Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-19 00:00:00

27 жовтня 2021 року позивачка [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з вимогою щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] , призначення її опікуном над неповнолітнім та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що відповідачка [PERSON] є її донькою, яка [INFO] народила сина [PERSON] . Батько дитини записаний зі слів матері відповідно до ст.. 135 СК України. Відповідачка разом з сином зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . З 2014 року відповідачка разом з сином стали проживати разом із нею за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка вихованням сина не займається, не приділяє йому належної уваги, ніде не працює, зловживає спиртними напоями, часто зникає із дому, залишаючи сина без батьківського догляду. У 2019 році позивач зверталася до Покровського відділення поліції з заявою про розшук боржника та поліцією було встановлено, що відповідачка проживає за адресою: [ADDRESS] . Після розшуку відповідачка повернулася до дому, однак в липні 2020 року відповідачка знову пішла з дому, за весь цей час декілька разів телефонувала сину та зустрічалася з ним. Відповідачка не цікавиться життям сина, не утримує його. Весь цей час [PERSON] перебуває на повному матеріальному забезпеченні та вихованні позивачки. Оскільки відповідачка не виконує свої батьківські обов`язки, не піклується про фізичний стан та духовний розвиток дитини, не готує його до самостійного життя, не забезпечує його харчуванням, медичним оглядом, не спілкується з дитиною, матеріально не утримує, позивачка просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно її сина, призначити її опікуном над неповнолітнім та стягнути аліменти. Ухвалою суду від 23.11.2021 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання на 21.12.2021, через неявку відповідача відкладено на 04.02.2022 року. Ухвалою суду від 04.02.2022 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 03.03.2022 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідачка [PERSON] до суду не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, однак про причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала. Представник третьої особи - Долгова Н.В. в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, висновок виконкому підтримує у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Наявних у справі матеріалів достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під час розгляду справи судом було встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідачка [PERSON] народилася [INFO] , її батьками записані батько [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . [INFO] [PERSON] народила сина [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Батько дитини записаний зі слів матері відповідно до ст.. 135 СК України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження. Матеріалами справи встановлено, що малолітній [PERSON] зареєстрований разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно Акту посвідченого директором ТОВ «Центробуд» вбачається, що в квартирі [ADDRESS] проживає [PERSON] , з 2014 року разом з нею проживає її онук [PERSON] , [INFO] , який перебуває на її утриманні. Мати дитини [PERSON] з травня 2020 року до дитини не приходить, його життям не цікавиться. Відповідно до виписки з медичної карти № 166-к від 05.10.2021, дитина [PERSON] , [INFO] , мешкає разом з бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , знаходиться на Д/обліку по поліному з 2019 року. За медичною допомогою у зв`язку з захворюванням не звертався. За останні 2 роки звернення були у 2019 році та 2020 році з приводу профоглядів перед проведенням вакцинації. Стан дитини задовільний. Згідно характеристики наданої директором Криворізької гімназії № 97, [PERSON] , [INFO] , навчається в КГ № 97 з першого класу, має середній рівень знань, повільно засвоює програмний матеріал, міг навчатися краще, але несистематично працює над собою, приділяє недостатньо часу вивченню уроків. Вихованням хлопця займається бабуся - [PERSON] . Систематично телефонує вчителеві, постійно цікавиться навчанням і поведінкою дитини, відвідує батьківські збори. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] 28.10.2019 року зверталася до Покровського ВП Криворізького ГУНП в Дніпропетровській області (ЄО № 28000) з приводу встановлення місця знаходження [PERSON] .. Відповідно до листа Покровського ВП Криворізького ГУНП в Дніпропетровській області № 48.3/2-475 від 07.11.2019, місце знаходження [PERSON] було встановлено, остання мешкає за адресою: [ADDRESS] . З представлених суду документів вбачається, що [PERSON] працювала прибиральницею службових приміщень КЗШ № 32 та була звільнена з роботи 30.11.2020 за прогули без поважних причин, що підтверджується наказом № 167-к/тр від 30.11.2020. Виконавчий комітет Покровської районної в місті ради у своєму висновку №67 від 16 лютого 2022 року вважає доцільним позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Виходячи з положень частини першої статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 3 цієї статті передбачено, що б атьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені статтею 164 Сімейного кодексу України. Згідно до цієї статті мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Статтею 165 Сімейного кодексу України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. У зв`язку з наведеним суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про позбавлення батьківських прав обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню свого малолітнього сина, зокрема: не забезпечує здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, не забезпечує його харчуванням, матеріальною підтримкою, медичним доглядом, належним чином не виховує дитину та не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Тому, захищаючи права та інтереси малолітньої дитини, слід позбавити відповідачку батьківських прав. Відповідно до ч.6 ст. 164 СК України, рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Крім того суд вважає, що позовна вимога про призначення [PERSON] опікуном над малолітнім онуком [PERSON] , [INFO] , який залишився без батьківського піклування, підлягає задоволенню з огляду на наступне. Нормами ст. 167 СК України закріплено порядок щодо влаштування дитини, батьки якої позбавлені батьківських прав. Зокрема у частинах 2 та 3 зазначеної норми закріплено, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Згідно висновку про стан здоров`я [PERSON] , виданого КНП «Центр Первинної медико-Санітарної допомоги № 3» Криворізької міської ради, остання за станом здоров`я може бути опікуном. Згідно ст.55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 244 СК України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Не можуть бути опікунами, піклувальниками дитини особи, зазначені в статті 212 цього Кодексу. Статтею 63 ЦК України передбачено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Згідно висновку служби у справах дітей виконкому Покровської районної в місті ради № 766 від 15.06.2022 вбачається доцільність призначення опікуном [PERSON] над її онуком [PERSON] , [INFO] , який фактично вже перебуваєть під опікою бабусі. Таким чином суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про встановлення опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] , його бабусі [PERSON] , є обґрунтованими, оскільки в судовому засіданні встановлено, що остання піклується над онуком, який проживає разом з нею, знаходиться на її вихованні та утриманні, вона бажає бути його опікуном, та не має перешкод, передбачених ст. 212 СК України. З приводу стягнення аліментів суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. За правилами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на наведене, враховуючи потреби малолітньої дитини, те, що відповідачка, за віком є працездатною особою та може працювати, аліменти, спрямовані на утримання дитини, повинні бути достатніми і співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачки [PERSON] аліментів на користь опікуна [PERSON] на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Позивачкою при зверненні до суду понесені судові витрати в розмірі 1816,00 грн. по сплаті судового збору, які необхідно стягнути з відповідачки на користь позивачки та в силу ст. 141 ЦПК України з відповідачки необхідно стягнути також на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн..

Outcome: approved