Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом Одеської міської ради, [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування, посилаючись на те, що [INFO] помер її вітчим [PERSON] . Листом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лутченко Алли Анатоліївни позивачу роз`яснено, що їй необхідно встановити факт спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем [PERSON] для визначення її спадкоємцем четвертої черги та отримання відповідного Свідоцтва про право на спадщину за законом, що стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх прав. Позивач в судове засідання не з`явилася, представник позивача подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, справу розглянути за відсутності сторони позивача. Представник відповідача Одеської міської ради в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, представник відповідача подала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнала, просила суд позовні вимоги задовольнити, справу розглянути за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), серія\~ [NUMBER] , актовий запис №6026. [PERSON] на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї. Заповіту померлий не залишив. Згідно довідки №234/02-14 від 24 грудня 2020 року приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Одеської області Лутченко Алли Анатоліївни, нею була заведена спадкова справа за №33/2020 від 06 серпня 2020 року щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , де єдиним спадкоємцем, який заявив своє право на прийняття спадщини, є [PERSON] , як спадкоємець за законом четвертої черги спадкування згідно статті 1264 ЦК України. Судом також встановлено, що [PERSON] був чоловіком матері позивачки, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , запис №1271 від 22 листопада 1985 року. [INFO] мати позивачки, [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), серія [NUMBER] , актовий запис №2873. Заповіту померла не залишила. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка складається в цілому з двох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 44,3 кв.м., в тому числі житловою площею 29,8\~кв.м. Спадкове майно належало [PERSON] на праві власності на підставі довідки №37, виданої ЖБК «Китобой» 11 листопада 1995 року. З довідки вбачається, що [PERSON] повністю сплатила паєнакопичення у 1980 році. Право власності зареєстроване в КП «Одеське міжміське бюро технічної інвентаризації» 04 грудня 1995 року, книга №21к, сторінка 146, реєстровий №145. [PERSON] на день смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований разом з нею за адресою: [ADDRESS] , тому прийняв спадщину відповідно до ч.4 ст. 1268 ЦК України, згідно якої спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини також вважається таким, що прийняв спадщину.\~ 03 липня 2020 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Одеської області Лутченко Алли Анатоліївни із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Згідно витягу №60790291 про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 03 липня 2020 року спадкова справа зареєстрована за №66058372. 17 вересня 2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лутченко Аллою Анатоліївною позивачці було видано свідоцтво про право на спадщину на Ѕ (одну другу) частку спадкового майна: квартири [ADDRESS] . У свідоцтві про право на спадщину зазначено, що спадкоємцем майна після смерті [PERSON] , крім [PERSON] є також її чоловік [PERSON] . 06 серпня 2020 року позивачка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , як спадкоємець за законом четвертої черги спадкування згідно статті 1264 ЦК України. Листом №234/02-14 від 24 грудня 2020 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Одеської області Лутченко Алла Анатоліївна відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендувала позивачці звернутися до суду для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю не менше як п`ять років зі спадкодавцем [PERSON] . Судом встановлено, що позивач дійсно спільно проживала з померлим [PERSON] більше ніж 5 років, а саме з січня 2015 року та до смерті останнього, що підтверджується довідкою ЖБК «Китобой-4» №21/2 від 03 січня 2021 року, відповідно до якої, [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] з січня 2015 року по 30 червня 2020 року. Відповідно до копії нотаріально посвідченої заяви свідка [PERSON] , [PERSON] дійсно мешкала з [PERSON] і [PERSON] в період з січня 2015 року по день смерті [PERSON] за адресою: [ADDRESS] однією сім`єю як донька і батьки, вони вели спільне господарство та побут. [PERSON] як працівник ТОВ Патронажна служба «Турбота про близьких» разом з позивачем здійснювали догляд за її тяжкохворими матір`ю та вітчимом, поділивши обов`язки. Факт спільного проживання позивача разом з [PERSON] та [PERSON] , у квартирі [ADDRESS] в період з січня 2015 року до червня 2020 року підтверджується також свідченнями сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , якими був підписаний акт на підтвердження спільного проживання від 03 січня 2021 року. Підписи на акті завірені головою правління ЖБК «Китобой-4» Погорілою К.О. У травні 2018 року у [PERSON] стався інсульт, внаслідок чого йому був поставлений діагноз церебральний атеросклероз 3 ступеня, порушення психомоторних реакцій, порушення функції опори та пересування, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного хворого. Окрім того, у виписці зазначено, що хворий знаходиться у ліжку та пересувається насилу. [PERSON] та [PERSON] знаходились на диспансерному обліку у Комунальному некомерційному підприємстві «Міський психіатричний диспансер» Одеської міської ради з червня 2018 року по день смерті кожного. Із копій медичних документів, наданих суду вказаним КНП «Міський психіатричний диспансер» ОМР вбачається, що доглядом за ними та спілкуванням з лікарями займалась їх донька позивачка [PERSON] . В усіх медичних документах [PERSON] позивачка вказана донькою. Сумісний побут із [PERSON] також підтверджується записами у медичних документах, копіями консультаційних висновків, протоколами дослідження, рахунками та квитанціями на оплату консультації лікаря, що проводила позивач, копіями квитанцій про придбання ліків, копіями зошиту та таблиці прийому ліків, що вела [PERSON] , копіями квитанцій та копією договору про надання послуг з тимчасового розміщення та додаткових послуг. Витрати за надання послуг ТОВ «Патронажна служба «Турбота про близьких» за доглядом за [PERSON] та [PERSON] сумарно склали майже 300\~000,00 (триста тисяч) гривень, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру, де особою від якої приймалися грошові кошти, вказано саме позивача. Відповідно до договору-замовлення на організацію та проведення поховання від 19 червня 2020 року, де замовником є [PERSON] , позивачкою були придбані ритуальні атрибути та організоване поховання [PERSON] . Частиною 2 ст. 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Виходячи з норм СК України, суд вважає, що сім`я складається з чоловіка та жінки, їхніх дітей (власних або прийомних) і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно із ч. 1, 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 1, 2 ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтями 1261, 1264 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Аналізуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту її проживання із [PERSON] однією сім`єю підлягають задоволенню в період з січня 2015 року по день смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] , оскільки знайшли своє підтвердження наданими належними та достовірними доказами. Відсутність реєстрації позивачки за адресою: [ADDRESS] , де вона проживала разом із матір`ю [PERSON] та [PERSON] , не є доказом непроживання її за цією адресою, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленою у Постанові від 10 січня 2019 року по справі №484/747/17, де вказано, що «відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі\~статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою\~статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом». Щодо позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено\~ст. 328 ЦК України,\~право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України,\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про визнання за [PERSON] права власності на Ѕ частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 44,3 кв.м. в порядку спадкування за законом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позивних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved