу за заявами та клопотаннями, що потребують невідкладного розгляду. Розгляд справи було призначено на 30 червня 2022 року. 24 червня 2022 року до суду від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи, оскільки ані він, ані його представник не мають змогу з`явитись у призначене судове засідання, через введений в Україні воєнний стан. У судовому засіданні 30 червня 2022 року задоволено клопотання відповідача та розгляд справи був відкладений на 1 серпня 2022 року. У судове засідання 1 серпня 2022 року з`явився позивач та його представник. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, інформація про стан розгляду справи була розміщена на офіційному сайті Судова влада України. Будь-яких заяв з процесуальних питань стороною відповідача суду надано не було, як і не було повідомлено про поважність причин неявки у судове засідання. Додаткових письмових пояснень щодо суті спору не подавали. Заяв про проведення судового засідання у режимі відеоконференцзв`язку також до суду у встановленому ЦПК Україні порядку, не надходило. Свідки до суду не з`являлись. Враховуючи те, що відповідачем було подано відзив на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив, представником відповідача надавались усні пояснення у судовому засіданні, ним була використана можливість поставити питання позивачу та його представнику щодо суті спору, а також свідку [PERSON] , враховуючи обізнаність сторони відповідача про продовження судом розгляду справи в умовах воєнного стану, що зокрема підтверджується клопотанням відповідача від 24 червня 2022 року, з огляду на тривалий час знаходження справи у суді, а також на відсутність будь-яких заяв до суду щодо подальшого розгляду справи, суд, заслухавши думку сторони позивача, вирішив проводити розгляд справи у відсутність відповідача та його представника. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, свідка [PERSON] , приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 1 червня 2000 року серії [NUMBER] (а.с. 17). Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 1 червня 2000 року серії [NUMBER] (а.с. 18). Судом встановлено, що в загальному коридорі під`їзду № 6, поверх № 10 вказаного будинку до квартири [ADDRESS] встановлені металеві двері (зайнято частину загального коридору поверху, зокрема частину, де зніходяться лічильники електроенергії). Відповідачем визнано вказано обставину та не заперечувалось проти цього. Конституційний Суд України у справі про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків (рішення від 02.04.2004, справа № 1-2/2004) сформулював правову позицію, згідно з якою питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності. При вирішенні заявлених вимог суд керується загальними положеннями цивільного законодавства та нормами, які регулюють правовідносини у сфері права власності та визначають можливі способи його захисту. Так, відповідно до частини другої статті 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. За приписом частини першої статті 317 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 369 ЦК України). 18 січня 2021 року ОСББ «Дев`ятий вал», яке здійснює управління будинком [ADDRESS] , видало припис на підставі звернення власника квартири [ADDRESS] [PERSON] , яким зокрема було зафіксовано наявність металевих дверей у загальному коридорі відповідного поверху, які чинять перешкоду іншим мешканцям у доступі до загального електротехнічного розподільчого мережевого щита включно з приладами обліку та зобов`язано відповідача у строк до 1 лютого 2021 року привести загальний коридор квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] у відповідність до проєкту будинку, а саме демонтувати самочинно встановлені двері. Вказаний припис був отриманий відповідачем 20 січня 2021 року, про що міститься напис на приписі та вказаний факт не заперечувався представником відповідача у справі (а.с. 14). 12 лютого 2021 року ОСББ «Дев`ятий вал» склало акт № 4, відповідно до якого у період з 8 лютого по 12 лютого 2021 року комісія провела обстеження місць загального користування, зокрема коридору 10 поверху 6 під`їзду в будинку за адресою: [ADDRESS] та встановила, що двері, які самочинно були встановлені власником квартири [ADDRESS] та перешкоджають доступу до мережевого щита включно з приладами обліку, відповідно до припису не були демонтовані (а.с. 15). Згідно із листом від 6 серпня 2021 року ОСББ «Дев`ятий вал» повідомила позивача як власника квартири [ADDRESS] , про те, що у період липень-вересень 2020 року працівниками ДТЕК Київські електромережі було централізовано здійснено заміну приладів обліку електричної енергії в будинку [ADDRESS] та встановлено лічильники нового зразку з можливість автоматичної передачі показань. Проте на час надання відповіді значна кількість лічильників, зокрема і встановлений на квартиру позивача не здійснюють автоматичну передачу показників облікованої електричної енергії до електропостачальної компанії (а.с. 62). У відповідь на адвокатський запит представника відповідача ОСББ «Дев`ятий вал» повідомило, зокрема про те, що станом на 15 вересня 2021 року (дата відповіді на запит) автоматична передача показників будинкових лічильників ОСББ не здійснюється. Згідно пояснень працівників ДТЕК причиною відсутності автоматичної передачі є те, що не всі лічильнику будинку взяті на облік (а.с. 78). Відповідно до листа ДТЕК Київські електромережі від 1 листопада 2021 року вказано, що за даними проектно-технічної документації на житловий будинок [ADDRESS] , які обліковують спожиту електроенергію мешканцями зазначеного будинку, розміщені на сходових клітинах, що забезпечує вільний доступ представникам ДТЕК до приладів обліку. Крім того, у вказаному листі повідомлено про те, що самовільне встановлення мешканцями будинку тамбурних дверей або інших перешкод, які унеможливлюють доступ до електролічильників є зміна проєктно-технічної документації такого житлового будинку. Вказано, що останні дані про показання лічильника, який обліковує електричну енергію, що споживається мешканцями квартири [ADDRESS] в вказаному вище будинку отримані 4 вересня 2020 року під час здійснення планової заміни приладу обліку. Відповідно до пункту 5.2.1 ПРРЕЕ електропостачальник має право на безперешкодний доступ до розрахункових засобів комерційного обліку (ЗКО) електричної енергії, що встановлені на об`єктах споживачів для візуального або автоматизованого знаття показань розрахункових ЗКО. Зауважили, що наразі ДТЕК вживають заходів для налагодження роботи автоматичної системи контролю обліку електроенергії (АСКОЕ) у будинку [ADDRESS] (а.с. 89-90). За приписом статті 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини першої статті 10 ЖК України, громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Згідно зі статтею 24 ЖК України, для експлуатації державного і громадського житлового фонду створюються житлово-експлуатаційні організації, діяльність яких здійснюється на основі господарського розрахунку. Відповідно до статті 1 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та статті 1 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», спільне майно багатоквартирного будинку - це приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Згідно із пунктом 6 частини першої статті 7 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», співвласники зобов`язані забезпечувати додержання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин. Пунктом 1.4.1 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76 (далі - Правил) передбачено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. Вказаними правилами визначено, що перепланування - до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Відповідно до п.п. 1.4.4 Правил перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається. Згідно із частиною першою статті 177 ЖК України громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, обережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і при домової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на садових клітках та в інших місцях загального користування. Відповідно до статті 189 ЖК України, особи, винні у самовільному переобладнанні та переплануванні житлових будинків і жилих приміщень, несуть відповідальність згідно з законодавством. Пунктом 1.4.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76 передбачено, що власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобов`язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану. Розробку проектної документації на переустаткування і перепланування квартир необхідно здійснювати відповідно до вимог діючих будівельних норм і правил (СНіП 2.08.01-89 «Жилые здания», СНіП 2.04.08-87 «Газопостачання», ДБН А.2.2-3-97 «Склад, порядок розробки, узгодження і твердження проектної документації для будівництва» і інші) та погоджувати з місцевими органами державного нагляду. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, власники житлових приміщень зобов`язані дотримуватись нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки та не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, що порушують умови проживання громадян. Зокрема, встановлення відповідачем металевих дверей у коридорі загального користування порушує норми Правил пожежної безпеки України, які затверджені Наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій № 126 від 19 жовтня 2004 року. Аналіз вищенаведених положень закону дає підстави для висновку, що здійснивши самовільне, без згоди інших співвласників, перепланування коридору загального користування шляхом встановлення металевих дверей, відповідач тим самим порушив права позивача як співвласника приміщень загального користування на безперешкодне користування своєю власністю. Як встановлено під час судового розгляду, позивач не має ключа від спірних металевих дверей, а отже не має безперешкодного доступу до лічильників обліку електроенергії. Відповідачем та його представником вказаного суду не спростовано. Крім того, відповідачем не надано доказів отримання згоди інших мешканців будинку, зокрема власників кв [ADDRESS] та [ADDRESS] на встановлення таких дверей, а також доказів наявності та погодження проєктої документації щодо відповідних змін в місцях загального користування у відповідному будинку. Поряд з цим представник відповідача у судовому засіданні не зміг надати пояснення суду чому припис ОСББ щодо демонтажу металевих дверей не був виконаний. Особисто відповідач будь-яких письмових пояснень суду не надавав. Відповідно до положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що самовільне встановлення відповідачем дверей в місцях загального користування (поза квартирному коридорі) суперечить вищенаведеним нормам чинного законодавства, відтак, відповідач зобов`язаний за власний кошт поновити планування вказаних місць загального користування. Суд враховує і те, що з моменту отримання припису від ОСББ у січні 2021 року, який було видано за скаргою позивача, відповідач до позивача з приводу законності встановлення таких дверей не звертався, дозвільних документів не надав, самостійно двері не демонтував. Не надано таких доказів і суду. Також відповідачем не надано суду доказів того, що станом, зокрема на 1 серпня 2022 року, спірні двері демонтовано відповідачем. За умовами частини третьої статті 12, частини першої статті 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Згідно з вимогами статтей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому задовольняє їх в повному обсязі. Стосовно заяви представника відповідача про пропуск позивачем позовної давності, суд зазначає таке. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Вказані приписи про застосування строку позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння. Натомість, до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц. Крім того, відповідно до приписів статті 141 ЦПК України суд покладає на відповідача витрати позивача щодо сплати судового збору. Також позивач просив суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 25000 грн. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження витрат на правову допомогу, які мають бути понесені позивачем до суду надано копію договору про надання правової допомоги від 9 березня 2021 року № 09-03/21, укладений між адвокатом Ягич М.М. та позивачем [PERSON] ; додаток № 1 від 7 серпня 2021 року до договору про надання правової допомоги № 09-03/21, підписаний адвокатом Ягич М.М. та позивачем, яким зокрема визначено суму за надання правової допомоги під час розгляду справи № 753/8117/21 у розмірі 25000 грн із зазначенням того, з яких видів послуг вона складається та їх вартість окремо. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так у наданому позивачем розрахунку, вбачається, що адвокатом надано позивачу послугу з надання правової допомоги під час розгляду справи, транспортні витрати 5000 грн. Вирішуючи питання про відшкодування витрат стороні, пов`язаних із прибуттям до суду, необхідно виходити з конкретних обставин справи, зважаючи на вид транспорту, яким скористалась особа, а також документи, подані нею на підтвердження здійснення цих витрат. Якщо на підтвердження здійснених стороною витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, подано документи щодо проїзду транспортом загального користування, то такі витрати повинні бути відшкодовані у розмірі вартості квитка, з урахуванням обмежень, встановлених чинним законодавством. Такі витрати також можуть бути відшкодовані у розмірі витрат на пально-мастильні матеріали, з урахуванням встановлених норм за 1 кілометр пробігу, якщо вони підтверджені документально (правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 та від 12 липня 2022 року у справі № 903/261/21). Позивачем до розрахунку витрат не додано доказів щодо дійсно понесених транспортних витрат та їх фактичний розмір. Стосовно такого виду правової допомоги як "збір доказів для подачі позову до суду (направлення адвокатських запитів та інше)", вартість якого визначено у розмірі 3000 грн, суд зазначає, що за наявними матеріалами справи вбачається, що адвокатом Ягичем М.М. було здійснено один адвокатський запит до Дарницького РУ ДСНС у м. Києві, що вбачається із відповіді вказаного управління від 2 квітня 2021 року. Поряд з цим до позовної заяви не надано безпосередньо адвокатського запиту, а з листа ДСНС не зрозуміло чи стосується такий запит та відповідь на нього саме вказаної справи. Також суд враховує, що до позовної заяви та протягом розгляду справи долучались документи, які або були у наявності у позивача (свідоцтва про право власності на квартири, копії паспорту, квитанції про сплату за послуги з електропостачання), або надавались позивачу, зокрема ОСББ «Дев`ятий вал», до правління якого він входить, що підтверджено, зокрема показами свідка -голови ОСББ «Дев`ятий вал», ДТЕК Київські електромережі, на його запити. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Отже, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, зважаючи на розгляд судом позовних вимог немайнового характеру, виходячи з обсягу фактично наданих послуг адвокатом, характеру наданих послуг, з огляду на складність справи, суд зазначає, що визначення позивачем понесених витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000 грн. є завищеними. Оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору при визначенні суми витрат на правничу допомогу, суд вважає, що сума витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню в розмірі 6500 грн.

Outcome: approved