Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

12 листопада 2019 року позивач в особі ТзОВ «Ковальська - Житлосервіс» звернувся з позовом до [PERSON] , у якому просив стягнути заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 63 057 грн. з урахуванням інфляційних нарахувань та 3 % річних. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що ТзОВ «Ковальська-Житлосервіс», згідно з розпорядженнями Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації № 1597 від 27.11.2008, № 1664 від 10.12.2008, є експлуатуючою організацією та обслуговує будинок [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 24.06.2009 року. Між позивачем та відповідачем було укладено договір про участь у витратах на утримання будинків та прибудинкової території, надання комунальних послуг та додаткових послуг від 13.07.2009, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання обслуговувати та проводити поточний ремонт будинку та прибудинкової території, а відповідач - вносити плату за отримані послуги на рахунок позивача. Зазначає, що боржник щомісячно отримує квитанцію на сплату житлово-комунальних послуг. Плата за комунальні послуги нараховується за затвердженими виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) тарифами. Внаслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань в останньої утворилася заборгованість з 01.09.2015 по 30.09.2019 у розмірі 50575,46 грн, 3% річних від простроченої суми 3244,47 грн., інфляційна складова боргу - 9237,07 грн. В добровільному порядку відповідач заборгованість не погашає, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 02.01.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 16). Відповідачка [PERSON] надіслала до суду відзив на позовну заяву ТзОВ «Ковальська-Житлосервіс», у якому зазначила, що вимоги є незаконними і необґрунтованими. Вказала на те, що регулярно оплачувала рахунки, які отримувала від позивача і станом на жовтень 2015 рік не мала заборгованості за житлово-комунальні послуги. Однак листом-претензією від 15 липня 2016 року позивач повідомив про наявність заборгованості, але звернувся до суду лише у листопаді 2019 року, тобто зі спливом 3-річного терміну позовної давності. 16.11.2020 року позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за житлово комунальні послуги за період з листопада 2016 року по жовтень 2020 року у розмірі 45350,02 грн., суму інфляційних нарахувань у розмірі 4474,99 грн. та 3 % річних - 2401,32 грн. У судовому засіданні 18 липня 2022 року присутні представник позивача і відповідачка. Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка просила у позові відмовити. Заслухавши представника позивача, відповідачку, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань товариство з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» зареєстровано 05.04.2004 за № 1 065 120 000 003544. Основний вид діяльності: комплексне обслуговування об`єктів (а.с. 12). Згідно з розпорядженням Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації № 1597 від 27.11.2008 будинок за будівельною адресою: [ADDRESS] був переданий в експлуатацію ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» та зобов`язано заявника прийняти будинок в обслуговування (а.с. 5). Розпорядженням Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації № 1664 від 10.12.2008 житловому будинку з підземним паркінгом була присвоєна поштова адреса: [ADDRESS] (а.с. 6). За таких обставин ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» надає послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, а також послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води згідно з тарифами, які затверджено розпорядженнями Київської міської державної адміністрації, тобто є виконавцем послуг. Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Згідно ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник (споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг). Згідно зі ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим дотриманням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України та ч. 3 ст. 11 ЦК України, зобов`язання можуть виникати як з договорів, так і безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідачка [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] , житловою площею 55,10 кв.м., загальною площею 108,80 кв.м, на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 23.06.2009 № 995-С/КІ, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (а.с. 4). Згідно з довідкою відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської РДА № 11197812 від 09.12.2019 [PERSON] зареєстрована за зазначеною вище адресою з 23.10.2009 року (а.с. 15). Частиною четвертою статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Стаття 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. 13 липня 2009 між позивачем ТзОВ «Ковальська - Житлосервіс» та відповідачкою [PERSON] було укладено комплексний договір про участь у витратах на утримання будинків та прибудинкової території, надання комунальних послуг та додаткових послуг. Відповідно до розділу 2 цього договору підприємство зобов`язується виконувати комплекс робіт по утриманню будинку, прибудинкової території та створення необхідних умов мешкання в будинку, своєчасне проведення підготовки будинків і технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період, обстеження частин будинку та складання необхідних актів тощо. Співвласник зобов`язується не пізніше 1-го числа наступного місяця вносити плату на рахунок підприємства пропорційно його частини власності в будинку і в розмірах, визначених чинним законодавством, за надані послуги тощо (а.с. 7-9). Відтак відповідачка є споживачем житлово-комунальних послуг, які надає позивач. Жодних повідомлень про не проживання у квартирі та неотримання комунальних послуг від відповідачки на адресу позивача не надходило, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. Положення ст.ст. 66-68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і положення підзаконних актів у сфері житлово-комунальних послуг покладають на користувачів житла (власників) обов`язок щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги (теплопостачання, газ, водопостачання, каналізація тощо) та витрати на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Згідно з п. 5 ч. 2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Власники несуть відповідальність, відповідно до ч.9 ст.22 вказаного Закону, за своєчасність здійснення платежів на рахунок управителя незалежно від використання приміщень особисто чи надання належних їм приміщень в оренду, якщо інше не передбачено договором. Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, визначені законом або договором. Відповідачка щомісяця отримувала від позивача рахунки на оплату житлово-комунальних послуг із зазначенням суми, однак у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за період з 01.09.2015 року по 30.09.2019 року виникла заборгованість у розмірі 50 575, 46 грн. З підстав порушення відповідачкою строків оплати вартості отриманих житлово-комунальних послуг, позивачем нараховано втрати від інфляції в розмірі 9 237, 07 грн. та три відсотки річних - 3 244, 47 грн.. Звернувшись до суду з заявою про зменшення розміру позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за житлово комунальні послуги за період з листопада 2016 року по жовтень 2020 року у розмірі 45350,02 грн., а також суму інфляційних нарахувань у розмірі 4474,99 грн. та 3 % річних - 2401,32 грн., що підтверджується розрахунком ТзОВ «Ковальська - Житлосервіс» наданим разом з заявою про зменшення позовних вимог (а.с. 91). Жодних доказів, які б спростовували розмір нарахованої суми заборгованості стороною відповідача суду надано не було. У зв`язку з тим, що відповідачкою не надано до суду доказів в підтвердження того, що нею належним чином сплачувалися комунальні послуги в оспорюваний період, а також враховуючи, що позивачем доведено належними та достатніми доказами обґрунтованість заявленої до стягнення з відповідача суми боргу за надані послуги, ця вимога підлягає задоволенню. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Споживачі зобов`язані оплатити послуги, якщо вони фактично користувались ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вищевказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 березня 2018 року у справі № 308/10167/15-ц. Проте, у судовому засіданні встановлено, що родина відповідачки є багатодітною, відповідачка, має заборгованість, з приводу якої заявлено спір, оскільки не погоджувалася з його розміром, з приводу чого неодноразово зверталася з письмовими заявами до позивача. Отже, суд приходить до висновку, що відповідачка прострочила виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, однак з поважних причин. Таким чином, примаючи до уваги, що родина відповідачки є багатодітною, остання мала з позивачем спір щодо розміру вартості наданих їй послуг, відповідно суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме щодо стягнення боргу за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 45 350, 02 грн., а вимоги в частині стягнення інфляційних нарахувань у розмірі 4474,99 грн. та 3 % річних - 2401,32 грн. є такими, що не підлягають задоволенню судом. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідачки, відповідно до правил ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: partial