Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-14 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання договору недійсним, визнання дій щодо стягнення комісії за споживчим кредитом неправомірними та зобов`язання провести відповідний розрахунок зобов`язань, посилаючись на те, що 24 липня 2012 року їй було надано пенсійну картку і водночас між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», і нею було укладено кредитний договір на підставі її заяви, який є договором споживчого кредиту. Згідно з цим договором Банк надав їй кредит у розмірі 6\~000 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, який у подальшому збільшено, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,9% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та комісії у розмірі 1% з видачею кредитної картки «Універсальна». Кредитна картка оформлена відповідно до зави про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», в якій визначено умови кредитування: встановлено кредитний ліміт на платіжну картку зі сплатою 22,8% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. У заяві також зазначено, що строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії платіжної картки. Станом на 01 січня 2021 року частину позичених коштів вона погасила відразу, а в подальшому борг в сумі 6\~000 грн. погашала частинами на умовах овердрафту. Станом на 01 квітня 2021 року баланс по її кредитній картці був 5\~996,95 грн. 03 квітня 2021 року вона звернулася до поліції із заявою про вчинення відносно неї кримінального правопорушення. 03 квітня 2021 року в період часу з 13.30 год. по 14.30 год. невідомі їй особи за допомогою гіпнозу і засобів електронного обігу, телефонної комунікації змусили її зняти з кредитної карти кошти на загальну суму 30\~000 грн. (частинами) і поповнити на цю суму (частинами) через платіжні системи ВПС «Фінансовий світ», ТОВ «Українська платіжна система», Vodafon мобільні телефони [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , та кредитні картки цих зловмисників. Вказане повідомлення отримано Черкаським РУП ГУНП в Черкаській області, по даному факту відкрито кримінальне провадження і проводиться досудове розслідування. Вона неодноразово зверталася до Банку з приводу вчинення відносно неї шахрайських дій і припинення нарахування на вилучену суму кредитних коштів пені і штрафних санкцій. Однак Банком її звернення проігноровані. Крім того, зверталася до Банку щодо реструктуризації і щодо перерахунку кредиту, проте такі звернення Банком також проігноровані. Банк продовжував нараховувати відсотки і після подання нею заяви про розірвання кредитного договору. У 2021 року нею було з`ясовано, що банк списує з її карток кошти у вигляді штрафу, комісій. До того ж пенсійний рахунок є арештований, а банк продовжує списувати кошти на погашення заборгованості з пенсійної картки. Відповідно до виписки щодо руху коштів за кредитом за період з 02 квітня 2021 року по 16 червня 2021 року борг складає 36\~670 грн., з яких банк безпідставно нарахував та списав з рахунку комісію на загальну суму 1\~222 грн., збільшив кредитний ліміт до 49\~000 грн.. та стягнув з неї за користування кредитним лімітом процентів в сумі 1\~288,87 грн., 1\~161,66 грн. за ставкою 3,4%, що значно перевищує заборгованість за первісним кредитом і відсоткову ставку за первісними умовами договору, на які вона погоджувалася. Тобто банк самостійно, без її відмова змінив умови кредитного договору і кредитної відсоткової ставки та нарахував збільшені відсотки. З урахуванням того, що умова про сплату щомісячних комісій за кредитне обслуговування суперечить статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та є несправедливою, тому вважає, що є підстави для визнання таких умов договору недійсними, а дії банку неправомірними. Вважає також, що діями Банку їй також завдана моральна шкода, оскільки банк застосував несправедливі вимоги договору під час дії карантину, що призвело до погіршення ї здоров`я. Завдану моральну шкоду оцінює в розмірі 10\~000 грн. У зв`язку з цим, просить визнати порушеним її право, як споживача фінансових послуг; визнати несправедливим та недійсними з моменту кладенні договору умови кредитної угоди від 01 квітня 2021 року щодо односторонньої зміни умов кредитного договору, збільшення кредитного ліміту, неповернення коштів, якими заволоділи сторонні особи шахрайським способом, щодо нарахування та стягнення за споживчим кредитом за кредитною карткою універсальна в частині умов про сплату щомісячних комісій за кредитне обслуговування, пені, штрафу, комісії за обслуговування кредиту, підвищення процентів з початку дії кредитної картки і по дату набрання законної сили рішення суду; визнати неправомірними дії Банку щодо нарахування та стягнення з неї комісії за кредитом та процентів за зміненою в односторонньому порядку відсотковою ставкою, нарахування штрафних санкцій (суми прострочення) після подання заяви про припинення договору; розірвати договір з умовами кредитної угоди від 01 квітня 2021 року з 01 квітня 2021 року; зобов`язати Банк провести і надати відповідний розрахунок взаємних зобов`язань за період з початку дії кредитної картки до набрання законної сили рішення суду, з урахуванням висновків суду; стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь моральну шкоду в сумі 10\~000 грн., а також судові витрати. Ухвалою від 26 липня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 15.09.2021 року відповідачами подано відзив на позовну заяву. 13.12.2021 року відповідачем подано письмові пояснення по справі. Адвокат позивача Шаповал О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, в подальшому до судового засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, в подальшому до судового засідання не з`явився. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що 24 липня 2012 року [PERSON] було надано пенсійну картку і водночас між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», і [PERSON] було укладено кредитний договір на підставі її заяви, який є договором споживчого кредиту. Згідно з цим договором Банк надав їй кредит у розмірі 6\~000 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, який у подальшому збільшено, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,9% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та комісії у розмірі 1% з видачею кредитної картки «Універсальна». Кредитна картка оформлена відповідно до зави про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», в якій визначено умови кредитування: встановлено кредитний ліміт на платіжну картку зі сплатою 22,8 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. У своєму позові позивач вказує, що 03 квітня 2021 року вона звернулася до поліції із заявою про вчинення відносно неї кримінального правопорушення. 03 квітня 2021 року в період часу з 13.30 год. по 14.30 год. невідомі їй особи за допомогою гіпнозу і засобів електронного обігу, телефонної комунікації змусили її зняти з кредитної карти кошти на загальну суму 30\~000 грн. (частинами) і поповнити на цю суму (частинами) через платіжні системи ВПС «Фінансовий світ», ТОВ «Українська платіжна система», Vodafon мобільні телефони [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , та кредитні картки цих зловмисників. Вказане повідомлення отримано Черкаським РУП ГУНП в Черкаській області, по даному факту відкрито кримінальне провадження і проводиться досудове розслідування. Позивач зазначає, що вона неодноразово зверталася до Банку з приводу вчинення відносно неї шахрайських дій і припинення нарахування на вилучену суму кредитних коштів пені і штрафних санкцій. Однак Банком її звернення проігноровані. Крім того, зверталася до Банку щодо реструктуризації і щодо перерахунку кредиту, проте такі звернення Банком також проігноровані. Банк продовжував нараховувати відсотки і після подання нею заяви про розірвання кредитного договору. В позові позивач вказала, що відповідно до виписки щодо руху коштів за кредитом за період з 02 квітня 2021 року по 16 червня 2021 року борг складає 36\~670 грн., з яких банк безпідставно нарахував та списав з рахунку комісію на загальну суму 1\~222 грн., збільшив кредитний ліміт до 49\~000 грн.. та стягнув з неї за користування кредитним лімітом процентів в сумі 1\~288,87 грн., 1\~161,66 грн. за ставкою 3,4%, що значно перевищує заборгованість за первісним кредитом і відсоткову ставку за первісними умовами договору, на які вона погоджувалася. Тобто банк самостійно, без її відмова змінив умови кредитного договору і кредитної відсоткової ставки та нарахував збільшені відсотки. З урахуванням того, що умова про сплату щомісячних комісій за кредитне обслуговування суперечить статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та є несправедливою, тому вважає, що є підстави для визнання таких умов договору недійсними, а дії банку неправомірними. У зв`язку з цим, просить визнати порушеним її право, як споживача фінансових послуг; визнати несправедливим та недійсними з моменту кладенні договору умови кредитної угоди від 01 квітня 2021 року щодо односторонньої зміни умов кредитного договору, збільшення кредитного ліміту, неповернення коштів, якими заволоділи сторонні особи шахрайським способом, щодо нарахування та стягнення за споживчим кредитом за кредитною карткою універсальна в частині умов про сплату щомісячних комісій за кредитне обслуговування, пені, штрафу, комісії за обслуговування кредиту, підвищення процентів з початку дії кредитної картки і по дату набрання законної сили рішення суду; визнати неправомірними дії Банку щодо нарахування та стягнення з неї комісії за кредитом та процентів за зміненою в односторонньому порядку відсотковою ставкою, нарахування штрафних санкцій (суми прострочення) після подання заяви про припинення договору; розірвати договір з умовами кредитної угоди від 01 квітня 2021 року з 01 квітня 2021 року. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що дійсно, відповідно до укладеного кредитного договору [PERSON] отримала в Банку кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідно до умов укладеного договору, договір складався із заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою, а також тарифів. Даний договір укладений між сторонами шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції банку на комплексне обслуговування фізичних осіб. Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права :а обов`язки можуть виникати з рішення суду. Частиною 1 статті 14 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, кредит надається на умовах його повернення в майбутньому та платності. Водночас повернення кредиту є основним принципом функціонування Банку. Оскільки кредитування тісно пов`язане з іншими банківськими програмами, неповернення кредиту, відсотків та винагороди негативно впливає на роботу всього Банку. Згідно із ч. 2 ст. 1071 ЦК України, грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Підписавши анкету-заяву на приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, позивач тим самим уклав з відповідачем договір, який відповідно до ст. 634 ЦК є договором приєднання. Згідно анкети-заяви, підписаної позивачем, позивач погодився на укладення договору з відповідачем та з Умовами та правилами надання банківських послуг AT КБ Приватбанк» , які розміщені на офіційному сайті за адресою: www.privatbank.ua . Відповідно до п.1.1.3.2.11 Умов і правил Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в Банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості Клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких Клієнт є поручителем, а також будь-який іншій заборгованості, яка виникла у Клієнта, зважаючи невиконаних зобов`язань перед Банком. Позичальник не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до Умов Договору, таким чином у порушення умов кредитного договору, та статей 509,526,1054 ЦК України зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1059, ч. 2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Банку достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У відповідності до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору. Відповідно до вимог статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до вимог статей 1049,1054 ЦК України передбачається, що Позичальник зобов`язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених Договором. Враховуючи вищевикладене, списання грошових коштів, з рахунку є договірним списанням коштів в рахунок погашення заборгованості, яка обліковується за Позивачем у Банку. Отже, порушень з боку ПриватБанку не допущено, адже AT КБ "ПриватБанк" діяв згідно з нормами чинного законодавства України, а також у рамках договірних відносин з клієнтом. Підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, позивач приєднався до договору приєднання та погодився з його умовами. При цьому Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору. Позичальник частково сплачував заборгованість, користувався кредитними коштами, тобто погоджувався з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами. Такого Правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії судців Першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 755/18246/15-ц від 7 березня 2018 року. Оскільки договірною підставою припинення кредитного договору є п. 2.1.1.9.1. Договір починає діяти з дати встановлення кредитного ліміту на картці та діє протягом 12 місяців, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань. Договір вважається продовженим на кожні наступні 12 місяців в разі, якщо за 30 днів до дати закінчення дії цього Договору жодна зі Сторін не заявила про намір його розірвання (Банк може повідомляти Клієнта про намір розірвання одним з таких способів: в письмовій формі, через встановлені засоби електронного зв`язку Банку та Клієнта: "Приват24", смс-повідомлення на останні відомі Банку номери телефонів, надані Банку при ідентифікації та актуалізації відомостей про Клієнта, або іншими засобами, що дають змогу встановити дату направлення повідомлення. Клієнт може повідомляти Банк про намір розірвання Договору в письмовій формі). Позивач вважає, що її звернення до банку є підставою для припинення нарахування відсотків та комісії, що законодавчо не встановлено. Відповідно до ст.ст. 202-204 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України\~встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. При цьому,\~статтею 204 ЦК України\~закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні положення статей\~3,\~15,\~16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце (постанова Верховного Суду України від 06 липня 2016 року № 910/1891/14). Отже, під час розгляду справи судом не встановлено порушень чинного законодавства при укладенні оспорюваного позивачем договору. Крім того, суд також звертає увагу на те, що кредитний договір не є припиненими, зобов`язання за кредитним договором залишається невиконаним, яке в силу вимог\~ст. 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Доказів належного виконання своїх зобов`язань за кредитним договором із сторони позивача не надано. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи скористатися заходами правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Крім того, за змістом процесуального законодавства захисту в цивільному суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року поняття "охоронюваний законом інтерес" слід розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать\~Конституції\~та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам. Отже, суб`єкт, право якого порушено, може захистити його у конкретний спосіб, що передбачений законом або договором. Способи захисту порушеного права або охоронюваного законом інтересу, які передбачені законом (договором), спрямовані на відновлення прав та інтересів позивачів.\~\~ Відтак, ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно\~ст.81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом із тим, позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що з боку Банку допущено порушення чинного законодавства при укладенні кредитного договору. Підписання договору позивачем свідчить про те, що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до себе. Отже, спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а його волевиявлення було вільним і відповідало його внутрішній волі. Істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача судом не встановлений. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови. Посилання позивача про необхідність визнання недійсним кредитного договору в цілому, безпідставні, оскільки у результаті розгляду справи відсутні докази на спростування презумпції правомірності правочину у цілому, зокрема, не спростовано, що при укладенні договору про надання споживчого кредиту, позивач діяв свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодився з його умовами, визначивши характер правочину і всі його істотні умови. На виконання умов спірного договору він без заперечень отримав кредитні кошти, тривалий час виконував свої зобов`язання з повернення цих коштів. Посилання на несправедливість окремих умов договору не тягне за собою визнання недійсним такого договору в цілому. Вказані в позові докази не свідчать про недійсність оскаржуваного договору. Протягом всього розгляду справи, позивачем не було надано на розгляд суду жодного належного та достовірного доказу, який міг би служити підставою для визнання даного кредитного договору недійсним. Водночас, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що договір, укладений між сторонами, є несправедливим до неї, оскільки при підписанні даного договору [PERSON] ознайомилась та погодилась з його умовами, а відтак, проаналізувавши умови договору та встановлені обставини, суд дійшов до висновку про відсутність в останньому несправедливих умов, а всі твердження позивача з даного приводу судом розцінюються як його спосіб захисту власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить лише від його добросовісної поведінки при виконанні взятих на себе за договором зобов`язань. Тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову повністю. \~ \~ \~ \~Щодо вимоги про розірвання кредитної угоди від 01.04.2021 року з 01.04.2021 року, суд також вважає за необхідне зазначити наступне. Позивачем не надано суду відомостей про те, чи розглядалася відповідачем її заява про розірвання кредитного договору та чи відмовляв Банк у її задоволенні. Згідно ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Оскільки відповідач неправомірно не відмовляв позивачу в розірванні договору, підстави для зобов`язання розірвати договір відсутні. Крім того, виходячи з принципу свободи договору, суд також позбавлений можливості зобов`язати відповідача розірвати договір, що був укладений між сторонами. Тому в задоволенні позовної вимоги про розірвання договору необхідно також відмовити. Щодо відшкодування моральної шкоди необхідно зазначити наступне. Статтями\~23,\~1167 ЦК України\~визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно з п. 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995\~(з наступним змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може проявлятися, зокрема: в моральних переживаннях в зв`язку з порушенням права власності. Як зазначено у п. 9 вказаної Постанови, Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Між тим, до істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.04.2021 у справі № 766/21131/18 (провадження № 61-18770св19), аналіз положень статей\~11\~та\~23 ЦК України\~дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. В даному випадку, позивачем не доведено неправомірність дій відповідача по відношенню до позивача. При цьому, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від позовних вимог про визнання недійсними умов кредитного договору та його розірвання, а тому підстави для її задоволення також відсутні. Оскільки в задоволені позовних вимог відмовлено повністю, відповідно\~ст. 141 ЦПК України\~понесені позивачем судові витрати суд покладає на позивача.

Outcome: dismissed