Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

Представник Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області - Андрєєва І.О. звернулася з позовом до [PERSON] , в інтересах малолітнього [PERSON] , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В позовній заяві позивач зіслався на те, що відповідачка являється матір`ю [PERSON] , [INFO] . [PERSON] залишила сина у півторарічному віці, виїхавши за межі смт. Покровське у невідомому напрямку. З того часу вона не займалася ні вихованням, ні утриманням сина. Малолітній [PERSON] проживав разом з батьком, [PERSON] , який [INFO] помер. Після смерті батька хлопчика було тимчасово влаштовано у родину рідної сестри, [PERSON] . В зв`язку з чим, просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] , та стягувати з відповідачки аліменти на його утримання на користь державних закладів, прийомних сімей, дитячих будинків сімейного типу та опікунів (піклувальників) за місцем перебування дитини, в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття. В судовому засіданні представник позивача - Андрєєва І.О. позов підтримала та просила задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України, а також з урахуванням постанови Верховного Суду від 27.03.2019 року (у справі №201/6092/17, провадження №61-48215св18), відзиву на позовну заяву не надала, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. 280,287,288 ЦПК України - заочно. Представник позивача не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник третьої особи - головний спеціаліст служби у справах дітей виконавчого комітету Покровської селищної ради Хлюпіна О.О. суду пояснила, що відповідачка [PERSON] не займається вихованням та утриманням свого малолітнього сина, [PERSON] . Наразі місцезнаходження відповідачки не відоме. Суд, заслухавши представника позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В постанові № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 р.), а саме в пункті 15 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. В пункті 16 даної постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Приписами статті 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Так,згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Васильківському, Межівському, Покровському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), батьками [PERSON] , [INFO] , являються [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Васильківським відділом ДРАЦС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), [PERSON] помер [INFO] (а.с.5). Як вбачається з копії заяви [PERSON] , остання бажає залишити у своїй сім`ї [PERSON] , [INFO] , з подальшим влаштуванням на правах підопічного, у зв`язку з чим, прийняла [PERSON] на проживання до себе в сім`ю з 30.06.2022 року, до прийняття рішення органом опіки та піклування Покровської селищної ради (а.с.8). 30.06.2022 року начальником служби у справах дітей виконкому Покровської селищної ради Андрєєвою І.О. було видано Наказ №32 про тимчасове влаштування дитини, яка залишилася без батьківського піклування, а саме [PERSON] , [INFO] , в сім`ю сестри, [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). 21.07.2022 року комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Покровської селищної ради було прийнято висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] . Комісія вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина, [PERSON] , оскільки остання залишила свого малолітнього сина у півсторічному віці, з того часу ні вихованням, ні утриманням сина не займається, її місцезнаходження невідоме (а.с.31). Рішенням виконавчого комітету Покровської селищної ради №63/0/9-22 від 26.07.2022 року було затверджено висновок комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Покровської селищної ради від 21.07.2022 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.30). Відповідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров`я, самоповагу і гідність дитини. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність покладена перш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З урахуванням викладеного, суд вважає, що доводи, на які посилається позивач, вимагаючи позбавлення батьківських прав є такими, що заслуговують на застосування такого крайнього заходу впливу, яким є позбавлення батьківських прав щодо малолітньої дитини. Крім того, згідно ч.2 ст.51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки відповідачка є матір`ю малолітнього [PERSON] та ухиляється від обов`язку щодо його утримання, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів також підлягають задоволенню. Згідно ч.2 ст.182 СК України - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Аналогічні обставини викладені в п.17 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для стягнення з відповідачки аліментів на користь державних закладів, прийомних сімей, дитячих будинків сімейного типу та опікунів (піклувальників) в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.07.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки необхідно стягнути 1984,80 грн. судового збору в дохід держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ст.430 ЦПК України рішення суду підлягає обов`язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved