Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-27 00:00:00

В лютому 2020 р. позивач ТОВ «ФК «Астра Фінанс» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , у якому просив суд стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором в розмірі 170 181,56 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.12.2015 між ПАТ «Діамантбанк» та відповідачем укладено кредитний договір № 15-12-14-011206 та додаткову угоду № 1 від 2629.09.2016 (далі - кредитний договір), на підставі яких відповідачу видано кредит у розмірі 110 000,00 грн під 24% з терміном повернення до 14.12.2017 р. ПАТ «Діамантбанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти. Відповідач своєчасно не погашав свою заборгованість за кредитом, унаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 170 181,56 грн. Позивач на підставі договору про відступлення права вимоги набув право вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідач своєї заборгованості перед позивачем не погасив вчасно, унаслідок чого прострочив виконання зобов`язання. Позивач нарахував відповідачу заборгованість за прострочення виконання зобов`язання, тому станом на 23.01.2020 відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі 170 181,56 грн, яка складається з загального залишку заборгованості за кредитом в розмірі 73 513,03 грн; залишку заборгованості за відсотками, які нараховані за період з 01.09.2017 по 23.01.2020, у розмірі 46 623,52 грн; заборгованості за пенею за несвоєчасне повернення кредиту, яка нарахована за період з 24.01.2019 по 23.01.2021, у розмірі 19 848,51 грн; заборгованості за пенею за несвоєчасну сплату відсотків, яка нарахована за період з 24.01.2019 по 23.01.2020, у розмірі 10 394,139 грн; заборгованості з 3 % річних за прострочення повернення кредиту, які нараховані за період з 20.12.2017 по 23.01.2020, у розмірі 4 622,25 грн; заборгованості з 3 % річних за прострочення сплати відсотків, які нараховані за період з 20.12.2017 по 23.01.2020, у розмірі 1 814,01 грн.; інфляційні витрати за прострочення повернення кредиту та сплати відсотків, які нараховані за період з 14.07.2017 по 23.01.2020, у розмірі 13 366,12 грн. На підставі викладеного просив позов задовольнити. На підставі протоколу автоматизованого розподілу справ від 11.02.2020 р. матеріали вищевказаного позову передано для розгляду судді Корніловій Ж.О. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу справ від 12.10.2020 р. матеріали вищевказаного позову передано для розгляду судді Ларіоновій Н.М. Ухвалою від 06.11.2020 року відкрито провадження в справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. До початку судового засідання представник позивача - адвокатом Нікітіною Т.С. подана заява про розгляд справи без її участі, в якій сторона позивача вимоги позову підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. На підставі вимог ч.4 ст.223, ст.ст.280, 281 ЦПК України суд проводить заочний розгляд справи за наданими доказами стороною позивача. Суд, розглянувши позов, повно та всебічно дослідивши надані докази встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 статті 526, частиною 1 статті 527 ЦК України установлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позивач в обґрунтування своїх вимог надав суду копію кредитного договору, копію додаткової угоди №1, копію інформаційного повідомлення для ознайомлення з умовами кредитування фізичних осіб з додатком, копію заяви про видачу кредита, копію анкети позичальника, копію заяви на видачу готівки, з яких убачається, що між ПАТ «Діамантбанк» та відповідачем виникли договірні кредитні правовідносини з узгодженням суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом. Відповідно до копій виписок з 15.12.2015 по 26.06.2019 ПАТ «Діамантбанк» виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами. Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України установлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514, ч. 1 ст. 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. З копії договору № F42GL43543 про відступлення прав вимоги від 26.06.2019, копії додатку № 1 до договору № F42GL43543 про відступлення прав вимоги вбачається, що позивач набув право вимоги за кредитним договором до відповідача. При цьому, заборгованість відповідача перед ПАТ «Діамантбанк» станом на день укладення вказаного договору становить 109 889,04 грн та складається з загального залишку заборгованості в розмірі 73 513,03 грн і залишку заборгованості за відсотками в розмірі 36 376,01 грн. Згідно зі статтею 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 1 статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. З розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем вбачається, що заборгованість відповідача становить 170 181,56 грн та складається з загального залишку заборгованості за кредитом в розмірі 73 513,03 грн; залишку заборгованості за відсотками, які нараховані за період з 01.09.2017 по 23.01.2020, у розмірі 46 623,52 грн; заборгованості за пенею за несвоєчасне повернення кредиту, яка нарахована за період з 24.01.2019 по 23.01.2021, у розмірі 19 848,51 грн; заборгованості за пенею за несвоєчасну сплату відсотків, яка нарахована за період з 24.01.2019 по 23.01.2020, у розмірі 10 394,139 грн; заборгованості з 3 % річних за прострочення повернення кредиту, які нараховані за період з 20.12.2017 по 23.01.2020, у розмірі 4 622,25 грн; заборгованості з 3 % річних за прострочення сплати відсотків, які нараховані за період з 20.12.2017 по 23.01.2020, у розмірі 1 814,01 грн.; інфляційні витрати за прострочення повернення кредиту та сплати відсотків, які нараховані за період з 14.07.2017 по 23.01.2020, у розмірі 13 366,12 грн. Даний розмір заборгованості відповідає умовам договору та чинному законодавству, підтверджений матеріалами справи та не спростований стороною відповідача. Відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки є обгрунтованими, заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає також стягненню сплачений позивачем при подачі позову судовий збір в розмірі 2 552,72 грн. На підставі викладеного, ст.ст.207, 512, 514, 516, 527, 526, 549, 550, 625, 626, 628, 1046, 1048-1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України,

Outcome: approved