Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що 19.05.2021\~приватним нотаріусом\~Київського міського\~нотаріального округу\~Остапенком Є.М.\~був вчинений\~виконавчий напис\~за реєстровим\~номером №\~48105\~про стягнення\~з [PERSON] \~на користь\~ТОВ «ФК\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» на\~підставі договору\~№ P25.223.73270\~від 10.11.2017,\~укладеного з\~AT\~«Ідея Банк»,\~заборгованості в\~загальній сумі\~39071,54\~грн,\~з яких:\~прострочена заборгованість\~за сумою\~кредиту \~22016,29\~грн;\~прострочена заборгованість\~за нарахованими\~та несплаченими\~відсотками \~5707,47\~грн;\~прострочена заборгованість\~по комісіям\~ 11297,78\~грн;\~плата за\~вчинення виконавчого\~напису нотаріусом\~ 50,00\~грн.\~Стягнення заборгованості\~провадиться за\~період з\~02.12.2020\~до 30.04.2021.\~ 28.07.2021\~приватним виконавцем\~виконавчого округу\~м.\~Вінниці Собчуком\~В.В.\~було винесено\~постанову про\~відкриття виконавчого\~провадження №\~66286550\~та накладено\~арешт на\~майно [PERSON] ,\~а саме:\~земельну ділянку,\~що знаходиться\~за адресою:\~масив « [ADDRESS] .\~Відповідно до\~положень ст.\~88\~Закону України\~«Про нотаріат»,\~нотаріус вчиняє\~виконавчі написи,\~якщо подані\~документи,\~що підтверджують\~безспірність заборгованості\~або іншої\~відповідальності боржника\~перед стягувачем\~та за\~умови,\~що з\~дня виникнення\~права вимоги\~минуло не\~більше трьох\~років. У виконавчому написі нотаріус зазначає, що строк платежу за кредитним договором № Р25.223.73270 від 10.11.2017 настав, при цьому нотаріус не вказав конкретну дату настання строку платежу, чим порушив ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Також фінансова компанія після завершення терміну кредитування продовжувала\~нараховувати відсотки,\~тоді як\~відповідно до\~кредитного договору,\~борг підлягав\~поверненню до\~10.11.2018.\~При цьому,\~відповідно до\~п.\~2.3\~кредитного договору\~№ Р25.223.73270\~від 10.11.2017,\~на підставі\~якого звернуто\~стягнення за\~оскаржуваним виконавчим\~написом,\~процентна ставка\~становить 10%\~річних,\~а відтак\~позивачу незрозуміла\~сума заборгованості\~по несплачених\~процентам за\~період 5\~місяців (з\~02.12.2020\~до 30.04.2020)\~ 5707,47\~грн,\~оскільки така\~сума могла\~бути нарахована\~лише за\~період 31\~місяць. Також виконавчим написом було стягнуто 11297,78 грн заборгованості по комісії, при цьому нарахування комісії після закінчення дії договору самим кредитним договором № Р25.223.73270 від 10.11.2017 не передбачено, що не може однозначно свідчити про безспірність заборгованості. Крім цього, спірний виконавчий напис було вчинено 19.05.2021, в період часу, коли законодавством не була передбачена можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, укладеного в простій письмовій формі, після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому позивач був вимушений звернутись до суду з даним позовом та просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. 19 травня 2021 року, реєстровий номер № 48105, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості у розмірі 39071,54 грн на виконання умов кредитного договору № P25.223.73270 від 10.11.2017. Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 12.10.2021 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 21.12.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд. В судове засідання 19.07.2022 учасники справи не з`явились, хоч в установленому законом порядку повідомлялись про дату, час та місце проведення судового розгляду. Представник позивача [PERSON] адвокат Мишковська Т.М. попередньо через електронну пошту суду подала заяву, в якій просить розглянути дану справу за її відсутності та відсутності позивача, позовну заяву підтримує та просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в судові засідання неодноразово не з`являвся без поважних причин. Будь-яких клопотань від відповідача до суду не надходило, відзив у запропонований судом строк не подано. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог, на стороні відповідача також в судове засідання 19.07.2022 не з`явились, хоч про день, час та місце проведення судового розгляду повідомлялись в установленому законом порядку. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача, на підставі ухвали суду про заочний розгляд справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 19.07.2022 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши позицію представника позивача, викладену у поданій до суду заяві, оглянувши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом установлено, що 19.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем був вчинений виконавчий напис, реєстровий номер № 48105, яким запропоновано задовольнити вимоги\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», стягнути з\~ [PERSON] за період з 02.12.2020 по 30.04.2021 включно суму у розмірі: 22016,29 грн заборгованість за тілом кредиту; 5707,47 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами; 11297,78 грн заборгованість по комісіям; 50 грн плата за вчинення виконавчого напису, що становить в загальній сумі 39071,54 грн, що підтверджується копією даного виконавчого напису (а.с. 9). Судом установлено, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису нотаріус керувався статтею 87\~Закону України\~«Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Згідно із ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий Перелік документів, на підставі яких може бути видано виконавчий напис нотаріуса, передбачений положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. Постановою Кабінету\~Міністрів\~України\~від 26.11.2014\~№\~662 внесено зміни до зазначеного вище Переліку документів. Зокрема, доповнено Перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом з назвою: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Так, у пункті 2 Переліку вказано на можливість вчинення виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. На зазначений пункт 2 переліку посилався нотаріус у виконавчому написі. Проте, при вчиненні виконавчого напису не враховано, що пункт 2 Постанови Кабінету\~Міністрів\~України\~№ 1172\~від\~29.06.1999 на час їх застосування, а саме: 19.05.2021, був визнаний незаконним та нечинним судовим рішенням, яке набрало законної сили. Зокрема, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 (справа № 826/20084/14), залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016 скасовано; визнано незаконною та нечинною\~постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною\~Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 (справа № 826/20084/14) опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. У подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.06.2018 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, не знайшовши підстав для такого перегляду. Зокрема, пунктом 9 частини другої статті 129\~Конституції\~України визначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Частиною другою статті 265 КАС України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. При цьому, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для виконання. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету\~Міністрів\~України\~від 29.06.1999\~№\~1172, у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, не містив пункту 2 та стосувався лише нотаріально посвідчених договорів, і не міг застосовуватись до кредитних договорів, укладених у простій письмовій формі, оскільки пункт 2 Переліку з 22 лютого 2017 року визнаний нечинним відповідно до вказаної вище постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Оскаржуваний у даній справі виконавчий напис вчинений нотаріусом 19.05.2021, тобто, після набрання законної сили постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 (справа № 826/20084/14). Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19). Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису), нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Крім цього, однією з основних умов вчинення виконавчих написів є наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника, ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. З матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримав від ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» передбачені чинним законодавством документи, в зв`язку з чим суду не доведено наявність у нотаріуса підстав вважати, що розмір заборгованості перед відповідачем, що зазначений у виконавчому написі, є безспірним. Отже, за відсутності доказів безспірності заборгованості, суд дійшов висновку, що виконавчий напис від 19.05.2021 вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. без дотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Таким чином, аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи об`єктивності та справедливості, суд вважає позов обґрунтованим, тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги судом задоволено в повному обсязі, з відповідача ТОВ «ФК «Європейська агенція\~з повернення\~боргів»підлягають до стягнення на користь позивача [PERSON] понесені останнім судові витрати на сплату судового збору в розмірі 908,00 грн. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04). На підставі викладеного та

Outcome: approved