Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-25 00:00:00

03.08.2018р. до суду [PERSON] подано первісний позов до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння. 17.08.2018р. ухвалою суду відкрито провадження в цій справі. Позивач за первісним позовом у своєму позові просив витребувати від [PERSON] , [INFO] , та повернути власнику [PERSON] , [INFO] , автомобіль марки DAEWOO, модель LANOS TF69Y ЗНГ, тип - седан сірого кольору, 2007 року випуску, шасі (кузов, рама) № VIN [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] , ключі від автомобіля та Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого Вишгородським МРЕВ ДАІ у Київській області 18.12.2007 року та на його користь стягнути судові витрати. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 18.12.2007 року ним було придбано автомобіль марки DAEWOO, модель LANOS TF69Y ЗНГ, тип - седан сірого кольору, 2007 року випуску, шасі (кузов, рама) VIN № [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] , право власності на належний йому автомобіль підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого Вишгородським МРЕВ ДАІ у Київській області 18.12.2007 року, договором застави №403/191207 від 19.12.2007 р. та витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 29454154 від 30.11.2010 р. 02.08.2003р. між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] було укладено шлюб, який рішенням Вишгородського районного суду від 09.11.2017 року розірвано. Під час перебування у шлюбі у липні 2013 року [PERSON] передав у тимчасове користування автомобіль марки DAEWOO, модель LANOS TF69Y ЗНГ, тип - седан сірого кольору, 2007 року випуску, шасі (кузов, рама) № VIN [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] батьку дружини [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , однак після розірвання шлюбу він намагався повернути своє майно, автомобіль, однак відповідач [PERSON] йому категорично відмовив, а тому був змушений звернутися до суду із цим позовом для захисту свого порушеного права. 30.08.2018р. до суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому, останній просив відмовити [PERSON] у задоволенні позову у зв`язку із недоведеністю позовних вимог, оскільки предметом спору у справі є витребування від відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] транспортного засобу: автомобіля марки DAEWOO, модель LANOS TF69Y ЗНГ, тип-седан, сірого кольору, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 114 132,00 грн. кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Оскільки позивач за первісним позовом на підтвердження своїх позовних вимог щодо спірного майна, яке просить витребувати з незаконного володіння відповідача, зокрема, щодо свого права власності на спірне майно, в якості доказу надав копію договору застави №403/191207 від 19.12.2007 р. та витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, дані докази не можуть бути належними та допустимими доказами в даній справі, оскільки інформація, яка зазначена в даних документах, стосується обставин, які виникли ще у 2007 році та може підтверджувати право власності позивача на спірний транспортний засіб лише станом на 2007 рік, а не на даний час, таким чином, [PERSON] не надано суду основного доказу, яким підтверджується його право власності на спірне майно станом на момент звернення позивача до суду з цим позовом, тому, з огляду на надані докази по справі, на даний час позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами саму основну обставину, яка дає йому право звертатись до суду з даним позовом, а саме його право власності на спірний транспортний засіб. Просив стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати. 12.09.2018р. [PERSON] надіслав суду відповідь на відзив, в якому пояснив, що на адвокатський запит № 56 від 24.07.2018 р. ТСЦ № 0541 РСЦ МВС у Вінницькій області своїм листом № 31/2/0541-ч-28/аз від 28.07.2018 р. рекомендував йому звернутися із запитом щодо встановлення права власності на автомобіль марки DAEWOO, модель LANOS TF69Y ЗНГ, тип - седан сірого кольору, 2007 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] - в РСЦ у Київській області, де зареєстрований транспортний засіб. 15.08.2018 р. ТСЦ № 3245 РСЦ МВС у Київській області листом № А-24 надано позивачу відповідь, що за [PERSON] , [INFO] , за даними АІС «РПС в Київській області» та Єдиним державним реєстром МВС України станом на 14.08.2018 р. зареєстровано транспортний засіб DAEWOO LANOS TF69Y ЗНГ, 2007 року випуску, номерний знак № [NUMBER] , чим підтверджується факт належності [PERSON] транспортного засобу DAEWOO LANOS TF69Y ЗНГ, 2007 року випуску, номерний знак № [NUMBER] . Крім того зазначив, що між ним та [PERSON] усного договору про передачу транспортного засобу в користування [PERSON] на невизначений термін не укладалося, а передав автомобіль останньому у тимчасове користування, а тому відносини між [PERSON] та [PERSON] щодо передачі в тимчасове користування транспортного засобу не можуть бути визнані як договір найму транспортного засобу на невизначений термін, так як сторонами недотримана форма даного договору - письмова форма із нотаріальним посвідченням. Вказав, що розмір витрат [PERSON] на професійну правничу допомогу, зазначену в акті виконаних робіт від 01.08.2018 р. в розмірі 10000,00 грн., є суттєво завищеним, а також, що вказаний акт виконаних робіт, в супереч вимогам ч. 2 ст. 137 ЦПК України, не містить вартості виконаних робіт, що не дає можливості об`єктивно оцінити обсяг виконаних адвокатом робіт та їх вартість. 26.12.2018р. [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому просила поділити спільно нажите майно подружжя, виділивши в особисту приватну власність [PERSON] , [INFO] , автомобіль LIFAN Х60, номерний знак: [NUMBER] , 2013 року випуску, номер кузова: [NUMBER] , вартістю 223600 грн., виділити в особисту приватну власність [PERSON] , [INFO] , автомобіль марки DAEWOO, модель LANOS TF69Y ЗНГ, тип - седан, сірого кольору, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 114132 грн., стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] , в рахунок компенсації рівності часток в майні подружжя, матеріальну компенсацію в розмірі 54734,00 грн., припинити право спільної сумісної власності на поділене майно подружжя, та стягнути з відповідача [PERSON] , на користь [PERSON] , всі судові витрати, понесені [PERSON] під час звернення до суду з позовом. Зустрічні позовні вимоги обґрунтувала тим, що предметом спору є транспортний засіб: автомобіль марки DAEWOO, модель LANOS TF69Y ЗНГ, тип- седан, сірого кольору, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 114 132,00 грн., який зареєстрований на праві приватної власності за [PERSON] , який з липня 2013 року фактично перебуває в користуванні її батька - [PERSON] , однак, спірне майно: автомобіль марки DAEWOO, модель LANOS TF69Y ЗНГ, тип- седан, сірого кольору, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , - було придбано під час шлюбу з [PERSON] та є спільним майном подружжя, на яке вона також має право. [PERSON] з відповідачем [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі в період з 02.08.2003 року по 09.11.2017 року, який розірвано рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 09.11.2017 року, за час шлюбу з відповідачем [PERSON] , ними спільно, за спільні кошти, було придбано два транспорті засоби: - 18.12.2007 року - автомобіль марки DAEWOO, модель LANOS TF69Y ЗНГ, тип- седан, сірого кольору, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 114 132 грн., власником якого на даний час зареєстрований [PERSON] , та який з липня 2013 року знаходиться у фактичному користуванні в її батька - [PERSON] ; - 19.07.2013 року - автомобіль LIFAN Х60, номерні знаки: [NUMBER] , 2013 року випуску, номер кузова: [NUMBER] , вартістю 223600грн., власником якого на даний час є [PERSON] , та який знаходиться в його постійному користуванні та володінні. Однак, [PERSON] не визнає її право на спільне майно, набуте в шлюбі, зокрема, на транспортні засоби: автомобіль DAEWOO LANOS та автомобіль LIFAN Х60, які згідно листа №1037 від 05.12.2018 р. начальника ТСЦ №3245, по даний час зареєстровані на праві власності за [PERSON] , а тому, з метою захисту своїх прав, вона вимушена звернутись до суду з цим позовом. Вартість автомобіля DAEWOO LANOS визначена відповідачем [PERSON] під час його звернення до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння в розмірі 114132 грн., як середня ринкова вартість аналогічного автомобіля, згідно відомостей, які містяться на інтернет-сайті «AUTO.RIA» (https://auto.ria.com/uk/). Транспортний засіб: \~ \~ \~ \~автомобіль LIFAN Х60 знаходиться у фактичному володінні та користуванні [PERSON] , а тому у неї немає можливості здійснити оцінку вартості даного автомобіля, тому, при зверненні до суду з цим позовом, вона також визначала вартість спірного транспортного засобу: автомобіля LIFAN Х60 в розмірі 223 600 грн., виходячи із середньої ринкової вартості аналогічного автомобіля, згідно відомостей, які містяться на інтернет-сайті «AUTO.RIA» (https://auto.ria.com/uk/). Обидва транспортні засоби, які є предметом спору, є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, оскільки були придбані [PERSON] та [PERSON] в період перебування у зареєстрованому шлюбі. Крім цього, спірні транспортні засоби: автомобіль DAEWOO LANOS та автомобіль LIFAN Х60, за своїм цільовим призначенням є неподільними речами, які можуть бути поділені лише в натурі, шляхом присудження кожному з подружжя по одному транспортному засобу, вважає доцільним виділити їй, [PERSON] , в особисту приватну власність автомобіль марки DAEWOO, модель LANOS TF69Y ЗНГ, тип- седан, сірого кольору, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 114 132 грн., який на даний час знаходиться в користуванні її батька - [PERSON] , а [PERSON] виділити в особисту приватну власність автомобіль LIFAN Х60, номерні знаки: [NUMBER] , 2013 року випуску, номер кузова: [NUMBER] , вартістю 223 600 грн., який знаходиться в його користуванні. 27.12.2018р. відкрито провадження у справі про поділ майна подружжя. 25.03.2019р. ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області задоволено самовідвід головуючого судді Дєдова С.М., протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим у справі визначено суддю Швидкого О.В. 25.03.2019р. ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області задоволено заяву про відвід судді Дєдова С.М., протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим у справі визначено суддю Ковчежнюка В.М. 18.04.2019р. ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області задоволено самовідвід головуючого судді Швидкого О.В., протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим у справі визначено суддю Ковчежнюка В.М. 03.07.2019р. ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про поділ майна подружжя залишено без розгляду і повернуто [PERSON] 07.08.2019р. постановою Вінницького апеляційного суду, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, ухвалу Гайсинського районного суд Вінницької області від 03.07.2019р. скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. 26.02.2020р. постановою Верховного суду касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а постанову Вінницького апеляційного суду від 07.08.2019р. залишено без змін. 02.07.2020р. ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області задоволено заяву про самовідвід судді Ковчежнюка В.М. в цивільній справі про витребування майна із чужого незаконного володіння, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим у справі визначено суддю Капуша І.С. 02.07.2020р. ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області задоволено самовідвід головуючого судді Ковчежнюка В.М. про поділ майна подружжя, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим у справі визначено суддю Капуша І.С., який прийняв справу до свого провадження. 09.07.2020р. ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння суддею Капушем І.С. прийнято до свого провадження та призначено судовий розгляд. Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 23.12.2020р. об`єднано позовну заяву [PERSON] до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про поділ майна подружжя (справа №129/3383/18) разом із позовною заявою в цивільній справі №129/1964/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння, в одну цивільну справу № 129/1964/18. 16.03.2021р. до суду надійшов відзив на позовну заяву про поділ майна подружжя, в якому [PERSON] пояснив, що він є власником лише одного транспортного засобу, а саме Daewoo Lanos, 2007 року випуску, сірого кольору, автомобіль марки Lifan Х60, 2013 року, був відчужений ним у квітні 2019 року. Кошти за автомобіль він віддав [PERSON] , оскільки 10.12.2010 року він взяв у нього в борг 1500,00 доларів США, про що була складена розписка в присутності свідків, а саме [PERSON] та [PERSON] , які можуть засвідчити факт отримання ним коштів в 2010 році та повернення заборгованості 5.05.2019 року на вимогу [PERSON] . Свого часу отримані кошти в розмірі 1500,00 доларів США були витрачені ним на сімейні потреби, зокрема, на остаточне погашення заборгованості за купівлю транспортного Daewoo Lanos, 2007 року випуску, сірого кольору, а тому, фактично, вищевказана заборгованість щодо повернення коштів була для нього і [PERSON] спільним зобов`язанням, однак, кошти у розмірі 1500,00 доларів США були ним повернуті самостійно, після розлучення, шляхом реалізації спільної сумісної власності - автомобіля марки Lifan Х60, 2013 року, а тому зазначив, що автомобіль марки Lifan Х60, 2013 року не може бути предметом поділу майна подружжя, так як отримані від реалізації авто кошти він повернув в рахунок оплати боргу, що виник в 2010 році під час перебування у зареєстрованому шлюбі. Вказав, що єдиним спільним майном подружжя, яке може бути предметом поділу є лише автомобіль Daewoo Lanos, 2007 року випуску, сірого кольору, який використовується батьком [PERSON] [PERSON] без його на те дозволу та погодження, хоча автомобіль зареєстрований на його ім`я, а автомобіль може бути залишений у особисту власність [PERSON] лише в тому випадку сплати йому половини вартості від його оцінки. 20.07.2021р. ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. 30.03.20222р. від представника [PERSON] адвоката Клименко І.Ф. суду надійшла заява в якій зазначила, що позовні вимоги за первісним позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння не підлягають задоволенню, а позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя просила задовільнити в повному обсязі обґрунтовуючи це тим, що відповідач за зустрічним позовом [PERSON] отримавши матеріали позовної заяви про поділ майна подружжя, прийняв одноосібне рішення про відчуження спірного автомобіля LIFAN Х60, який знаходився в його користуванні та одноосібному володінні, 12.04.2019 р. за символічну суму 49000грн., при ринковій вартості автомобіля в розмірі 223600 грн., визначеній станом на грудень 2018 року, при цьому, з [PERSON] продаж спірного автомобіля LIFAN Х60 та його ціна не погоджувались, отриманими від продажу коштами [PERSON] з колишньою дружиною не ділився, вважає, що [PERSON] навмисно відчужив автомобіль, щоб уникнути його поділу та зазначив в договорі купівлі-продажу транспортного засобу договірну ціну, а не реальну ринкову вартість, а тому він підлягає поділу в загальному порядку, тому вважає, що при поділі спільного майна подружжя необхідне враховувати ринкову вартість відчуженого [PERSON] транспортного засобу. Зазначила, що надана в якості доказу позивачем розписка про повернення грошей за договором позики, укладеного в усній формі, від 05.05.2019 року, свідчить лише про те, що [PERSON] повернув 5.05.2019 року [PERSON] за місцем його проживання, в присутності свідків, грошову позику в сумі 1500 доларів США, однак вважає, що до розгляду даної цивільної справи ця письмова розписка немає відношення, розписка не свідчить про наявність будь-яких грошових зобов`язань між сторонами або по відношенню до третіх осіб та такі зобов`язання не є предметом спору, не заявлялись в даній цивільній справі [PERSON] , а позивачці за зустрічним позовом нічого не відомо про будь-які боргові зобов`язання, які виникли під час шлюбу з позивачем в інтересах сім`ї, а сама розписка не містить інформації щодо природи боргу, а також підтверджує лише повернення якогось боргу за договором позики, укладеного в усній формі, крім того, [PERSON] не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту отримання будь-яких коштів в позику на потреби сім`ї під час спільного проживання в шлюбі з [PERSON] , тому, [PERSON] категорично заперечує існування будь-яких боргових зобов`язань, що могли виникнути під час їх спільного проживання у зареєстрованому шлюбі. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник адвокат Олійник А.М. в судовому засіданні підтримали вимоги первісного позову та просили їх задовільнити. Вимоги зустрічного позову про поділ спільного майна подружжя не визнали, просили у його задоволенні відмовити. Відповідач за первісним та зустрічним позовами [PERSON] проти задоволення вимог [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння заперечив, просив у його задоволенні відмовити, вимоги зустрічного позову про поділ майна подружжя задовільнити повністю. Позивачка за зустрічним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] проти задоволення вимог [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння заперечили, просили у задоволенні його позовних вимог відмовити, вимоги зустрічного позову про поділ майна подружжя просили задовільнити повністю З урахуванням письмової позиції учасників справи, досліджених доказів та вимог закону суд визнає за необхідне у задоволенні первісного позову [PERSON] відмовити, а зустрічний позов [PERSON] задовільнити частково з таких мотивів та підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з 02.08.2003 року по 09.11.2017 року, який розірвано рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 09.11.2017 року, за час шлюбу з відповідачем [PERSON] , ними спільно, за спільні кошти, було придбано два транспорті засоби: - 18.12.2007 року - автомобіль марки DAEWOO, модель LANOS TF69Y ЗНГ, тип-седан, сірого кольору, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 114132 грн.; - 19.07.2013 року - автомобіль LIFAN Х60, номерні знаки: [NUMBER] , 2013 року випуску, номер кузова: [NUMBER] , вартістю 223600грн. Попри те, що у свідоцтвах про реєстрацію транспортного засобу власником зазначено [PERSON] обидва транспортні засоби, є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, оскільки були придбані [PERSON] та [PERSON] в період перебування у зареєстрованому шлюбі. Вартість автомобіля DAEWOO LANOS в розмірі 114132 грн. визначена відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] під час його звернення до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, як середня ринкова вартість аналогічного автомобіля, згідно відомостей, які містяться на інтернет-сайті «AUTO.RIA» (https://auto.ria.com/uk/). Вартість автомобіля LIFAN Х60 в розмірі 223600 грн. визначена позивачем за зустрічним позовом [PERSON] під час звернення до суду з позовом про поділ майна подружжя, як середня ринкова вартість аналогічного автомобіля, згідно відомостей, які містяться на інтернет-сайті «AUTO.RIA» (https://auto.ria.com/uk/). Спірні правовідносини регулюються. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст.\~316 ЦК\~України правом\~власності є\~право особи\~на річ\~(майно),\~яке вона\~здійснює відповідно\~до закону\~за своєю\~волею,\~незалежно від\~волі інших\~осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору. Згідно зі\~ст.\~317\~ЦК України\~ власникові\~належать права\~володіння,\~користування та\~розпорядження своїм\~майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За ст.\~318\~ЦК України суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені\~ст. 2\~цього Кодексу. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до\~ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право\~вчиняти щодо\~свого майна\~будь-які\~дії,\~які не\~суперечать закону. При\~здійсненні своїх\~прав та\~виконанні обов`язків\~власник зобов`язаний\~додержуватися моральних\~засад суспільства. \~Усім власникам\~забезпечуються рівні\~умови здійснення\~своїх прав. Власність\~зобов`язує. Власник\~не може\~використовувати право\~власності на\~шкоду правам,\~свободам та\~гідності громадян,\~інтересам суспільства,\~погіршувати екологічну\~ситуацію та\~природні якості\~землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом\~ст.\~355\~ЦК України майно,\~що є\~у власності\~двох або\~більше осіб\~(співвласників),\~належить їм\~на праві\~спільної власності\~(спільне\~майно). Майно\~може належати\~особам на\~праві спільної\~часткової або\~на праві\~спільної сумісної\~власності. Право\~спільної власності\~виникає з\~підстав,\~не заборонених\~законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до\~ст.\~356\~ЦК України власність\~двох чи\~більше осіб\~із визначенням\~часток кожного\~з них\~у праві\~власності є\~спільною частковою\~власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Згідно з\~ст.\~357\~ЦК України частки\~у праві\~спільної часткової\~власності вважаються\~рівними,\~якщо інше\~не встановлено\~за домовленістю\~співвласників або\~законом. Якщо\~розмір часток\~у праві\~спільної часткової\~власності не\~встановлений за\~домовленістю співвласників\~або законом,\~він визначається\~з урахуванням\~вкладу кожного\~з співвласників\~у придбання\~(виготовлення,\~спорудження)\~майна. Співвласник\~має право\~на відповідне\~збільшення своєї\~частки у\~праві спільної\~часткової власності,\~якщо поліпшення\~спільного майна,\~які не\~можна відокремити,\~зроблені ним\~своїм коштом\~за згодою\~всіх співвласників,\~з додержанням\~встановленого порядку\~використання спільного\~майна. Співвласник\~житлового будинку,\~іншої будівлі,\~споруди може\~зробити у\~встановленому законом\~порядку за\~свій рахунок\~добудову (прибудову)\~без згоди\~інших співвласників,\~якщо це\~не порушує\~їхніх прав.\~Така добудова\~(прибудова)\~є власністю\~співвласника,\~який її\~зробив,\~і не\~змінює розміру\~часток співвласників\~у праві\~спільної часткової\~власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників. За ст.\~358\~ЦК України право\~спільної часткової\~власності здійснюється\~співвласниками за\~їхньою згодою. Співвласники\~можуть домовитися\~про порядок\~володіння та\~користування майном,\~що є\~їхньою спільною\~частковою власністю. Кожен\~із співвласників\~має право\~на надання\~йому у\~володіння та\~користування тієї\~частини спільного\~майна в\~натурі,\~яка відповідає\~його частці\~у праві\~спільної часткової\~власності.\~У разі\~неможливості цього\~він має\~право вимагати\~від інших\~співвласників,\~які володіють\~і користуються\~спільним майном,\~відповідної матеріальної\~компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Згідно з ч.1 ст. 60 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). У відповідності до ст. 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою; при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового; для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово; згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена; договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу; дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою; договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. За встановлених під час розгляду справи судом обставин, з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінених судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд прийшов до висновку щодо відмови у задоволенні первісного позову та часткового задоволення зустрічного позову та поділу спільного сумісного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] , а саме: виділивши позивачці за зустрічним [PERSON] в особисту приватну власність [PERSON] , [INFO] , автомобіль марки DAEWOO, модель LANOS TF69Y ЗНГ, тип - седан, сірого кольору, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 114132 грн. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічим позовом [PERSON] за час розгляду справи про поділ майна подружжя розпорядився без згоди [PERSON] спільним майном подружжя, продав автомобіль LIFAN Х60, номерний знак: [NUMBER] , 2013 року випуску, номер кузова: [NUMBER] , вартістю 223600 грн., тобто автомобіль вибув із володіння подружжя і виділити зазначене рухоме майно комусь із подружжя на даний час неможливо, то необхідно задля забезпечення рівності часток кожного з подружжя у спільному їх майні стягнути з позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в сумі 54734 грн. за відступ від ідеальної частки в спільному майні подружжя (223600 грн.+114132 грн.=337732 грн. вартість всього спірного майна, 168866 грн. ідеальна частка кожного з подружжя.) [PERSON] виділено майна на загальну суму 168866 грн., відповідач реалізував самостійно майно вартістю 223600 грн. В іншій частині позову необхідно відмовити, оскільки проданий [PERSON] автомобіль LIFAN Х60, номерний знак: [NUMBER] , 2013 року випуску, номер кузова: [NUMBER] , вартістю 223600 грн. не підлягає поділу між сторонами і не може бути виділений [PERSON] зі стягненням з нього грошової компенсації. Заперечення відповідача за зустрічним позовом та його представника суд визнає правомірною позицією захисту власних інтересів і до уваги не бере через те, що зазначені заперечення не доведені належними і допустимими доказами, про що судом наведено вище у мотивах прийняття рішення. На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати за сплату позивачем за зустрічним позовом [PERSON] судового збору в сумі 2072,86 грн. відповідно до квитанції № N1C3J38938 від 21.12.2018р. на суму 1688,66грн. (т.2 а.с. 1), та квитанції № N1C3J3340М від 08.07.2019р. на суму 384,20грн. (т. 2 а.с.80) підлягають стягненню з відповідача за зустрічним позовом та позивача за первісним позовом [PERSON] на користь позивача за зустрічним позовом [PERSON] , та з відповідача за зустрічним позовом [PERSON] на користь позивача за зустрічним позовом [PERSON] судові витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 12000грн. за квитанціями: №18 від 18.12.2018р. на суму 5000грн. (т. 2 а.с.11), №15 від 08.07.2019р. на суму 2400грн. (т.2 а.с.230), №04 від 12.02.2021р. на суму 4600грн. (т.2 а.с. 229), загальна сума судових витрат становить 14072,86грн. Крім цього з позивача за первісним позовом [PERSON] на користь відповідача за первісним позовом та за зустрічним позовом [PERSON] необхідно стягнути судові витрати за надання професійної правничої допомоги в загальній сумі 7500грн., відповідно до квитанцій №07 від 27.08.2018р. на суму 5000грн. (т.1 а.с. 38), №03 від 12.02.2021р. на суму 2500грн. (т.2 а.с. 232). Крім цього на користь держави з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 1688,66 грн., 1% від вартості його ідеальної частки у спільному майні подружжя відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial