Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , яка діє в особистих інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] , треті особи: Відділ по Олександрівському району служби у справах дітей Запорізької міської ради, Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про виселення. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що на підставі ордера № 4448 від 23.09.1986 року право на користування квартирою [ADDRESS] отримала сім`я з 3 (трьох) осіб: [PERSON] (бабуся), [PERSON] та [PERSON] . З 1994 року, після смерті бабусі - [PERSON] , зареєстрованими в квартирі залишились дві особи, відповідно: матір та донька [PERSON] , [PERSON] , які ніколи за жодних умов не втрачали іитереса до вказаного житла, не відмовлялись від права на користування квартирою, яка до її приватизації 22.09.2008 року перебувала у комунальній власності територіальної громади в особі Запорізької міської ради. У 2008 році, будучи незаконно позбавленими права на користування квартирою, [PERSON] та [PERSON] внаслідок розгляду чисельних цивільних справ поновили та захистили за допомогою суду своє право на житло. Викладені вище обставини відносяться до таких, що в розумінні ст. 82 ЦПКУ, доказуванню не підлягають та підтверджуються наступними судовими рішеннями: рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.03.2008 року; заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.05.2008 року (справа №2-1299/08); додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09.06.2008 року; рішенням колегії суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області від 25.07.2012 року (справа №22-ц-3554/12); рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01.11.2012 р. (справа № 8/0808/25/2012 (2-1299/08), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 21.07.2016 р. (пр.№22-ц/778/3118/16), рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13.05.2014 р. (справа № 2/331/46/14, пр. № 331/5543/13-ц), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 08.04.2015р. (пр.№ 22-ц/778/1407/15); Згідно зі ст. 82 ЦПКУ вказані обставини не підлягають доказуванню. Таким чином із зазначених рішень суду, які набрали законної сили, вбачається, що внаслідок визнання недійсним договору купівлі-продажу Р.№ 105 від 30.01.2009 р. - припинено не тільки право власності відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на спірну квартиру, а і усі похідні від права власності права, у тому разі - «право користування зазначеною квартирою». Отже, з урахуванням обставин, встановлених зазначеннями вище судовими рішеннями, не викликає сумнів те, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вселилися до спірного жилого приміщення без згоди позивачів [PERSON] , [PERSON] і не є членами сім`ї останніх. З 08.04.2015 р., з часу набрання чинності рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13.05.2014 р. (справа №2/331/46/14 (пр.№331/5543/13-ц), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 08.04.2015 року (пр. № 22- ц/778/1407/15), відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (незалежно від часу свого проживання в квартирі) відносно позивачів [PERSON] , [PERSON] стали тимчасовими мешканцями, які в добровільному порядку не бажали залишити квартиру, знятися з реєстраційного обліку. У відповідності до рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13.11.2015 р. (№331/2874/15-ц, пр.2/331/984/150), залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 11.02.2016р. (пр.№22-ц/778/363/16), та постановою касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.03.2018 р. (пр.№ 61-4377 св 18) підлягають виселенню [PERSON] ( [INFO] , [NUMBER] ) - [PERSON] ( [INFO] , [NUMBER] ), - [PERSON] ( [INFO] ),- з кв. [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення у зв`язку з втратою останніми права користування зазначеним житловим приміщенням внаслідок визнанням недійсним з 08.04.2015р. договору купівлі- продажу кв. [ADDRESS] , посвідченого 30.01.2009р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Ю.П. Сосіменко, Р.№ 105. На підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13.11.2015 р. (№331/2874/15-ц, пр.2/331/984/150) відбулось скасування реєстрації місця проживання у квартирі [ADDRESS] наступних осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Під час розгляду зазначених цивільних справ, було встановлено, що діючи недобросовісно, використовуючи правовстанавлюючи документи, що втратили чинність, [PERSON] , незаконно 02.12.2015 року надав згоду на реєстрацію в квартирі своєї доньки та онуки: [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Вказаний факт підтверджується копією довідки № 507 від 25.02.2016 року. Отримавши в незаконній спосіб право на користування квартирою, [PERSON] з застосуванням штучних підстав, звернулась з позовом до [PERSON] , третя особа територіальна громада в особі Запорізької міської ради про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.12.2016р. (справа № 331/4153/16-ц, пр. № 2/35і/1047/2016), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 23.02.2017 р. (пр. № 22ц/778/969/17) та постановою Верховного Суду від 05.09.2019р. (пр. № 61-21685св18), - у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , відмовлено. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.08.2019 р. (справа № 331/3822/18, пр. № 2/331/114/2019), частково зміненим в мотивувальній частині постановою Запорізького апеляційного суду від 21.01.2020 р. (пр. № 22-ц/807/194/20), відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Запорізької міської ради, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на квартиру за добросовісним набувачем. Під час розгляду справи, за висновками останніх (зазначених вище) судових рішень по справі № 331/3822/18, були узагальнені усі попередні висновки судів по справам між користувачами (власниками) спірної квартири, що відбулись в судах першої - апеляційної - касаційної інстанцій з 2008 по 2020 роки. За нормами ст. 98 ЖК України тимчасові жильці на вимогу наймача зобов`язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Норми ст. 99, ч. 1 ст. 109, 116 ЖК України передбачають захист прав наймача шляхом виселення осіб, у тому числі вселених без будь-яких правових підстав, так як подальше реєстрація та мешкання відповидачив [PERSON] та неповнолітньої , [PERSON] унеможливлює нормальне користування законними наймачами родиною [PERSON] , [PERSON] квартирою [ADDRESS] . Посилаючись на вищенаведені обставини, позивачка просить суд виселити [PERSON] та неповнолітню [PERSON] (2008 року народження) з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення у зв`язку з втратою останніми права користування зазначеним житловим приміщенням. В судовому засіданні представник [PERSON] позов підтримав, наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідачка [PERSON] надала суду письмовий відзив в якому зазначила, що в даній справі не заявлено вимог про виселення з наданням іншого житлового приміщення, це, також, не кредитні відносини, а отже підстав для виселення відповідачів зі спірної квартири в порядку ст. 109 ЖК України не існує. Виселення її малолітньої доньки [PERSON] за відсутності в неї іншого належного їй на праві власності чи постійному користуванні житла, буде становити для неї надмірний тягар, не співмірний із переслідуваною законною метою та не є необхідним у демократичному суспільстві. Представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову [PERSON] заперечував з підстав, викладених у відзиві. Представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, в особі спеціаліста відділу у справах дітей, в судовому засіданні проти позову заперечувала, вважала його необґрунтованим. Надала суду висновок органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району від 24.09.2021 № 1771/01-20/20.03-2144. Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради був повідомлений належним чином про час та місце судових засідань, представник департаменту до суду не з`явився. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Встановлено, що згідно з ордером № 4448 від 23.09.1986 року право на користування квартирою [ADDRESS] отримала сім`я з 3 (трьох) осіб: [PERSON] (бабуся); [PERSON] та [PERSON] .. З 1994 року, після смерті бабусі - [PERSON] , зареєстрованими в квартирі залишились дві особи, відповідно: матір та донька [PERSON] , [PERSON] . В судовому засіданні вивчено та оголошено судові рішення, якими обґрунтовано позов [PERSON] (а.с. 105-163): -рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.03.2008 року, яким було задоволено уточнений позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: комунальне підприємство «ВРЕЖО № 2» у м. Запоріжжя про визнання права користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] »; -заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.05.2008 року (справа №2-1299/08), яким задоволене позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: комунальне підприємство «ВРЕЖО № 2» у м. Запоріжжя, про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] та про зміну договору найму; -додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09.06.2008 року, яким задоволена заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: комунальне підприємство «ВРЕЖО № 2» у м. Запоріжжя, про скасування реєстрації відповідачів: [PERSON] , [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , та про реєстрацію [PERSON] у зазначеному житловому приміщенні; -рішення колегії суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області від 25.07.2012 року (справа №22-ц-3554/12), згідно з яким скасовано рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.03.2008 року про задоволення уточненого позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: комунальне підприємство «ВРЕЖО № 2» у м. Запоріжжя, про визнання права користування жилим приміщенням та ухвалено нове рішення наступного змісту: в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права користування приміщенням, відмовити в повному обсязі% -рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01.11.2012р. (справа № 8/0808/25/2012 (2-1299/08), залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 21.07.2016 р. (пр. № 22-ц/778/3118/16), яким задоволена заява [PERSON] , [PERSON] , скасовані рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.05.2008 р. (справа №2- 1299/08) та додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09.06.2008р. Постановлено нове рішення наступного змісту: в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Комунальне підприємство «ВРЕЖО№2» у м.Запоріжжя, про визнання відповидачив такими, що втратили право користування житловим приміщенням - кв. [ADDRESS] ; про скасування реєстрації відповдачів: [PERSON] , [PERSON] у кв. [ADDRESS] ; про реєстрацію [PERSON] у зазначеному житловому приміщенні, про зміну договору найму, відмовлено; -рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13.05.2014р.(справа № 2/331/46/14, пр. № 331/5543/13-ц), залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 08.04.2015р. (пр. № 22-ц/778/1407/15), згідно з яким задоволено первісний позов [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради, треті особи: міське комунальне підприємство «Основаніє», територіальна громада в особі Запорізької міської ради, міський нотаріальний архів м.Запоріжжя, про скасування розпорядження, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, про припинення права власності та відмовлено у задоволенні зустрічного позову [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Жовтнева районна адміністрація Запорізької міської ради, міське комунальне підприємство «Основаніє», територіальна громада в особі Запорізької міської ради про визнання [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Вказаним рішенням визнано недійсними: розпорядження голови Жовтневой районной адміністрації Запорізької міської ради від 19.09.2008 p., № 853-р, «Про приватизацію житла за адресою: [ADDRESS] ; свідоцтво «Про право власності на житло № [NUMBER] » від 22.09.2008р., видане [PERSON] ( [INFO] , [NUMBER] ), згідно з розпорядженням голови Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради від 19.09.2008 p., № 853-р «Про приватизацію житла за адресою: 69095, квартира [ADDRESS] ; договор купівлі-продажу кв. [ADDRESS] , укладений [PERSON] , 23.04Л984рль, [NUMBER] , з [PERSON] , [INFO] , ІПН1773ОО0871, чоловіком, за згодою дружини останнього [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , який був посвідчений 30.01.2009 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Юрієм Петровичем Сосіменко, Р.№ 105, без участі та без згоди зацікавлених осіб: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] ; право власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] [INFO] , [NUMBER] на підставі договору купівлі-продажу що посвідчений 30.01.2009 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Юрієм Петровичем. Сосіменко, Р.№105, припинено. -рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13.11.2015р. (№331/2874/15-ц, пр.2/331/984/150), залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 11.02.2016р. (пр.№22-ц/778/363/16), та постановою касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.03.2018 р. (пр.№ 61-4377 св 18), згідно з якими підлягають виселенню [PERSON] ( [INFO] , [NUMBER] ), [PERSON] ( [INFO] , [NUMBER] ), [PERSON] ( [INFO] ) з кв. [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення у зв`язку з втратою останніми права користування зазначеним житловим приміщенням внаслідок визнанням недійсним з 08.04.2015р. договору купівлі- продажу кв. [ADDRESS] , посвідченого 30.01.2009р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Ю.П. Сосіменко, Р.№ 105; -рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13.11.2015р. (№331/2874/15-ц, пр.2/331/984/150), згідно з яким скасовано реєстрацію місця проживання у квартирі [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . -заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.12.2016 р. (справа№331/4153/16-ц, пр.№2/35і/1047/2016), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 23.02.2017 р. (пр.№22ц/778/969/17) та постановою Верховного Суду від 05.09.2019р. (пр.№61-21685св18), згідно з яким в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа: територіальна громада в особі Запорізької міської ради, про визнання [PERSON] особою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовлено. -рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.08.2019р. (справа № 331/3822/18, пр. №2/331/114/2019), частково змінене в мотивувальній частині постановою Запорізького апеляційного суду від 21.01.2020р. (пр.№22-ц/807/194/20), згідно з яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Запорізької міської ради, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на квартиру за добросовісним набувачем. Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини якщо інше не встановлено законом. Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини (далі Конвенція) та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (постанова КЦС ВС від 17.12.2019 по справі №641/1793/17). Суд зауважує, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Аналізуючи зміст вищенаведених судових рішень, які набрали законної сили, суд дійшов висновку про те, що вони є преюдиційними до предмету даного провадження, оскільки встановлені в них правовідносини безпосередньо стосуються житлових прав відповідачки [PERSON] та неповнолітньої ІІІмідт Ксенії, а саме їх проживання в квартирі [ADDRESS] . Із зазначених рішень суду, які набрали законної сили, вбачається, що внаслідок визнання недійсним договору купівлі-продажу Р.№105 від 30.01.2009р. припинено право власності відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на спірну квартиру. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] та його дружина [PERSON] за змістом ст. ст. 346, 317 ЦК України втратили право володіння, користування та розпорядження квартирою [ADDRESS] , яка була придбана ними як спільна сумісна власності подружжя. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно , державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстровану за [PERSON] скасовано 01.09.2015 року. Крім цього, з набранням законної сили 08 квітня 2015 року рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя , поновлено право [PERSON] та [PERSON] як користувачів спірної квартири [ADDRESS] на підставі ордеру від 23.09.1986 року № 4448 , та припинено право відповідачів [PERSON] , [PERSON] на спільну сумісну власність подружжя у вигляді спірної квартири. [PERSON] , [PERSON] , неповнолітній [PERSON] виселені в судовому порядку зі спірної квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Згідно з ч.1 статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Як слід з довідки № 507 від 25.02.2016 року, [PERSON] 02.12.2015 року надав згоду на реєстрацію в спірній квартирі своєї доньки та онуки: [PERSON] ( [INFO] ) та неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Реєстрація вказаних осіб була здійснена на підставі правовстановлюючого документа, а саме договору купівлі-продажу кв. [ADDRESS] 30.01.2009 року, згідно з яким подружжя [PERSON] та [PERSON] набули право власності на вказану квартиру та який, в подальшому, було визнано судом недійсним. Тобто, на теперішній час в спірній квартирі зареєстровані [PERSON] та неповнолітня [PERSON] , які з огляду на припинення у відповідачів [PERSON] , [PERSON] права власності на спірне житло, за приписами ч.1 ст. 405 ЦК України, втратили право користування вказаним житлом. Згідно ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться у добровільному або судовому порядку. Відповідно до ч.3 ст.116 ЖК України особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяються без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно положень статті 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. З наведеного слід, що [PERSON] як законний користувач спірної квартири має право на захист свого права користування спірним майном шляхом усунення перешкод у його здійсненні пред`явленням вимоги про виселення відповідачів із спірної квартири. Беручи до уваги, що на теперішній час будь-яких правових підстав для проживання в квартирі [ADDRESS] у [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] не має, позовні вимоги [PERSON] про виселення відповідачів слід задовольнити. У висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району від 24.09.2021 № 1771/01-20/20.03-2144 зазначено, що згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 10.05.2018, малолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 02.12.2015 по теперішній час. Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного представниками відділу по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 13.09.2021, за зазначеною адресою мешкає [PERSON] разом з малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] . Дитина займає окрему кімнату, в якій створено усі належні умови для життя, розвитку та навчання. Питання надання висновку щодо розв`язання спору за позовом [PERSON] до [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] , про виселення відповідачів з квартири: [ADDRESS] , розглянуто 15.09.2021 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації. На засіданні комісії була присутня мати малолітньої дитини, [PERSON] , та представник позивача, який діє на підставі ордеру про надання правничої (правової) допомоги від 20.04.2020, [PERSON] . Позивач, [PERSON] , на комісії не була присутня, будь-яких письмових пояснень щодо порушеного питання не надала. Встановлено, що у долучених до позовної заяви копіях документів відсутні відомості про гарантування збереження житлових прав малолітньої [PERSON] , [INFO] , немає згоди батьків, як законних представників дитини, на виселення дитини. Мати, [PERSON] , надала пояснення, що мешкає з дочкою у квартирі, придбаній за кошти її родини, іншого житла не мають, та категорично заперечує проти виселення малолітньої [PERSON] , [INFO] , з квартири за зазначеною адресою. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме щйно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 23.09.2021, відомості про право власності на нерухоме майно матері, [PERSON] та малолітньої [PERSON] , [INFO] , відсутні. В зв`язку з цим, районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району як орган опіки та піклування, вважає недоцільним виселення малолітньої [PERSON] , [INFO] , з квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.6 ст.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Статтею 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 18 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що діти-члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватись займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Як слід з цієї норми, суб`єктом вказаних правовідносин виступають діти-члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення. Як встановлено в судовому засіданні, неповнолітня [PERSON] не є членом сім`ї позивача [PERSON] , проживає разом із матір`ю [PERSON] в спірній квартирі без будь-яких законних підстав, самоправно, чим перешкоджає законному користувачу [PERSON] проживати у вказаному житлі, в зв`язку з чим, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування. Відповідно до статтей 76,81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд приймає до уваги Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 283106844 від 05.11.2021 р., надану представником позивачки на спростування висновку органу опіки про відсутність житла у [PERSON] , згідно з якою відповідачка [PERSON] під час перебування у зареєстрованому шлюбі зі [PERSON] має у спільній сумісній власності житлове приміщення: квартиру [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved