Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-19 00:00:00

25.10.2022 року до суду через свого представника звернувся з позовом [PERSON] до [PERSON] та Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» (далі ПрАТ «Європейський страховий альянс») про стягнення з відповідачів в солідарному порядку 144 122, 62 грн. матеріальної шкоди, 50000,00 грн. моральної шкоди, витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн. та витрати на оцінювача 778,00 грн., а всього 194900,62 грн. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 21.12.2018 року о 19.00 год. на 12 км+800 м. автодороги "Одеса-Білгород-Дністровський" в с. Прилиманське Овідіопільського району Одеської області [PERSON] , керуючи автомобілем DAF-FT 85CF реєстраційний номер [NUMBER] з напівпричепом Bartoletti-2F111E реєстраційний номер [NUMBER] , під час руху не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням свого автомобіля та допустив виїзд на зустрічну смугу руху, де зіткнувся з автомобілем "BMW-330D" реєстраційний номер [NUMBER] (реєстрація Болгарії), під керуванням [PERSON] та автомобілем "Nissan-Primera" під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій [PERSON] та пасажир автомобілю «Nissan Primera» - [PERSON] отримали тілесні ушкодження, а транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги п. 12.1, 1.1 дод. 1 Правил дорожнього руху. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 02.07.2019 року по справі № 484/2138/19 (номер апеляційного провадження: 33/812/231/19) [PERSON] [INFO] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Автомобіль DAF-FT 85CF реєстраційний номер [NUMBER] з напівпричепом Bartoletti-2F111E реєстраційний номер [NUMBER] застраховані в ПрАТ «Європейський страховий альянс». Згідно висновку № 182/03-19 від 03.04.2019 року щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, вартість матеріального збитку складає 144 122, 62 грн. Позивач стверджує, що автомобіль "BMW-330D" реєстраційний номер [NUMBER] належить йому на підставі довіреності, виданої власником автомобіля на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] від 29.07.2013 року. Крім того, позивач стверджує, що йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 50000,00 грн., так як зазнав моральних страждань. Позивач посилається на статті 22, 1166, 1187, 979, 980, 988 та інші статті Цивільного Кодексу України, на норми Закону України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», інші норми матеріального права. 08.11.2021 року відкрито провадження у справі та в порядку ст.ст. 274, 279 ЦПК України призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 25.11.2021 року за вх № 22193/21 від представника ПрАТ «Європейський страховий альянс» до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач не погоджується з позовними вимогами, вважає їх безпідставними. Позицію обґрунтовує тим, що на запити їм було надіслано від позивача копію свідоцтва про реєстрацію пошкодженого транспортного засобу іноземною мовою, копію нотаріального перекладу свідоцтва про реєстрацію пошкодженого транспортного засобу, згідно якого власником є юридична особа Республіки Болгарія ТОВ «Іванови 76», також копію довіреності на позивача від ТОВ «Іванови 76» на управління автомобілем «BMW» н.з. [NUMBER] , але строк дії якої закінчився 23.11.2019 року. Тобто. З 24.11.2019 року по сьогоднішній день позивач не має повноважень представляти інтереси власника пошкодженого майна на території України, а також не має право отримувати на свою користь страхове відшкодування за пошкодження транспортного засобу «BMW» н.з. [NUMBER] . Щодо правового статусу позивача вказав, що позивач в даному випадку не є особою, яка має право виступати від імені власника пошкодженого транспортного засобу, бути його представником та отримувати страхове відшкодування на свій рахунок за пошкоджений транспортний засіб, який належить юридичній особі Республіки Болгарія на підставі свідоцтва про реєстрацію пошкодженого транспортного засобу. Також вказав, що транспортні засоби, тимчасово ввезені на митну територію України для власного користування більш як на два місяці підлягають державній реєстрації в сервісних центрах МВС на строк, визначений ДФС. Тимчасово ввезені транспортні засоби не можуть бути розкомплектовані на запасні частини, передані у володіння або користування іншим особам. А у випадку відсутності документів, що підтверджують комерційне використання, транспортний засіб «BMW», зареєстрований в Республіці Болгарія, що належить іноземному підприємству і ввезений на митну територію України громадянином-резидентом з метою виконання функції з представництва інтересів такого підприємства, особистого представництва керівника підприємства в Україні, не може вважатися транспортним засобом комерційного використання, та такий транспорт відноситься до категорії транспортних засобів особистого користування, у зв`язку з чим до нього мають застосовуватися норми ст 380 Митного кодексу України і такий підлягає тимчасовій реєстрації, наслідком якого є видача свідоцтва про реєстрацію українського зразка. Також відповідачу не зрозуміло, яку саме суму просить стягнути позивач з них, а яку з [PERSON] , тому позовні вимоги суперечать нормам ЦК України та не можуть бути задоволені. Також відповідач категорично не погоджується з сумою відшкодування моральної шкоди, вважає таку вимогу необґрунтованою, також позивач після ДТП не звертався до іншого відповідача із заявою про відшкодування шкоди, завданої здоров`ю, доказів на проходження лікування та сплату коштів на ліки, діагностику, тощо позивач сторонам не надав, а тому страхова виплата за шкоду, завдану здоров`ю не проводилася. Саме тому у ПрАТ «Європейський страховий альянс» не виникає обов`язку щодо відшкодування моральної шкоди позивачу. З приводу попереднього розрахунку судових витрат позивача, зазначили, що договір про надання правничої допомоги представником позивача до суду не було надано, квитанція на підтвердження розмір вартості послуг адвоката також відсутня, а тому така вимога не підлягає задоволенню. Просив відмовити позивачу у позовних вимогах до ПрАТ «Європейський страховий альянс». В судове засідання позивач не з`явився, його представником до суду 14.06.2022 року подана заява, відповідно до якої просив суд розглянути справу за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. В судовому засіданні представник у ПрАТ «Європейський страховий альянс» позовні вимоги не визнала, вважала що позов необґрунтований. Та немає жодних пістав для його задоволення. Ще раз наголосила на тих запереченнях. Які були викладені в відзиві на позовну заяву, та з тих підстав просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився поштова кореспонденція суду направлялася на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, однак вона повернута на адресу суду з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою». З`ясувавши усі обставини справи, дослідивши у повному обсязі усі наявні докази в матеріалах справи, заслухавши представника відповідача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стаття 95 ЦПК України передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує\~суди давати\~обґрунтування своїх\~рішень,\~але це\~не може\~сприйматись як\~вимога надавати\~детальну відповідь\~на кожен\~аргумент.\~Межі цього\~обов`язку\~можуть бути\~різними в\~залежності від\~характеру рішення.\~Крім того,\~необхідно брати\~до уваги,\~між іншим,\~різноманітність аргументів,\~які сторона\~може представити\~в суд,\~та відмінності,\~які існують\~у державах-учасницях,\~з огляду\~на положення\~законодавства,\~традиції,\~юридичні висновки,\~викладення та\~формулювання рішень.\~Таким чином,\~питання,\~чи виконав\~суд свій\~обов`язок\~щодо подання\~обґрунтування,\~що випливає\~зі статті\~6\~Конвенції,\~може бути\~виз начено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем DAF-FT 85CF реєстраційний номер [NUMBER] з напівпричепом Bartoletti-2F111E реєстраційний номер [NUMBER] , під час руху не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням свого автомобіля та допустив виїзд на зустрічну смугу руху, де зіткнувся з автомобілем "BMW-330D" реєстраційний номер [NUMBER] (реєстрація Болгарії), під керуванням [PERSON] . [PERSON] керував транспортним засобом на підставі довіреності від 21.11.2018 року, посвідченої нотаріусом за № 17420 в місті Варні Республіки Болгарії. виданої власником автомобіля на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] від 29.07.2013 року. Судом досліджено довіреність та переклад цієї довіреності. Так, встановлено, що власник автомобіля марки "BMW-330D" реєстраційний номер [NUMBER] надав довіреність [PERSON] з різними повноваженнями, в тому числі, представляти власника автомобіля в поліції, страхових компаніях, отримувати страхові відшкодування від страхової компанії від імені власника, здійснювати реєстрацію, знімати даний автомобіль з обліку та інше. Довіреність посвідчена нотаріусом Розою Кожухаровою в місті Варна республіки Болгарії 21.11.2018 року за реєстровим № 17420. В результаті ДТП автомобіль, належний позивачеві, отримав пошкодження механічного характеру. Вищевикладені обставини підтверджуються Постановою Миколаївського апеляційного суду від 02.07.2019 року по справі № 484/2138/19, згідно якої [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КупАП. Згідно висновку № 182/03-19 від 03.04.2019 року щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, зробленого ТОВ «Клевер-Експерт» (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №874/18 від 08.11.2018 року), вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобілю "BMW-330D" реєстраційний номер [NUMBER] , складає 144 122, 62 грн. Цивільно - правова відповідальність [PERSON] на час здійснення ДТП була застрахована в ПрАТ «Європейський страховий альянс». Факт укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності визнаний відповідачем ПАТ Европейський страховий альянс у відзиві, підтверджується страховим полісом та відкритим страховим випадком за № 3215. Нормами ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин містить Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі. Як зазначено в ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до ст.29 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані із відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому в порядку, встановленому законодавством. ПрАТ «Європейський страховий альянс» всупереч закону витрати за пошкодження [PERSON] транспортного засобу [PERSON] не відшкодував, наданий позивачем висновок № 182/03-19 від 03.04.2019 року щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, зробленого ТОВ «Клевер-Експерт» (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №874/18 від 08.11.2018 року), за яким розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобілю "BMW-330D" реєстраційний номер [NUMBER] , складає 144 122, 62 грн., не спростував. Зазначені кошти підлягають стягненню на користь [PERSON] з ПрАТ «Європейський страховий альянс». Разом з тим, згідно страхового полісу страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, становить 100\~000, 00 грн. та розмір франшизи 2000, 00 грн. Отже, слід стягнути з ПрАТ «Європейський страховий альянс» на користь [PERSON] відшкодування майнової шкоди, спричиненої внаслідок ДТП у розмірі 98\~000, 00 грн. Приймаючи до уваги, що інший відповідач [PERSON] є винним у даному ДТП, то з нього слід стягнути на користь позивача [PERSON] франшизу у розмірі 2000,00 грн. та залишок 44\~122, 62 грн. (144 122, 62 грн. 98\~000,00 грн. 2000,00 грн.) При цьому, суд не погоджується із доводами ПрАТ «Європейський страховий альянс», що відсутність у [PERSON] свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу українського зразка за наявності виниклих між цими сторонами відносин страхування, може бути підставою відмови у позові. Щодо правомірності володіння та користування [PERSON] автомобілем "BMW-330D" реєстраційний номер [NUMBER] необхідно зазначити наступне. Частина 5 ст.12 ЦК України встановлює, що якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом. Отже, з огляду на ч.5 ст.12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується, тобто набувач вважається добросовісним поки не буде доведено протилежне. Будь-якими компетентними органами виконавчої влади або судовою владою не встановлено заволодіння [PERSON] неправомірним способом автомобілем "BMW-330D" реєстраційний номер [NUMBER] Відповідно до пункту 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Крім того, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Отже, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується. При цьому, страховику надавалися [PERSON] копії реєстраційних документів на автомобілем "BMW-330D" реєстраційний номер [NUMBER] , а саме, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] , довіреність без обмеження прав щодо даного автомобіля. Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 08 квітня 2019 року по справі № 910/14693/17. Крім того, суд бере до уваги, що в довіреності, яка діяла на час ДТП, власник пошкодженого автомобіля надав повноваження [PERSON] представляти власника автомобіля в страхових компаніях, отримувати страхові відшкодування від страхової компанії від імені власника. З урахуванням вимог ст.23 ЦК України, Постанови N 4 від 31.03.1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд вважає розмір моральної шкоди, яка повинна бути стягнута з ПрАТ «Європейський страховий альянс», становить 5000, 00 грн. Матеріалами справи доведено, що ПрАТ «Європейський страховий альянс» тривалий час не сплачував позивачу страхове відшкодування, що призвело до моральних страждань останнього. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає за необхідне стягнути з ПрАТ «Європейський страховий альянс» моральну шкоду в сумі 5\~000,00грн., що відповідає загальним засадам виваженості, розумності та справедливості. Згідно з\~Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~(зі змінами до пункту 9, внесеними постановою від 25.05.2001 р. № 5), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне\~за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого\~спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд також зазначає, що Постановою Великої Палати верховного Суду від 19 червня 2019 року (справа 465/4621/16-к) передбачено, що в спорах про відшкодування шкоди, завданої особі джерелом підвищеної небезпеки, право потерпілої особи на відшкодування завданих збитків реалізовується нею на власний розсуд шляхом пред`явлення позову безпосередньо до винної особи або до страхової компанії, цивільно-правову відповідальність в якій застраховано завдавачем такої шкоди. Судовий збір підлягає стягненню з відповідачів в дохід держави в порядку статті 141 ЦПК України. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу суд враховує, що відповідно до ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат. Судові витрати розподіляються між сторонами в порядку ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ст. 139 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, інтереси позивача при розгляді справи представляв адвокат Шиєнков Я.Є., що підтверджується ордером, який додано до позовної заяви. Поряд із тим, позивачем не надано договору про надання правової допомоги, умовами якого визначені повноваження виконавця, склад, обсяг, вартість послуг, квитанцій про сплату за виконані роботи, детального опису робіт (наданих послуг), фактично виконаних адвокатом, а тому зазначене виключає стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на правничу допомогу за рішенням суду.

Outcome: partial