Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-13 00:00:00

У квітні 2022 року позивач звернулась до суду із позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки- [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що з 23.07.2019 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, від якого сторони мають спільну доньку [PERSON] [INFO] . Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08.04.2022 шлюб з відповідачем розірвано. Дитина проживає разом з позивачем. Усі обов`язки щодо утримання та виховання дитини несе позивач самостійно. Після розірвання шлюбу між батьками досягнута домовленість про проживання доньки та її утримання. Проте останнім часом на усні вимоги щодо надання матеріальної допомоги відповідач не реагує та участі у життєдіяльності дитини матеріальної допомоги не надає. Відповідач проживає окремо від дитини. На протязі тривалого часу відповідач належним чином не виконував обов`язку стосовно матеріального утримання дитини, виховання, коштів для утримання дитини надавав мінімально та нерегулярно. Враховуючи, що відповідач має можливість надавати допомогу на утримання доньки, а досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач змушена звернутись до суду з даним позовом. Зважаючи на вищезазначені обставини, позивачу не вдалося домовитися з відповідачем про його участь у матеріальному забезпечені дитини, а тому іншого способу вирішення питання матеріального утримування дитини, окрім звернення до суду позивач не бачить. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 31.05.2022 відкрито провадження у справі розгляд якої здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явилась, до суду надала заяву, в якій просить проводити судовий розгляд справи у її відсутність. Зі змісту заяви убачається, що заявлені позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про день, час і місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву до суду не надійшло. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.07.2019. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2022 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 23.07.2019 року Бердичівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському району Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис №322. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з матір`ю. Вказані обставини не були спростовані будь-якими доказами, тому вони не підлягають доказуванню в порядку ч. 1 ст. 82 ЦПК України. З пояснень позивача у позовній заяві судом встановлено, що обов`язки щодо утримання та виховання спільної доньки несе позивач самостійно. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. За положеннями ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1, ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ст. 7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2021 рік" - установити у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За положеннями ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За правилами ч. 1-2, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , суд враховує вік, стан здоров`я дитини, та виходить з того, що відповідач за своїм станом здоров`я та матеріальним становищем спроможний та зобов`язаний надавати матеріальну допомогу. Перебування на утриманні відповідача, крім спільної доньки із позивачем, інших неповнолітніх дітей та/або непрацездатних осіб - судом не встановлено. Відповідач в судове засідання не з`явився, тому встановити його місце роботи і щомісячний дохід не надалось можливим, і за таких обставин суд вважає необхідним стягнути аліменти у частці від щомісячного доходу відповідача, як просить позивач. Підпункт 3, пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 рок №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на вищевикладене, оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає необхідним, приймаючи до уваги обов`язок відповідача утримувати свою дитину, відсутність відомостей про його доходи, склад сім`ї, його стан здоров`я, враховуючи вік та стан здоров`я дитини, задовольнити позов та стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх його доходів щомісяця на користь позивача на утримання дитини, починаючи з 18.04.2022 - дня подачі позову до суду і до досягнення нею повноліття, який не є меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки на переконання суду такий встановлений розмір аліментів на утримання дитини буде достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Крім того, позивач не позбавлена в майбутньому звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь матеріальної допомоги на лікування або навчання дитини в порядку ст.185 СК України або збільшення розміру аліментів згідно ст. 192 СК України. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. При задоволенні позовних вимог з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 992 грн. 40 коп., від сплати якого позивач була звільнена при зверненні до суду з даним позовом відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved