Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 11 грудня 2021 року між ними було укладено шлюб, від якого спільних дітей не мають; на даний час їх сімейні стосунки припинені через те, що чоловік не забезпечує їхню сім`ю матеріально та не допомагає її малолітнім дітям від першого шлюбу, втрату почуття\~взаємоповаги та\~взаєморозуміння,разом не проживають і не ведуть спільного господарства, шлюб носить формальний характер, що унеможливлює їх подальше спільне подружнє життя, розірвати шлюб через органи ДРАЦС відповідач не бажає, а тому просить шлюб розірвати в судовому порядку, залишивши їй дошлюбне прізвище [PERSON] . Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав. Наполягає на винесенні рішення про розірвання шлюбу без надання часу для примирення, оскільки з березня місяця 2022 року вона з чоловіком разом не проживають, не спілкуються й нічого спільного не мають. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи за місцем реєстраційного обліку (ч.7, 8 ст.128 ЦПК України), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але в судове засідання не з`явився, про причини неприбуття не повідомив, відзиву на позов не подав. Тому, зі згоди позивачки суд ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За змістом положень ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) 11 грудня 2021 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований Борзнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) за актовим записом №54. Від даного шлюбу сторони спільних дітей не мають. З березня місяця 2022 року сторони разом не проживають, подружніх стосунків не підтримують, не спілкуються, спільних інтересів не мають, ведуть окреме господарство, примиритися не бажають, позивачка категорично наполягає на припиненні подружніх відносин, відповідач явку в судове засідання проігнорував, шлюб між подружжям носить формальний характер. Таким чином, виходячи з викладеного, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. Наведений висновок суду також узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 30 травня 2019 року по справі №442/6319/16-ц. Зважаючи, що згідно зі ст.113 СК України право вибору прізвища після припинення шлюбу є дискреційним правом самої позивачки, то після розірвання шлюбу їй за її клопотанням слід залишити дошлюбне прізвище [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved