Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-07 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до Погребищенської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позов мотивовано тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з присадибною земельною ділянкою, які розташовані в с.Мончин, Вінницького району, Вінницької області. Вона являється єдиним спадкоємцем за заповітом на зазначене вище спадкове майно. Інших осіб, які б мали право на спадщину, немає. Покликається на те, що вона не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк із поважних причин, оскільки не була обізнана про наявність складеного [PERSON] на її користь заповіту. Водночас, наголошує, що секретар Мончинської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, де був посвідчений заповіт, не повідомляв їй про його наявність. На даний час вона має намір прийняти спадщину та оформити свої спадкові права після смерті матері [PERSON] . Посилаючись на наведені обставини та положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України, просить визначити їй додатковий строк тривалістю три місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивачка в судове засідання не з`явилася, проте через канцелярію суду подала заяву, в якій просить позовну заяву розглянути без її участі та задовольнити позовні вимоги (а.с. 45). Представник Погребищенської міської ради в судове засідання не з`явився. Проте, головний спеціаліст юрист відділу правового забезпечення Погребищенської міської ради Жмурчук О.М. через канцелярію суду подала заяву, в якій вказала, що в судове засідання з`явитись не має можливості, позов визнає (а.с. 23-28). Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що визнання представником відповідача позову слід прийняти, а позов задовольнити, виходячи із наступного. За змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, судом встановлено, що 07.07.1998 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Мончинської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, згідно із яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, вона заповіла на користь своєї доньки [PERSON] (а.с. 9). [INFO] в селі Мончин, Погребищенського району, Вінницької області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 8). На момент смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована в будинку [ADDRESS] (а.с. 11). Згідно із відповіддю Погребищенської державної нотаріальної контори від 12.05.2022 року № 111/01-16 спадкова справа щодо майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилася, інформація щодо наявності чи відсутності спадкоємців у Спадковому реєстрі відсутня (а.с. 37-38). Звертаючись із позовом до суду, позивачка вказувала на те, що вона вчасно не подала заяву про прийняття спадщини, оскільки до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини про наявність заповіту їй не було відомо. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). З матеріалів справи не вбачається, що на день смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , разом із з нею за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована та постійно проживала спадкоємець [PERSON] . Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Як роз`яснено в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Ураховуючи те, що позивачка, будучи спадкоємцем за заповітом, була позбавлена можливості звернутися до нотаріального органу із заявою про прийняття спадщини, оскільки до закінчення шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини про наявність заповіту їй не було відомо, то причини пропуску нею строку на прийняття спадщини суд вважає поважними, що відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України є підставою для визначення [PERSON] додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Отже, вирішуючи питання про визначення спадкоємцеві додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, суд має враховувати принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі №681/203/17. В контексті обставин справи та беручи до уваги визнання позову представником Погребищенської міської ради, який як орган місцевого самоврядування наділений повноваженнями розпоряджатися майном територіальної громади, до якої може перейти право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] у разі визнання його судом відумерлою спадщиною, суд вважає, що визначення позивачці додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця буде відповідати принципу пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав позивача в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому суд констатує, що, зважаючи на наведене, визнання позову представником відповідача не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. В силу ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З огляду на викладене суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved