Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

У січні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, в якій просить суд: 1. Розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 06 квітня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 262. 2. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і до повноліття дитини. 3. Допустити негайне виконання рішення суду в частинi стягнення аліментів. 4. Визначити місце проживання [PERSON] зі позивачем - [PERSON] . Позовні вимоги мотивовані тим, що спільне життя із відповідачем не склалось. Протягом останніх декількох років стосунки розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага. Вже тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування. На даний час, сторони проживають окремо, сімейного життя, спільного побуту не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Подружжя вже не один раз намагалося зберегти сім`ю. Сторони переконалися, що є зовсім різними людьми і, тому, в їх інтересах і в інтересах дитини вирішили розірвати шлюб, подальше спільне проживання і збереження шлюбу стало неможливим. Відповідач переїхав проживати в інше місце з грудня 2017 року. Спільний син [PERSON] залишився проживати разом з позивачем за її місцем реєстрації, проти чого відповідач не заперечує. Також позивач вказує, що протягом останніх декількох місяців відповідач не надає фінансового забезпечення на утримання сина, хоча є працевлаштованим. Позивач повністю опікується сином, створила комфортні умови для його проживання, навчання, відпочинку, а також забезпечує матеріально всім необхідним. Дитина відвідує середню загальноосвітню школу № 308 Деснянського району м. Києва, гуртки при школі, заняття з плавання в басейні та курси англійської мови перебуває на обліку в КНП "ЦПМСД № 4" Деснянського району м. Києва. Позивач не має наміру перешкоджати відповідачу у здійсненні його прав та обов`язків щодо дитини. В даний час відповідач відвідує сина на вихідних, забирає до себе на ночівлю, проти чого позивач не заперечує. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18.01.2022 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 24.03.2022. Розгляд справи 24.03.2022 не відбувся, наступне підготовче засідання призначено судом на 05.07.2022. 05.07.2022 представником третьої особи подано заяву, в якій він просить суд проводити розгляд справи 05.07.2022 за відсутності Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації. У підготовчому засідання 05 липня 2022 року позивачем подано заяву, в якій вона просить позов в частині позовних вимог про визначення місця проживання дитини залишити без розгляду, в іншій частині позовні вимоги підтримала та просить суд їх задовольнити. Відповідачем подано заяву, в якій він в частині позовних вимог щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів позовні вимоги визнає та просить суд їх задовольнити. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05 липня 2022 року позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в частині позовних вимог про визначення місця проживання дитини залишено без розгляду. Відповідно до частини третьої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 06 квітня 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у місті Києві за актовим записом № 262, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , де батьком вказано [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Син проживає разом з позивачкою. Спільне життя у подружжя не склалось у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя. Сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, не проживають разом, примирення є неможливим. Згідно із статтею 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч. 1 ст. 24 СК України). За приписами частин третьої, четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з положеннями частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини слід зазначити таке. Положеннями частини другої статті 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Положеннями статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Такий же обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття встановлений і в статті 180 СК України. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Так, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Зважаючи на те, що відповідач за віком є працездатними, відомостей про наявність на його утриманні інших осіб матеріали справи не містять, а також враховуючи те, що відповідачем визнано позов в частині стягнення аліментів на утримання сина, суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь позивача на утримання дитини аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Також згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого позивачка була звільнена відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». В порядку частини першої ст. 142 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Outcome: approved