Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] пред`явила в суд позов до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на доньку [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000 гривень, щомісячно. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] , який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 листопада 2021 року. У шлюбу [INFO] народилася донька - [PERSON] , яка проживає разом із позивачкою та перебуває повністю на її утриманні. За вказаних обставин просила позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 травня 2022 року провадження у зазначеній справі було відкрито та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Від відповідача [PERSON] надійшов до суду відзив на позов, у якому останній заперечує щодо викладених у позові обставин та заявлених позовних вимог про стягнення аліментів у сумі 2000 гривень, а позовні вимоги визнає частково у твердій грошовій сумі 1500 грн. В обґрунтування своїх заперечень вказує на те, що зараз неспроможний сплачувати аліменти у розмірі, який просить стягнути позивачка. З березня 2015 року і до тепер ніде не працює. З 2017 року по 31.12.2021 відповідач отримував компенсаційну виплату за догляд за особою, яка досягла 80 років. Також зазначив, що додаткових доходів у нього немає та на утриманні у [PERSON] перебувають батьки пенсійного віку [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні представник позивача адвокат Гуменюк А. М. позовні вимоги підтримав та просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та просив стягувати із нього аліменти у сумі 1 500 грн. з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, вказавши, що він не працює та немає можливості сплачувати аліменти у сумі 2000 грн. Заслухавши пояснення сторін, оглянувши та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі із 06 лютого 2016 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 листопада 2021 року (справа №607/12789/21). У шлюбі у сторін [INFO] народилася донька [PERSON] , про що складено актовий запис №32 Монастириським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, 05 липня 2016 року видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Згідно довідки № 7 від 12.04.2022 ПП «Тернопіль-Сервісбуд», яка видана [PERSON] про те, що вона зареєстрована за адресою [ADDRESS] , разом з нею зареєстрована - донька [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , батьком якого є [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Відповідно до копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] , [PERSON] є пенсіонером за віком. Згідно копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] , [PERSON] є пенсіонером за віком. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною другою статті 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 Сімейного кодексу України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Судом установлено, що сторони не досягли згоди з приводу понесення витрат на утримання малолітнього доньки - [PERSON] , [INFO] . При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Згідно із частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, враховуючи необхідність забезпечення прав малолітньої доньки сторін на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також, беручи до уваги те, що відповідач є молодою особою працездатного віку, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до часткового задоволення, а тому із відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1700 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із 13 квітня 2022 року та до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд наголошує на тому, що обов`язок щодо утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного та

Outcome: partial