Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . В позові вказав, що йому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Шевченківською районною адміністрацією за № 7373 від 22.10.1998 року, та договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за реєстровим № 166 від 29.01.2014 року, на праві приватної власності належить 2/3 частини квартири [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] , яка є його дружиною, що разом зі спільними дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , 15.04.2004 року на підставі нотаріально посвідченої заяви позивача про надання згоди на виїзд дітей у 2018 році виїхала на тимчасову окуповану територію автономної Республіки Крим, та до теперішнього часу не повернулась. Факт не проживання відповідачів підтверджується актом, виданим головою ОСББ «Чарівне 121» від 23.02.2021 року. Особисті речі відповідачів в квартирі відсутні, витрат по оплаті житлово-комунальних послуг не несуть, однак до теперішнього часу перебувають на реєстраційному обліку в спірній квартирі. Перебування відповідачів на реєстраційному обліку в належному позивачу житлі створює перешкоди у здійсненні ним права власності, спричиняє збитки через необхідність сплати житлово-комунальних послуг виходячи із кількості зареєстрованих осіб, тому він просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування зазначеною квартирою, оскільки вони не мешкають в ній без поважних причин понад один рік. На підставі ухвали судді від 24.03.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Заходи забезпечення позову судом не приймалися. Ухвалою суду від 19.08.2021 року у районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району як органа опіки та піклування витребувано письмовий висновок про доцільність позбавлення права користування неповнолітніх відповідачів. Позивач та його представник адвокат Луценко І.В. до суду не з`явились, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності, та задоволення позову при заочному розгляді справи. Відповідачі, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явились з невідомих причин. Заперечень проти позову не надали. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи - органу опіки\~та піклування\~районної адміністрації\~Запорізької міської\~ради по\~Шевченківському району- до суду не з`явився, надавши письмове звернення, яке містить прохання про розгляд справи без його участі. З`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Шевченківською районною адміністрацією за № 7373 від 22.10.1998 року, та договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за реєстровим № 166 від 29.01.2014 року, на праві приватної власності належить 2/3 часток квартири [ADDRESS] (а.с. 14-17, 18). Сторони є членами родини позивача. [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є дітьми [PERSON] та його дружини, яка є відповідачкою по справі [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с. 12,13). У відповідності до витягів з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи від 24.03.2021 року відповідачі зареєстровані у встановленому законом порядку в квартирі [ADDRESS] (а.с. 28, 29, 30). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в силу ст. 383 ЦК власник жилого будинку має право використовувати помешкання, зокрема, для власного проживання, проживання інших осіб. До видів речових прав на чуже майно в силу ст. 395 ЦК України відноситься, зокрема, право користування, а в силу ст. 401 ЦК право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно зі ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вирішуючи вимоги позову про позбавлення відповідачів права користування належним позивачці житлом на користь позивача, суд виходить з того, що існування цього права може бути зумовлене його реалізацією, тобто постійним проживанням в житлі. Факт непроживання відповідачів в квартирі з липня 2018 року підтверджується актом, виданим Головою правління ОСББ «Чарівне 121» від 23.02.2021 року (а.с.21), що дає підстави стверджувати, що відповідачі впродовж чотирьох років в квартирі не проживають. Крім того, з акту обстеження житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , складеного комісією районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 08.06.2022 року, встановлено, що в квартирі наявні особисті речі позивача, житлові та майнові права неповнолітніх дітей не порушуються, оскільки вони там не проживають з 2018 року та особистих речей не мають, мати дітей в оплаті житлово-комунальних послуг участі не приймає. Вказаний акт, який містить висновок про відсутність перешкод для позбавлення неповнолітніх ввідповідачів права коритсування житлом, що в силу ст. 19 СК України є обов"язковим при розгляді справ цієї категорії, суд приймає на користь доведеності позовних вимог. Наданими позивачем фактичними даними встановлено, що відповідачі протягом тривалого часу не користуються спірним житлом без поважних причин, залишивши його добровільно, без будь-якого примусу з боку позивача, оскільки переїхали на постійне місце проживання до іншої держави. Перебування відповідачів на обліку створює для позивача перешкоди у здійсненні повною мірою права власності, яке з урахуванням встановлених обставин та наведених норм закону підлягає захисту. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для знаття з реєстрації є, зокрема, остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням або про виселення. У зв`язку з викладеним право позивача, як вже зазначено, підлягає захисту в обраний ним спосіб. Хоча цивільним процесуальним законодавством і встановлено обов`язок суду розподілити судові витрати під час ухвалення рішення, проте позивач не заявив вимог щодо стягнення з відповідачки судового збору, суддя приходить до висновку, що позивач бажає самостійно нести ці видатки, тому суд не вбачає підстав для обмеження особи в розпорядженні належним йому правом на власний розсуд. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved