Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-26 00:00:00

У квітні 2020 року АТ «Кредобанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22.10.2018 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № CL-140590, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 200 000 грн. на строк до 20.10.2023. На виконання умов вказаного вище договору позивач свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю, а позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав і, відповідно до розрахунку заборгованості по Кредитному договору станом на 10.03.2020 року заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить 212 339,99 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 183 185,69 грн., заборгованості за відсотками 27 158,88 грн. та заборгованості за пенею - 1 995,42 грн. Позивач просив суд стягнути із [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за Кредитним договором в розмірі 212 339,99 грн. та судовий. Ухвалою суду від 04.05.2020 року відкрито провадження у справі. Заочним рішенням Дарницького районн6ого суду м. Києва від 20.10.2020 року позов задоволено. Стягнуто зі [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 212 339,99 грн. та судовий збір в сумі 3 185,09 грн. Ухвалою суду від 14.12.2021 року заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20.10.2020 року скасовано, справу призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 27.07.2022 року здійснено заміну позивача АТ «Кредобанк» на правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції». В судове засідання представник позивача не з`явився. Направив суду з заяву з проханням слухати справу без їх участі, позовну заву підтримав, просив суд її задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином в порядку передбаченому ч.6 ст.128 ЦПК України. Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, з відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи, згідно кредитного договору № CL-140590 від 22.10.2018, укладеного між АТ «Кредобанк» та [PERSON] , останній отримав кредит в розмірі 200 000 грн. з терміном кредитування до 20.10.2023. Пунктом 3.2. Кредитного договору встановлено, що за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 33,29 % річних. Згідно з п. 6.1. Кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені Кредитним договором та /або додатками до нього. Згідно п.6.3 Кредитного договору, позичальник щомісячно, здійснює повернення суми заборгованості за кредитом, сплачує проценти за користування кредитом, у вигляді рівних сум - ануїтетного платежу (розмір якого визначається п.6.2 Кредитного договору). Пунктом 6.9. Кредитного договору визначено, що Банк у випадках передбачених п. 3.3 Кредитного договору, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором, про що письмово повідомляє Позичальника. Відповідно до п. 6.10. Кредитного договору, позичальник зобов`язаний після тримання повідомлення Банку, передбаченого п.6.9 Кредитного договору усунути порушення умов Кредитного договору, вказаних у повідомленні протягом 30 календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за Кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення Банку (п. 6.9. Кредитного договору). Згідно з пунктом 7.1. Кредитного договору за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань з цим Кредитним договором позичальник відшкодовує Банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання позичальника, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості позичальника. В будь-якому разі розмір пені, нарахованої позичальнику на підставі цього пункту Кредитного договору, не може перевищувати 15 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання. Додатком №1 до Кредитного договору є графік погашення заборгованості, який визначає порядок та періоди сплати чергових платежів позичальником. Відповідно до меморіального ордеру № 59035013 від 22.10.2018, [PERSON] отримав від Банку 200 000 грн., що також підтверджується випискою по рахунку. Згідно розрахунку заборгованості за Договором кредиту № CL-140590 від 22.10.2018 станом на 10.03.2020 року заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить 212 339,99 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 183 185,69 грн., заборгованості за відсотками 27 158,88 грн. та заборгованості за пенею - 1 995,42 грн. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. За змістом п. 22 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (пп. 1-1 п. 1 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування»). У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року в справі № 6-223цс16 зроблено висновок, що «визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів». З матеріалів справи вбачається, що 22.10.2018 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CL-140590, згідно якого останній отримав кредит в розмірі 200 000 грн. з терміном кредитування до 20.10.2023. Факт передачі кредитних коштів [PERSON] підтверджено належним доказами, а саме копією меморіального ордеру № 59035013 від 22.10.2018 року та випискою по рахунку. Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За правилом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) зробила висновок, що у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч. 2 ст. 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. 3 ст. 1054 ЦК України у вказаній редакції). Регулювання правовідносин Банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів ЗУ «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється ЗУ «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також ЗУ «Про захист прав споживачів». Частина 10 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановлювала обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений ЗУ «Про захист прав споживачів» порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги ч. 10 ст. 11 цього Закону у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Вказана правова позиція також підтримана в постановах Верховного Суду від 22 грудня 2020 року, справа № 203/1625/16-ц, від 22 грудня 2020 року, справа № 203/1625/16-ц та від 08.09.2021 справа № 204/5711/14-ц. Частина 4 ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування» визначає, що в разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Пунктом 6.9. Кредитного договору визначено, що Банк у випадках передбачених п. 3.3 Кредитного договору, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором, про що письмово повідомляє Позичальника. Відповідно до п. 6.10. Кредитного договору, позичальник зобов`язаний після тримання повідомлення Банку, передбаченого п.6.9 Кредитного договору усунути порушення умов Кредитного договору, вказаних у повідомленні протягом 30 календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за Кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення Банку (п. 6.9. Кредитного договору). Аналіз змісту позовної заяви, в якій Банк як на підставу позову посилається на положення ст. 1050 ЦК України, наданого позивачем розрахунку заборгованості, а також Кредитного договору, укладеного 22.10.2018 року до жовтня 2023 року, свідчить, що предметом позову в справі, що переглядається, є в тому числі дострокове стягнення всієї суми кредитної заборгованості. Позивачем не надано суду доказів звернення до [PERSON] з письмовою вимогою про дострокове повернення кредиту, процентів. Зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, а також з урахуванням наведених норм матеріального права та правових позицій Великої Палати Верховного Суду, суд дійшов висновку, що строк виконання основного зобов`язання за Кредитним договором від 22.10.2018 року не настав, тому Банк звернувся до суду із вимогою про стягнення повної вартості кредиту передчасно. Разом з тим на момент звернення Банку в суд у [PERSON] була наявною прострочена заборгованість за кредитом, яка згідно розрахунку Банку, станом на 10.03.2020 становила 9 317,80 грн. простроченої заборгованості за тілом кредиту, 645,58 грн. заборгованість за відсотками та 921,34 грн. пеня за прострочення виконання зобов`язання за період з 21.11.2018 по 01.03.2020, тобто нарахована до введення карантинних обмежень 12.03.2020. На ряду з цим, [PERSON] вносив кошти на погашення кредиту, зокрема 27.08.2021 року, 03.09.2021 року, 27.07.2021 року, 20.08.2021 року, 18.10.2021 року, 06.08.2021 року по 4000 грн. за кожен платіж, 11.06.2020 року - 3500 грн., які зараховуються Банком в порядку, передбаченому п.6.6. Кредитного договору, а відтак, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення простроченої заборгованості та відсотків. Враховуючи викладені вище фактичні обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed