Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

03 червня 2020 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним вище позовом про повернення заставної суми за договором оренди, стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди, який обґрунтовується тим, що 31 жовтня 2018 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір оренди квартири [ADDRESS] . За умовами пункту 4.1. вищезазначеного договору оренди, розмір орендної плати становить 6\~000 грн. 00 коп. Відповідно до пункту 4.2. договору заставна сума складає 6\~000 грн. 00 коп. Орендна плата вносилась позивачем вчасно не пізніше третього числа кожного місяця, як визначено умовами пункту 4.3. договору. Після чергової оплати оренди за квітень 2019 року, в порушення вимог статті 822 ЦК України, якою передбачено, що орендодавець зобов`язаний повідомляти про зміну укладення договору або його розірвання за три місяці, відповідач повідомила про збільшення орендної плати з 01 травня 2019 року до 7\~500 грн. 00 коп., а в разі незгоди з подорожчанням орендної плати про виселення з орендованого житла. Позивач з дружиною проживали у вказаному помешканні в березні 2019 року лише два тижні, завчасно повідомляли орендодавця про відсутність в країні у період з 09 по 23 березня 2019 року та в період з 07 квітня по червень 2019 року, на запропонований спосіб оплати орендної плати шляхом перерахунку коштів на картковий рахунок, отримали негативну категоричну відмову відповідача, а також повідомлення про необхідність здійснення оплати лише в готівковій формі, що підтверджується відповідною перепискою у Viber. В обґрунтування нанесення моральної шкоди позивачем зазначалось, що 05 квітня 2019 року відповідач телефоном в грубій формі повідомила дружині позивача про візит до них в той же день ввечері та з вимогою залишити квартиру 07 квітня 2019 року, при тому, що 01 квітня 2019 року ними сплачувалась оренда квартири за квітень 2019 року. На вказаний вечір у позивача з дружиною були власні плани, зокрема, у нього навчальні курси до 21 години, у дружини здійснення покупок в місті Києві для запланованої ними тривалої поїздки за кордон, які вони були вимушені скасувати. Принизливим ставленням під час даної телефонної розмови відповідач довела його дружину до стресу, на перенесення зустрічі на наступний день в суботу в грубій формі та принижуючи гідність дружини відповідач категорично відмовилась, посилаючись на те, що «у неї є більш важливі справи ніж тратити свій час на квартирантів у вихідний день». Ввечері відповідач у присутності свідка [PERSON] , яка у них гостювала, влаштувала в квартирі скандал, вимагала щоб вони збирали речі та залишили помешкання. Вимушене поспішне виселення з квартири позивачу з дружиною вартувало значних фінансових, фізичних та моральних зусиль. Відповідач своїми діями поставили їх в ситуацію, у якій в стресових умовах позивач з дружиною мали зібрати свої речі та організувати їх відправку в інші області України, при цьому підготуватись до тривалої поїздки в іншу країну. Незважаючи на здійснення оплати за місяць наперед, вони прожили в квартирі менше тижня. Покидаючи квартиру, вони її прибрали та повідомили про виїзд відповідача телефоном. 07 квітня 2019 року під час виселення з квартири та запланованої поїздки за кордон, відповідач, незважаючи на завчасне повідомлення, не прийшла, чекати на її прихід не мали можливості, так як запізнювались на літак. Перед виїздом повідомив відповідача, що ключі від квартири направлять їй їх родичі Новою Поштою, натомість вони чекають на повернення грошових коштів на картковий рахунок дружини в розмірі - 10\~600 грн. 00 коп., до яких входить сума застави в розмірі - 6\~000 грн 00 коп. та 4600 грн. 00 коп. залишок за квітень. Дані гроші не були повернуті, тривалі телефонні перемовини з даного приводу з відповідачем коштували значних моральних страждань. Більше ніж через місяць після виселення, 20 травня 2019 року відповідач повернула частину коштів в сумі 2\~400 грн 00 коп. Крім того, не отримання станом на 05 травня 2020 року відповіді на заяву від 01 вересня 2019 року до Броварського управління ГУ ДФС у Київській області про перевірку факту сплати податків громадянкою [PERSON] за договором оренди від 31 жовтня 2018 року дискредитує податкові органи та водночас погіршує моральний стан позивача. Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] грошові кошти за договором оренди квартири у розмірі - 8\~200 грн. 00 коп., інфляційні збитки у розмірі - 205 грн. 82 коп., відсотки за користування грошовими коштами за період з 08 квітня 2019 року по 27 квітня 2020 року у розмірі - 321 грн. 10 коп., а також моральну шкоду у розмірі - 44\~726 грн. 92 коп. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження. 01 вересня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким ухвалу суду про відкриття провадження відповідач отримав 11 серпня 2020 року. Позовні вимоги відповідач не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Зазначалось, що 31 жовтня 2018 року між позивачем та відповідачем укладався договір оренди на однокімнатну квартиру, що розташовується за адресою: [ADDRESS] , строком на шість місяців до 01 травня 2019 року. Відповідно до умов договору, орендна плата складала 6\~000 грн. 00 коп. за місяць, а також було погоджено внесення заставної суми в розмірі - 6\~000 грн. 00 коп. У зв`язку з інфляційним зростанням цін відповідачем планувалось підняття вартості орендної плати з травня 2019 року до 7\~500 грн. 00 коп. в місяць, проте укладати новий договір з позивачем вона не мала наміру, про що неодноразово повідомляла позивачу. Зміна вартості орендної плати не є односторонньою зміною умов діючого договору, оскільки термін його дії закінчувався 30 квітня 2019 року. Договір оренди укладався строком на шість місяців, відповідно до частини другої статті 881 ЦК України, до договору найму житла, укладеного на строк до одного року (короткостроковий найм), не застосовуються положення частини першої статті 816, статті 818 та статей 822-824 ЦК України. За умовами договору оренди, погодженого позивачем, не передбачалось випадків зменшення орендної плати у випадку відсутності орендаря в орендованій квартирі. Після оплати орендної плати за квітень 2019 року, право позивача на проживання у орендованій квартирі до 01 травня 2019 року відповідачем не обмежувалось, рішення про проживання у квартирі позивач приймав самостійно, ключі від квартири передані відповідачу 30 квітня 2019 року, при цьому квартира повернута не в тому стані, в якому вона передавалась в оренду та не були сплачені комунальні послуги за березень 2019 року та квітень 2019 року, коли позивач фактично користувався квартирою, про що його було повідомлено. У зв`язку з несплатою вищезазначених рахунків в порушення умов договору оренди, відповідач використав частину коштів з заставної суми для покриття цих витрат, а також на прибирання квартири і усунення технічних несправностей, які залишились після позивача. Такий механізм використання заставної суми позивачем не заперечувався, що підтверджується відповідною перепискою. Оскільки рахунки за комунальні послуги за квітень 2019 року не могли бути отримані раніше 15 травня 2019 року, залишок заставної суми (за мінусом фактичних витрат) був перерахований лише після сплати комунальних послуг. Відповідачем понесені наступні витрати: комунальні платежі за березень 2019 року у сумі 1\~204 грн. 00 коп., комунальні платежі за квітень 2019 року у сумі 586 грн. 00 коп.; оплата доставки ключів у сумі 40 грн. 00 коп.; послуги електрика у сумі 400 грн. 00 коп.; прибирання у сумі 1\~200 грн. 00 коп. Загальна сума витрат складає 3\~430 грн. 00 коп. Фактично відповідач вирахував з заставної суми позивача 3\~400 грн. 00 коп. Сума, що підлягає поверненню з заставної суми у розмірі - 6\~000 грн. 00 коп. з відрахуванням суми витрат у розмірі 3\~400 грн. 00 коп., складає 2\~600 грн. 00 коп. Відповідач за весь строк дії договору оренди один раз перевіряла порядок використання майна орендарем, хоча право на проведення такої перевірки раз на місяць передбачено пунктом 6.3.1. договору оренди. Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є також безпідставними. Згідно з умовами пункту 3.3. договору оренди орендар в разі дострокового припинення дії договору, мав попередити про це орендодавця за 30 діб до запланованої дати, відповідач не несе відповідальність за зміни обставин в особистому житті позивача. Крім того, відповідач не несе відповідальність за діяльність органів податкової служби, тому вимоги про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з неотримання позивачем від Броварського управління ГУ ДФС у Київській області відповіді на запит, не можуть підлягати задоволенню. Згідно з відповіддю на відзив, яка надійшла до суду 10 вересня 2020 року, відзив не містить нормативного обґрунтування зокрема, щодо впливу факту передачі ключів від квартири на припинення дії договору оренди. Про адресу, на яку можна передати ключі, позивач дізнався від відповідача у квітні 2019 року. У чаті через месенджер Viber чітко зазначено, що 07 квітня 2019 року відбулось виселення з квартири. Відповідно до змісту пункту 4.5. договору оренди комунальні послуги сплачуються орендарем самостійно, тобто не мають відношення до орендної плати та до заставної суми. Згоди на розпорядження коштами із заставної суми відповідачу не надавав. Відповідач привласнила кошти від частини заставної суми та залишок за квітень 2019 року, доказів на підтвердження понесених витрат не надано. Позивач зазначив, що моральна шкода продовжує йому завдаватися, оскільки відповідач не повернула привласнені йому належні кошти, позбавила позивача з дружиною житла на момент повернення до України внаслідок дострокового розірвання договору оренди. Позивач вимушений витрачати час та зусилля, відпрошуватися з роботи щоб повернути вищезазначені кошти. Завдані моральні страждання пов`язані з втратою грошових коштів та приниженням його та дружини в очах їх близьких. Крім того, позивача пригнічує та завдає душевних страждань, має негативний вплив на його життєвий спокій бездіяльність Броварського управління ГУ ДФС у Київській області, що дискредитує податкові органи, та справляє у нього враження, що законослухняні громадян не мають права на достовірний захист своїх звернень. Надані копія акту № 2120/10-36-52-05/2118003329 від 26 вересня 2019 року та копія податкового повідомлення-рішення від 26 вересня 2020 року, не підтверджують факту сплати відповідачем податку та штрафу за несвоєчасне подання декларації та несвоєчасну оплату податку. На підтвердження обґрунтування позову від позивача 18 вересня 2020 року до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи в якості доказів письмового пояснення свідка [PERSON] та аудіозаписів телефонних розмов між позивачем та відповідачем від 05 квітня 2019 року. У поданому до суду 24 вересня 2020 року запереченні на відповідь на відзив на позовну заяву, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вважає, що застосування статті 167 Житлового кодексу не зумовлює наявність авіаквитку не підтверджує факту виїзду до іншого населеного пункту на постійне місце проживання. Долучені до матеріалів справи авіаквитки свідчать про планування позивача повернутися на територію України 12 червня 2019 року, крім того, позивачем зазначено, що він виїжджав за кордон на строк понад два місяці. Позивач не повідомлявся про підвищення орендної плати в межах діючого договору оренди, відповідач повідомляв позивача про небажання пролонгації договору оренди на поточних умовах та про можливе укладення нового договору оренди на інших фінансових умовах. У зв`язку із закінченням дії договору оренди від 31 жовтня 2018 року відповідач вправі самостійно вирішувати питання укладення договору, що не порушує права позивача. Пунктом 3.3. договору оренди від 31 жовтня 2018 року передбачено, що орендар з обґрунтуванням причин має право розірвати договір, попередивши орендодавця про це за 30 діб до такої дати, при цьому сплачена авансом орендна плата орендарю не повертається. Також позивачу, при заключенні договору оренди, були відомі реквізити відповідача, що давало можливість повернути ключі від орендованої квартири. Крім того, з метою уникнення нарахування штрафних санкцій за неоплачені позивачем за спожити ним комунальні послуги за березень та квітень 2019 року, що не заперечується позивачем, були оплачені відповідачем за рахунок заставної суми. Витрати проведені на оплату ремонту та комунальних платежів за вищезазначений період позивачем не заперечуються. Правовідносини щодо дотримання відповідачем податкового законодавства не стосуються правовідносин між відповідачем та позивачем. Не отримання позивачем відповіді на запит від державного органу не може бути предметом розгляду даної справи. У клопотанні, яке надійшло до суду 09 листопада 2020 року, представник відповідача -адвокат Сичик М.В. заперечує у задоволенні клопотання позивача від 18 вересня 2020 року про долучення до матеріалів справи аудіозаписів телефонних розмов між позивачем та відповідачем від 05 квітня 2019 року, оскільки вважає таки записи неналежними та недопустимими доказами. Предметом розгляду в межах даного провадження є правовідносини оренди, які підтверджуються виключно договором оренди. 09 грудня 2020 року на підставі розпорядження № 1202 керівника апарату Броварського міськрайонного суду Київської області відповідно до рішення Вищої ради правосуддя про звільнення [PERSON] з посади судді Броварського міськрайонного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку від 01 грудня 2020 року проведено повторний автоматизований розподіл. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи головуючим суддею у справі визначено Василишина В.О. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 січня 2021 року до провадження прийнято цивільну справу та за правилами спрощеного позовного провадження призначено розгляд справи. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. 21 лютого 2022 року направив до суду клопотання, в якому зокрема просив розглянути дану справу у його відсутності. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Сичик М.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вислухавши заперечення\~відповідача [PERSON] ,\~її представника адвоката Сичика М.В., дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 31 жовтня 2018 року між орендодавцем [PERSON] та орендарем [PERSON] укладено договір оренди,за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , а також передає в оренду власне майно, що знаходиться у приміщенні квартири. Відповідно до пункту 3.1. договору, термін його складає шість місяців, з 01 листопада 2018 року по 01 травня 2019 року. У розділі другому даного договору передбачено, що після закінчення договору орендар має переважне право пролонгації його на новий строк. У разі, якщо жодна сторона не повідомить про намір його розірвання, даний договір автоматично пролонгується на термін за згодою сторін пункт 3.2. договору. Орендар має право, з обґрунтованих причин, розірвати договір оренди, попередивши орендодавця за 30 діб, при цьому сплачена авансом орендна плата орендареві не повертається пункт 3.3. договору. Орендодавець, в свою чергу, з обґрунтованих причин, також має право розірвати договір оренди, попередивши орендаря за 30 діб, при цьому сплачена авансом орендна плата орендареві повертається обов`язково- пункт 3.4. договору. Розділ 4 договору містить відомості щодо розміру орендної плати, яка складає 6\~000 грн. 00 коп., заставної суми, яка складає 6\~000 грн. 00 коп. та обов`язку вносити орендну плату не пізніше третього числа кожного місяця. Пунктом 4.5 договору передбачено, що комунальні послуги сплачуються орендарем самостійно на підставі рахунків відповідних організацій та квитанцій. Підпунктами пункту 6.1. договору передбачені обов`язки орендаря по своєчасній сплаті орендних та комунальних платежів, здійсненню за власний рахунок профілактичного обслуговування та поточного ремонту майна, що орендується. Підпунктом 6.3.1. договору передбачено право орендаря один раз на місяць здійснювати перевірку порядку використання орендарем майна, що орендується. На підставі вищевказаного договору між [PERSON] та [PERSON] виникли зобов`язання найму (оренди) житла, які врегульовані нормами глави 59\~Цивільного кодексу\~України (далі ЦК України). Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Відповідно до положень статті 810\~ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Аналіз змісту означених норм ЦК України свідчить, що істотними умовами договору найму є погодження сторонами предмету договору (об`єкту, який передається в найм), строк його дії та розміру плати. Отже між орендодавцем [PERSON] та орендарем [PERSON] укладено договір найму житла та сторонами досягнуто згоди щодо усіх істотних умов даного договору. Згідно з частиною першою статті 626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до стаття 629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з нормами статті 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У відповідності до статті 612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором, або законом. Частиною третьою статті 815 ЦК України передбачено зобов`язання наймача своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до частин першої, третьої статті 820\~ЦК України розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за користування житлом не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця. Частиною першою статті 546\~ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, заставою, завдатком. Відповідно до частини першої статті 570\~ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Згідно з частинами першою, третьою статті 22\~ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Договір оренди від 31 жовтня 2018 року укладався на шість місяців, термін дії оренди закінчився 01 травня 2019 року. Відповідач [PERSON] повернула частину заставної суми, розмір якої складало 6\~000 грн. 00 коп., аргументуючи часткову повернення заставної суми тим, що позивач [PERSON] не оплатив комунальні платежі за березень та квітень 2019 року та додатковими витратами, зокрема на оплату послуг електрика, оплату поштової доставки ключів від квартири, а також оплату прибирання помешкання. Відповідно до частини першої та другої статті 76\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, про що зазначено у статті 77 ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, згідно з положеннями частини другої статті 78 ЦПК України. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. За змістом частин 1-3 статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом з`ясовано, сторонами не заперечується, що остання оплата за договором оренди від 31 жовтня 2018 року, проведена позивачем 01 квітня 2019 року за квітень у розмірі - 6 000 грн. 00 коп. Крім того, встановлено, що відповідач, у зв`язку з невиконанням позивачем взятих на себе зобов`язань по сплаті комунальних послуг за березень та квітень 2019 року, самостійно оплачувала відповідні рахунки. Додані відповідачем до матеріалів справи квитанції про сплату сум за березень та квітень 2019 року за спожиті житлово-комунальні послуги в квартирі [ADDRESS] засвідчують вартість за вищезазначений період спожитих житлово-комунальних послуг, яка становить 1\~830 грн. 00 коп. Крім того, сторонами не заперечується факт передачі ключів від орендованого приміщення за допомогою поштового відправлення, вартість якого, відповідно до експрес-накладної «Нова пошта» № 59000418063428 становить 40 грн. 00 коп. При цьому згідно з даною накладною датою оформлення поштового відправлення є 27 квітня 2019 року, датою прибуття у поштове відділення у м. Бровари є 30 квітня 2019 року, що зумовлює перебування ключей від вхідних дверей орендованої квартири у позивача [PERSON] до закінчення дії строку договору оренди. Також листування у месенджері Viber, долученої до матеріалів справи, свідчить, що сторонами не заперечувався факт необхідності ремонту розетки для кондиціонеру і погодження вирахування необхідної суми із суми завдатку. Згідно з положеннями частини першої статті 571 ЦК України, завдаток залишається у кредитора, якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника. Відтак на підставі викладених у позовній заяві аргументів, оцінки наданих сторонами доказів та вищенаведених положень матеріального закону, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про повернення заставної суми за договором оренди від 31 жовтня 2018 року та стягнення збитків, відтак позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. Щодо моральної\~шкоди,\~варто зазначити,\~що частиною\~першою статті\~1167\~ЦК України передбачено відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Частина перша статті 1167 ЦК України визначає відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала, а також загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У частині другій статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала. Відповідно до частини другої статті 23 ЦК України моральна\~шкода полягає\~у 1)\~у фізичному\~болю та\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров`я; 2)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з протиправною\~поведінкою щодо\~неї самої,\~членів її\~сім`ї\~чи близьких\~родичів; 3)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~із знищенням\~чи пошкодженням\~її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з частиною третьою статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 3 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» від\~31.03.1995\~року №4 (Постанова), передбачено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до абзацу другого пункту 5 вказаної Постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку\~\~між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Пункт 9 Постанови вказує на те, що при визначенні судом розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту частини третьої статті 12 та статті 81 ЦПК України, жодними доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема, аудіозаписом розмов з відповідачем, листування у месенджері Viber, завдання моральної шкоди позивачу не доведено. Позивач посилається на те, що зазнав душевних страждань через спілкування з ним та дружиною відповідачем грубій формі та принизливому ставленні, вимушене поспішне виселення з квартири, що вартувало значних фінансових, фізичних та моральних зусиль, а також не отриманням відповіді на заяву від 01 вересня 2019 року до Броварського управління ГУ ДФС у Київській області про перевірку факту сплати податків громадянкою [PERSON] за договором оренди від 31 жовтня 2018 року. Разом з тим, вимоги щодо стягнення моральної шкоди в розмірі - 44 726 грн. 92 коп. не містять жодного обґрунтування саме такого розміру завданої моральної шкоди. Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та не підлягають задоволенню судом, оскільки факт завдання позивачу моральної шкоди в результаті винних дій або бездіяльності відповідача не знайшов свого підтвердження в ході розгляду справи, та позивачем не надано будь-яких доказів в розрізі положень статтей 76-81 ЦК України обґрунтування, викладеного в позові. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди є безпідставними та задоволенню не підлягають. Як зазначено у статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частин першої-четвертої статті 12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Положеннями частин першої-третьої статті 13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставин викладених у позовній заяві, а тому у її задоволенні слід відмовити. Відповідно до статті 141\~ЦПК України підстави для відшкодування понесених позивачем судових витрат відсутні.

Outcome: dismissed