Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № Z 62.00300.003842305 від 11.04.2018 року, який заключений відповідачем та ПАТ « Ідея Банк». В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 02.12.2020 року між ПАТ « Ідея Банк» та ТОВ « Фінансова компанія « Європейська агенція з повернення боргів» було заключено договір факторингу № 12\\89, у відповідності до якого ПАТ « Ідея Банк» відступає, а ТОВ « ФК « ЄАПБ» приймає права вимоги за плату та на умовах, визначених цим договором, в тому числі і за вказаним кредитним договором. Згідно п. 2.2. договору відступлення права вимоги, за цим договором здійснюється відступлення прав вимоги щодо портфелів заборгованості, сформованих первісним кредитором за власним рішенням та визначеною ним періодичністю у відповідності до критеріїв, визначених у додатку 1 до договору. Згіднододатку 1 договору відступлення права вимоги, сторони погодили, що право вимоги переходить від ПАТ « Ідея Банк» до ТОВ «ФК «Європейськаагенція з поверненняборгів» з моменту підписання ними відповідногореєструборжників. Відповідно до Реєструборжників до договору відступлення права вимоги №12\\89 від 02.12.2020 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача по вказаному кредитному договору від 11.04.2018 року в сумі13224,53, з яких: заборгованість по основному боргу становить 64\~592,23 грн., заборгованість по відсоткам- 22\~345,76 грн. та по комісії- 45\~286,54 грн. Всупереч умов кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунки попереднього кредитора. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.10.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не повідомив. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст.223та ст. ст.280,281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення, виходячи з наступних обставин. 11.04.2018 року між ПАТ « Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № Z.62.00300.003842305. Згідно з умовами кредитних договорів позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договором. Статтею 509\~ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язанавчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) абоутриматисявідпевноїдії, а кредитор має право вимагативідборжникавиконанняйогообов`язку. Згідно ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розміри визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 2ст.\~1056-1\~ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 02.12.2020\~року між\~ПАТ «Ідея\~Банк» та\~ТОВ «\~Фінансова компанія\~« Європейська\~агенція з\~повернення боргів»\~укладено договір\~факторингу №12\\89,\~відповідно до\~умов якого\~до ТОВ\~«ФК «ЄАПБ»\~перейшло право\~грошової вимоги\~до відповідача\~за вказаним\~кредитним договоромвід 11.04.2018 року. Частинами 1 та 2 ст.\~512\~ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно дост. 514 ЦК Українидо нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, щоіснували на момент переходу цих прав, якщоінше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~516\~ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином,\~до ТОВ\~«ФК «Європейська\~агенція з\~повернення боргів»\~перейшли всі\~права щодо\~права вимоги\~до [PERSON] \~за кредитним\~договоромвід 11.04.2018 року. Відповідач [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не вносить грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками у порядку та розмірах, передбачених кредитним договором. Згідно розрахунку заборгованості за договором № Z62.00300.003842305 від 11.04.2018 року, заборгованість відповідача складає 132224,53 грн., з яких: 64592,23 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 22345,76 грн. - сума заборгованості за відсотками; 45286,54 грн. - заборгованість за комісіями. Отже, відповідачем порушено зобов`язання стосовно своєчасного повернення сум отриманих кредитів та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, внаслідок чого утворилася заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 86937,99 грн. Згідно зі ст.ст.525,526,530\~ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов`язання. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629\~ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору. Відповідно до ст.\~599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 611 ЦК Україниу разі порушення зобов`язань настають правові наслідки встановлені договором або законом. Оскільки відповідач належним чином не виконав умови договору, заборгованість за кредитним договором складає 86\~937,99 грн., тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача зазначену заборгованість. Щодо заборгованості за комісіями. Згідно з частиною третьою\~статті 3 ЦПК України\~провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За положеннями частини п`ятої статті\~11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті\~18 Закону України "Про захист прав споживачів"\~(у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнанене дійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно - правовими актами. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про те, що положення спірного кредитного договору від 11 квітня 2018 року про сплату позичальником на користь банку комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості про що вказано у пункті 1.1,1.10 кредитного договору, є нікчемними, оскільки на підставі частини четвертої\~статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів"\~кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, а умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. У пунктах 69-73\~постанови ВеликоїПалати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі N 463/5896/14-ц\~(провадження N 14-90цс19) зазначено, що кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті\~15,\~16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої\~статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи (частина п`ята\~статті 216 ЦК України). За такого, в частині вимог щодо стягнення 45\~286,54 грн. заборгованості за комісіями слід відмовити. Така позиція суду відповідає постанові ВС КЦС від 07.07.2021 року провадження № 61-6537св20. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха протиІ спанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29). Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір в сумі 2270,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь на позивача.

Outcome: partial