Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визначити [PERSON] заборгованість по аліментам за виконавчим листом від 06.09.2005 року № 2-820, виданим Васильківським міськрайонним судом Київської області на підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06.09.2005 року, за період: з листопада 2010 року по червень 2020 року (включно) - в сумі 213 633,00 (двісті тринадцять тисяч шістсот тридцять три грн. 00 коп.) гривень. Звільнити частково [PERSON] (рнокпп: [NUMBER] ) від заборгованості по аліментам на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06.09.2005 року - в сумі 100 000,00 (сто тисяч грн. 00 коп.) гривень. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що розрахунок заборгованості за період з листопада 2010 року по червень 2020 року (включно), є невірним, так як державним виконавцем не враховано здійснені оплати аліментів, а також, не враховано фактичні заробітки (доходи) позивача в певний період, а взято за розрахункову величину - середню заробітну плату. Крім того, позивач заззначає, що він має скрутне матеріальне становище, оскільки доглядав свою хвору матір. Крім того, як зазначає позивач, він отримав травму, та він обмежений в трудовій діяльності. Відповідач надіслала до суду відзив, в якому просила відмовити в задоволенні позову повністю, з наведених в відзиві підстав. Представник третьої особи надіслав до суду заяву про слухання прави у його відсутність. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06.09.2005 року №2-820/05 стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , аліменти на утримання дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 03 березня 2005 року до досягнення дочкою повноліття, але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Відповідно до розрахунку від 25.02.2021 року заборгованість у позивача по сплаті аліментів за період з 03.03.2005 року по 17.12.2020 року складає 253997,70 гривень. З наданих позивачем доказів, а саме свідоцтва про державну реєстрацію ФОП №905645, ліцензії №545614, позивач є фізичною особою-підприємцем, та має посвійний дохід. Позивач звертаючись із вимогою про звільнення його від часткової сплати аліментів посилається на той факт, що його мама [PERSON] хворіла, однак належних та допустимих доказів, що остання знаходилася на його утриманні та що позивач витрачав кошти на лікування матері, [PERSON] не надав. Більш того, з наданих відповідачкою медичної документації вбачається, що донька сторін [PERSON] , [INFO] постійно хворіє, що вимагає додаткових матеріальних витрат на лікування та оздоровлення. Статтею 180 СК України визначено обов`язок батьків утримувати дитину, а саме: батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі(ч.3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у п. 22 роз`яснив, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Аналізуючи вищевикладені доводи у їх сукупності, оцінюючи надані суду докази з позиції належності та допустимості, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позову, оскільки позивач не надав достатньо доказів того, що він був позбавлений можливості сплачувати аліменти в розмірі встановленому судом, або звернутись до суду для вирішення спору щодо зменшення розміру аліментів, а тому суд відмовляє в задоволенні позову. На підставі викладеного, ст.ст.104,110,112,115,180-183,185,191,192, 197 СК України, та

Outcome: dismissed