Jurisdiction: civil
Date: 2022-08-01 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказував, що ДП «Криворізька теплоцентраль» 16 березня 2017 року було перетворено у ПАТ «Криворізька теплоцентраль», а потім було перейменовано на Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль», що здійснює постачання теплової енергії населенню, яке відповідно до Житлового кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», Постанови Кабінету Міністрів України № 630 от 21 липня 2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» зобов`язано щомісячно здійснювати плату за послуги з теплопостачання. Позивачем надавались послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, від яких відповідачі не відмовлялись та за користування якими проводились нарахування відповідно до встановлених тарифів. Натомість, через несплату за користування тепловою енергією відповідачами по [ADDRESS] за період з 1 жовтня 2013 року по 1 березня 2019 року утворилась заборгованість на суму 20377,91 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК через несвоєчасне виконання зобов`язання щодо сплати спожитих послуг відповідачі мають сплатити на користь позивача також 3% річних в сумі 938,60 грн. та інфляційні витрати в сумі 4021,87 грн. На підставі переліченого просив суд відповідно до первісної позовної заяви стягнути з відповідачки [PERSON] суму боргу в загальному розмірі 25338,39 грн., а також витрати по оплаті судового збору. Відповідачка [PERSON] подала суду відзив, у якому частково визнаючи заявлені до неї вимоги вказувала, що стала власником спірного житла лише в червні 2017 року, тому не повинна відповідати за борги колишніх власників. Також вказувала, що вона вже сплатила борг за надану теплову енергію з червня 2017 року по березень 2019 року. Отже, не погоджувалась із нарахованими сумами боргу за послуги з надання теплової енергії та нарахованими сумами за ст. 625 ЦК за період до червня 2017 року. Натомість, визнавала вимоги позивача за період після червня 2017 року. Ухвалою суду від 8 червня 2022 року за клопотанням представника АТ «Криворізька теплоцентраль» було залучено в якості співвідповідачів по справі [PERSON] та [PERSON] . Вже в уточненій позовній заяві представник позивача просила суд стягнути на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» за період з 1 жовтня 2013 року по 30 березня 2017 року за надані послуги з теплової енергії солідарно з [PERSON] та [PERSON] , як колишніх співвласників кв. [ADDRESS] , борг в сумі 9624,52 грн., інфляційні втрати в сумі 3521,33 грн., 3% річних в сумі 738,82 грн., а загалом - 13884,67 грн., а також з [PERSON] , як нового власника спірної квартири, за період з 1 жовтня 2017 року по 28 лютого 2019 року - борг в сумі 10753,39 грн., інфляційні втрати в сумі 447,84 грн., 3% річних в сумі 191,60 грн., а загалом 11392,83 грн., розподіливши між відповідачами судові витрати позивача. У відзиві на уточнену позовну заяву [PERSON] , не погоджуючись із пред`явленими до неї вимогами, просила суд відмови у позові до неї повністю, стягнувши на її користь витрати з оплати судового збору, оскільки вона повністю вже сплатила свій борг перед АТ «Криворізька теплоцентраль». Відповідач, [PERSON] , в судовому засіданні заперечувала проти задоволення вимог, адресованихАТ «Криворізька теплоцентраль» їй, вказуючи, що нею було погашено повністю усю суму її заборгованості перед позивачем. Суд зазначає, що за клопотанням представника АТ «Криворізька теплоцентраль» про відмову від позовних вимог до [PERSON] про стягнення заборгованості за користування тепловою енергією ухвалою суду від 2 серпня 2022 року провадження по справі за позовними вимогами АТ «Криворізька теплоцентраль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за користування тепловою енергією було закрито. Представник позивача, Шаблій Ю. В. , у судовому засіданні на задоволенні уточнених позовних вимог до [PERSON] та [PERSON] натомість наполягала повністю. Співвідповідачі, [PERSON] та [PERSON] , у судове засідання за невідомих суду причин не з`явились повторно, будучи про час та місце розгляду справи повідомленими належним чином. За ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. На підставі переліченого суд ухвалив рішення за відсутності співвідповідачів, повідомлених належним чином про час та місце розгляду справи. Суд, дослідивши надані письмові докази, дійшов висновку про можливість часткового задоволення поданого позову, виходячи з наступного вмотивування. Відповідно до ст. 901 ЦК за договором надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується надати послугу, яка споживається у процесі здійснення певної дії або здійснення певної діяльності, а інша сторона зобов`язується сплатити виконавцю дану послугу, якщо інше не встановлено договором. На підставі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплову енергію та інші послуги) береться крім квартирної плати згідно затверджених у встановленому законом порядку тарифам. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно із ст. 9, 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Ціни (тарифи) відповідно до закону встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) та ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. За ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) до комунальних послуг відносяться послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води. На підставі ч. 5 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання гарячої води, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. За ст. 16 Закону України «Про теплопостачання» до повноважень національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, при регулюванні господарської діяльності суб`єктів відносин у сфері теплопостачання, належать розробка методик розрахунків тарифів на виробництво теплової енергії та плати за її транспортування та постачання; забезпечення проведення єдиної тарифної політики у сфері теплопостачання. На підставі п. 2 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, опалювана площа (об`єм) квартири (будинку садибного типу) - загальна площа (об`єм) квартири, а також будинку садибного типу без урахування площі лоджій, балконів, терас. За п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» плата за теплову енергію повинна вноситись щомісячно. Згідно із особовим рахунком № [NUMBER] вбачається, що він відкритий на кв. [ADDRESS] , опалювальна площа якої за розшифруванням нарахування становить 56,90 кв. м. Як вбачається з первинно наданих суду розрахунків АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість споживачів з наданої останнім теплової енергії та гарячого водопостачання на кв. [ADDRESS] за період з 1 жовтня 2013 року по 1 червня 2017 року становить 9624,52 грн., а за період з червня 2017 року по березень 2019 року - 11407,08 грн. В той же час відповідно до розрахунків АТ «Криворізька теплоцентраль», долучених до уточненого позову, вбачається, що заборгованість з наданої теплової енергії та гарячого водопостачання на кв. [ADDRESS] за період з 1 жовтня 2013 року по 30 березня 2017 року у [PERSON] та [PERSON] становить 9624,52 грн., а також за період з 1 жовтня 2017 року по 28 лютого 2019 року у [PERSON] - 10753,39 грн. відповідно. Правильність нарахувань заборгованості з наданих відповідачам послуг з опалення та гарячого водопостачання підтверджується: Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» від 17 жовтня 2014 року та від 31 березня 2015 року, до якої були внесені зміни постановами від 11 червня 2015 року, від 9 червня 2016 року, 28 грудня 2017 року. Також суд зазначає, що за ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч. 2 ст. 625 ЦК. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 18 березня 2018 року по справі № 210/5796/16-ц. Так на підставі первинно наданих суду розрахунків представника позивача 3% річних та інфляційних витрат відповідно до ст. 625 ЦК за період прострочення погашення заборгованості споживачів вбачається, що останні заборгували за спірний період позивачу з 3% річних в розмірі 938,60 грн. та з інфляційних втрат у розмірі 4021,87 грн. В той же час відповідно до долучених до уточненої позовної заяви розрахунків вбачається, що за ст. 625 ЦК за період прострочення погашення заборгованості відповідачами [PERSON] та [PERSON] заборгували позивачу за період виникнення у них боргу з 3% річних - 738,82 грн. та з інфляційних втрат - 3521,33 грн. У свою чергу за період з 1 жовтня 2017 року по 28 лютого 2019 року [PERSON] заборгувала позивачу з 3% річних - 191,60 грн. та з інфляційних втрат - 447,84 грн. Суд натомість зазначає, що відповідно до договору купівлі-продажу від 8 червня 2017 року, реєстр нотаріусу № 1-430, [PERSON] набула у власність у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] кв. [ADDRESS] , в якому не було обумовлено обов`язку нового власника погасити борг продавців такого житла, що також підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 8 червня 2017 року. При цьому на момент укладення такого правочину [PERSON] був малолітнім, тому в інтересах останнього діяла як законний представник мати, [PERSON] . Належність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві власності по 1/4 частки кожному кв. [ADDRESS] на момент укладення 8 червня 2017 року договору купівлі-продажу такого житла підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 7 листопада 2007 року № [NUMBER] , зареєстрованого в БТІ 30 листопада 2007 року. За інформацією відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Покровської районної в місті ради від 9 квітня 2019 року вбачається, що у кв. [ADDRESS] зареєстрована відповідачка, [PERSON] , починаючи з 15 червня 2017 року. У свою чергу за інформацією реєстру Криворізької міської територіальної громади від 9 червня 2022 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] з 19 жовтня 2017 року зареєстровані в буд. [ADDRESS] . Суд зауважує, що відповідно до ч. 4 ст. 319, ч. 1 ст. 322 ЦК власність зобов`язує, тому власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; а власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку. За ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно із ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг. Суд зауважує, що за ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; а індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, (або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; а також оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Натомість, за ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Аналізуючи наведені норми загального цивільного законодавства та спеціального в сфері житлово-комунальних послуг, суд робить висновок, що саме власник нерухомості повинен нести відповідальність через несплату наданих житлово-комунальних послуг. В той же час, положення ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) стосуються солідарної відповідальність осіб, які проживають та/або зареєстровані у житлі власника, за їх зобов`язаннями саме перед власником з оплати житлово-комунальних послуг. Суд на підставі наведених норм зазначає, що новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, якщо належним відповідачем є попередній власник. Аналогічна правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду від 1 вересня 2020 року по справі № 686/6276/19. Враховуючи викладене вмотивування, суд зазначає, що відповідачка [PERSON] повинна відповідати за пред`явленими до неї позовними вимогами в межах періоду часу належності їй на праві власності кв. [ADDRESS] , тобто починаючи з червня 2017 року. В той же час за період з жовтня 2013 року по 30 березня 2017 року за даним позовом повинні відповідати колишні співвласники такого житла. У цьому сенсі суд зауважує, що за ч. 1 ст. 355 ЦК майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). На підставі ч. 1 ст. 356 ЦК власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 360 ЦК співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Аналізуючи перелічені норми, суд звертає увагу на те, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності. Таким чином, оскільки суд встановив, що до 8 червня 2017 року співвласниками кв. [ADDRESS] були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , яким належало по 1/4 частки кожному право власності на таке житло, то відповідно вони не можуть нести солідарну відповідальність за борг, що утворився за період з жовтня 2013 року по квітень 2017 року, бо кожен із таких співвласників відповідає за належну їм на той момент квартиру відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності. Суд також зазначає, що відповідно до ч. 1, 5 ст. 1178 ЦК шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), за загальним правилом відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи. При цьому обов`язок осіб, визначених ч. 1 ст. 1178 ЦК, відшкодувати шкоду, завдану малолітньою особою, не припиняється у разі досягнення нею повноліття. Таким чином внаслідок того, що на момент утворення боргу перед позивачем за період з жовтня 2013 року по квітень 2017 року [PERSON] був малолітнім, законним представником якого була мати, [PERSON] , то саме вона несе відповідальність перед АТ «Криворізька теплоцентраль» за борг, що утворився за такий період у [PERSON] , як малолітнього співвласника кв. [ADDRESS] . При цьому суд також встановив, що жодні вимоги не були пред`явлені позивачем до колишнього співвласника кв. [ADDRESS] , [PERSON] . Отже, суд дійшов переконання, що заявлені та підтвердженні в судовому засіданні за період з 1 жовтня 2013 року по 30 березня 2017 року позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль» до колишніх співвласників кв. [ADDRESS] , підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] боргу відповідно до розміру належної йому частки в праві власності на вказане житлове приміщення, тобто по 1/4 частки від загальної суми боргу за цей період: з послуг з наданої теплової енергії в сумі 2406,13 грн. (9624,52 / 4 = 2406,13),з 3% річних - 184,71 грн. (738,82 / 4 = 184,71) та з інфляційних втрат - 880,33 грн. (3521,33 / 4 = 880,33). У свою чергу заявлені та підтвердженні в судовому засіданні за період з 1 жовтня 2013 року по 30 березня 2017 року позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль» до [PERSON] , як колишнього співвласника кв. [ADDRESS] , а також законного представника малолітнього співвласника такого житла, [PERSON] , підлягають задоволенню шляхом стягнення боргу відповідно до розміру належної їй та синУ, [PERSON] , частки в праві власності на таку квартиру, тобто 1/2 частки від загальної суми боргу за цей період, що становить з послуг з наданої теплової енергії в сумі 4812,26 грн. (9624,52 / 2 = 4812,26), з 3% річних - 369,42 грн. (738,82 / 2 = 369,42) та з інфляційних втрат - 1760,66 грн. (3521,33 / 2 = 1760,66). За ст. 141 ЦПК суд стягує з співвідповідачів витрати позивача з оплати судового збору в розмірі 1921 грн. на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» відповідно до частки задоволених судом позовних вимог, тобто з [PERSON] в розмірі 480,25 грн. (1921 / 4 = 480,25), а також з [PERSON] - в розмірі 960,50 грн. (1921 / 2 = 960,50).

Outcome: partial