Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , від імені якого діяла законний представник [PERSON] , звернулись з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця», вказавши, що 04.10.2021 року сталась дорожньо-транспортна пригода на ділянці залізничної дороги 184 км на перегоні станція «Запоріжжя-2»- станція «Передатна», під час якої вантажним потягом № 9513 в районі неналежним чином облаштованого наземного пішохідного переходу через ділянку залізничної колії, розташованої навпроти будинку [ADDRESS] , стався наїзд на [PERSON] , який внаслідок цього отримав тілесні ушкодження, від яких помер [INFO] . [PERSON] та [PERSON] , які є батьками загиблого [PERSON] , а також неповнолітній [PERSON] , [INFO], який є сином [PERSON] , внаслідок смерті останнього зазнали моральної шкоди через втрату близької людини, а рівно і позбавлення у майбутньому можливості отримати допомогу від загиблого сина та батька. По суті заявлених вимог позивачі просили стягнути з АТ «Укрзалізниця» на відшкодування моральної шкоди на користь кожного з позивачів 500 000 гривень, а також витрати на правову допомогу в сумі 10 000 гривень на користь кожного з позивачів. Ухвалою суду від 15.12.2021 року позовну заяву було залишено без руху. 24.12.2021 року подано уточнену позовну заяву. Ухвалою суду від 19.01.2022 року було відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 03.03.2022 року підготовче провадження закрите, справу призначено до судового розгляду. 14.04.2022 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якій відповідач, посилаючись, що [PERSON] порушив Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України та саме його груба необережність стала причиною настання смерті, порушень з боку працівників АТ «Укрзалізниця» виявлено не було, у зв?язку з чим просили у позові відмовити. Позивачами відповідь на відзив на позовну заяву не подавалась. Будь-які заяви чи клопотання сторонами не подавались, судом не вирішувались. В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, з підстав, зазначених у відзиві на позов. Представник позивачів направив до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивачів. При вивченні письмових доказів судом встановлено наступне. Згідно акту службового розслідування аварії від 12.10.2021 року 04.10.2021 року о 20.20 годині в районі перегону «Запоріжжя-2-Передатна», 184 км, поїзд № 9513 при електровозі під керуванням локомотивної бригади у складі машиніста електровозу [PERSON] та помічника машиніста електровозу [PERSON] здійснив наїзд на невідомого чоловіка, який сидів на колії та не реагував на звукові сигнали, а заходи екстреного гальмування не запобігли наїзду. Комісією встановлено, що об`єкти залізничного транспорту в момент аварії знаходились у справному стані, дії локомотивної бригади визнані вірними, травмування невідомого чоловіка сталось через необережність самого потерпілого. З довідки лікаря-хірурга КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР від 04.10.2021 року вбачається, що до вказаного медичного закладу був доставлений невідомий чоловік 04.10.2021 року в важкому стані. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть. Причиною смерті [PERSON] став відкритий перелом основи черепа, про що зазначено у лікарському свідоцтві про смерть. Постановою слідчого ВП № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області від 30.11.2021 року кримінальне провадження за ст. 276 ч. 3 КК України закрите у зв?язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Згідно із копією свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьками останнього є [PERSON] та [PERSON] . З копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , вбачається, що батьками останнього є [PERSON] та [PERSON] . При вирішенні спору виходить з наступного. Відповідно до ст. 1187 ч. 2, 5 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Поняття джерела підвищеної небезпеки на рівні закону закріплено в ст.1187 ЦК, відповідно до якої під джерелом підвищеної небезпеки розуміють діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для осіб, які цю діяльність здійснюють, та інших осіб. При визначенні законних підстав для відшкодування та розміру моральної шкоди суд виходить також з положень статей 23, 1167, 1168 ЦК України, які вказують, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Статтею 1193 ЦК України визначено, що шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Проаналізувавши надані позивачем та досліджені судом письмові докази, суд дійшов висновку, що діяльність, пов`язана з використанням потягу, є джерелом підвищеної небезпеки. Суду не надано доказів того, що аварія сталась внаслідок умислу потерпілого, водночас, враховуючи обставини, встановлені актом службового розслідування, який позивачами не оспорювався, а саме, що [PERSON] сидів на колії, не реагував на звукові сигнали, суд оцінює доводи відповідача щодо грубої необережності з боку потерпілого. Так, відповідно до Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 19.02.98 року № 54, пішоходам перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). При наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. Пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів. Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача про те, що аварія сталась за відсутності вини працівників АТ «Укрзалізниця», внаслідок грубої необережності самого [PERSON] , що у свою чергу є підставою для зменшення розміру відшкодування. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно роз`ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Оцінюючи пояснення позивачів, викладені в позовній заяві, суд дійшов висновку, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] та [PERSON] , як батьки, та [PERSON] , як син загиблого [PERSON] , внаслідок смерті останнього зазнали моральних страждань, обумовлених втратою близької людини. Водночас суду не надано доказів на підтвердження того, що [PERSON] проживав разом із позивачами, адже мати неповнолітнього [PERSON] зареєстрована проживаючою за іншою адресою, а загибель [PERSON] потягла за собою неможливість отримання в подальшому матеріальної допомоги, адже суду не надано доказів того, що [PERSON] був працевлаштований та надавав відповідну допомогу як сину, так і батькам, а також і те, що батьки такої допомоги потребували, а загиблий був єдиною особою, яка могла її надати. Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи висновки суду про те, що дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок грубої необережності [PERSON] , суд дійшов висновку, що, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості достатнім розміром відшкодування завданої шкоди є сума у 30 000 гривень для кожного з відповідачів. При вирішенні питання про відшкодування судових витрат, а саме суми судового збору та витрат на правничу допомогу, суд, виходить з наступного. Як вказує ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Статтею 141 ч. 8 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Стаття 137 передбачає також, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В позовній заяві відсутній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, а зазначено лише загальну суму у 30000 гривень, при цьому не зрозуміло, які саме послуги та якою саме особою надавались. Будь-яких доказів на підтвердження фактичного понесення таких послуг позивача не надано, у зв?язку з чим суд не вбачає підстав для стягнення заявлених позивачами витрат. Судовий збір належить стягнути з відповідача на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial