Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-17 00:00:00

До Житомирського районного суду Житомирської області, через свого представника Гансецького В.В., звернувся [PERSON] із вище вказаною позовною заявою. В обґрунтування вимог посилається на те, що у 2019 році між [PERSON] та [PERSON] було укладено усний договір про будівництво та оздоблення каплички (релігійної споруди). 19.07.2019 року [PERSON] було передано [PERSON] грошові кошти на загальну суму 111800,00 грн для придбання матеріалів, однак після отримання грошових коштів від позивача відповідач перестав виходити на зв`язок; матеріали, на придбання яких отримав кошти, не придбав і кошти не повернув. 06.09.2019 року Пулинським відділенням поліції Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області зареєстровано заяву [PERSON] про злочин, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України. На даний час здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 12019060300000292. 27.09.2021 року на адресу відповідача була направлена претензія про повернення 111800,00 грн (а.с. 6-7), яка повернулась за зворотною адресою у зв`язку з відмовою адресата від отримання поштового відправлення (а.с. 8). На підставі вище викладеного, позивач просить стягнути з відповідача 111800,00 грн заборгованості та 1118,00 грн судового збору. У відзиві на позовну заяву (а.с. 41-43) відповідач просить відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає його безпідставним, та таким що не ґрунтується на обставинах справи. У засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача заперечував з приводу задоволення позовних вимог. Надав аналогічні з відзивом пояснення. Наголосив, що між сторонами відсутні будь-які відносини як договірного, так і зобов`язального характеру; грошових коштів його довіритель від позивача не отрумував; відтак, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Припустив, що позивач мав договірні відносини з [PERSON] , який був прорабом на будівництві; ймовірно, і позов мав би бути пред`явлений саме до цієї особи. Додав, що йому і його довірителю відомо про відкрите кримінальне провадження, останнього викликали до слідчого органу для відібрання пояснень як свідка. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. До суду надано копію, йомовірно, відомості про отримання грошових коштів для придбання матеріалів та за здійснення певних робіт (а.с. 5, 75). 27.09.2021 року на адресу [PERSON] була направлена претензія про повернення 111800,00 грн (а.с. 6-7), яку останній не отримав (а.с. 8). За результатами проведеної судової почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні № 12019060300000292 (висновок експерта № 6/3-55 від 11.03.2020 року) встановлено, що досліджувані підписи від імені [PERSON] у відомості про отримання грошових коштів виконані однією особою [PERSON] (а.с. 64-74). Відповідно до ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ч.\~ч.\~1,\~2\~ст.\~5\~ЦПК України\~здійснюючи правосуддя,\~суд захищає\~права,\~свободи та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні та\~суспільні інтереси\~у спосіб,\~визначений законом\~або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України). У розумінні ст. ст. 202-208 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. У письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ч. 3 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 626 ЦК України договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Частина 1 ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд не бере до уваги у якості доказу надану позивачем відомість (ймовірно) про отримання коштів, оскільки вона не відображає та не вказує на будь-які фактичні данні, які б свідчили про виплату позивачем та отримання відповідачем грошових коштів чи інших данних, які б вказували на наявність як договірних відносин між сторонами, так і зобов`язання відповідача щодо повернення грошових коштів позивачу. Відтак, ураховуючи вище вказане, судом не береться до уваги як доказ і висновок експерта від 11.03.2020 року №6/3-55 (а.с. 63-74). У той же час порушенні позовною заявою обставини справи жодних чином не узгоджуються з вище наведеними положеннями чинного законодавства України щодо підстав виникнення цивільних прав та обов`язків відповідно до укладених договорів, адже жодних доказів на підтвердження певного укладеного договору (позики, займу, підряду, виконання робіт, тощо) відповідно до чинного законодавства позивачем не надано. Суд, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed