Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-14 00:00:00

05 жовтня 2020 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідачів у якому просив суд визнати недійсним договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером 3221286801:01:073:0153, площею 0,12 га, цільове призначення для ведення садівництва, розташованої в с. Пухівка, Броварського району Київської області, між [PERSON] і [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Яною Леонідівною 31.01.2012р. зареєстрований в реєстрі № 488;витребувати з чужого незаконного володіння у [PERSON] на користь [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3221286801:01:073:0153, площею 0,12 га, цільове призначення для ведення садівництва, розташовану в с. Пухівка, Броварського району Київської області. Свій позов обґрунтовувала тим, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером 3221286801:01:073:0153, площею 0,12 га, цільове призначення для ведення садівництва, розташована в с. Пухівка, Броварського району Київської області. Підстава виникнення права власності - державний акт на право власності на земельну ділянку від 22.10.2009 р., виданий на підставі рішення Пухівської сільської ради від 03.07.2009р. 25 сесії 5 скликання № 950. Позивач зазначила, що 23 січня 2020 року під час ознайомлення з витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, оформленими у вигляді інформаційних довідок, наданих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кащуком В. О., позивачу стало відомо про те, що без її відома та участі до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені дані, відповідно до яких власниками вищевказаної земельної ділянки стали інші особи. Як встановлено з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221286801:01:073:0153 ніби то перейшло від [PERSON] до [PERSON] , на підставі договору дарування земельної ділянки № 488 від 31.01.2012 р. посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Яною Леонідівною. Позивач [PERSON] вказану земельну ділянку не відчужувала, а також не доручала жодним фізичним особам вчиняти вказані дії. Дана обставина підтверджується висновком експерта від 14.09.2020 р. №17-3/1471. згідно якого підтверджено, що підпис і рукописний текст в цього Договорі виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Позивач зазначила, що згідно з наказом Головного управління юстиції у місті Києві від 04.04.2012 року № 618 нотаріальну діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курковської Яни Леонідівни припинено з 04.04.2012 року. Як повідомило Міністерство юстиції України в листі від 18.08.2020 р. № 26032/6- 20, робочою групою було здійснено вилучення справ приватного нотаріуса Курковської Я.Л. до державного нотаріального архіву, фізичний стан документів неупорядкований. наряди відповідно до номенклатури справ не сформовані, більша частина справ вилучена розсипом документів, реєстр для реєстрації нотаріальних дій за 2012 рік відсутній. Останній правочин відчуження земельної ділянки був зареєстрований приватним нотаріусом Курковською Я.Л. 31.01.2012р. за реєстровим № 451, серед вилучених документів договір дарування земельної ділянки від 31.0.2012р. № 488 відсутній. Позивач посилалась на вимоги ст. 203, ст. 215, ч. 1 ст. 237, ч.ч. 1, 3 ст. 244, ст. 328 ЦК України, а тому вважає, що договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером 3221286801:01:073:0153, площею 0,12 га, цільове призначення для ведення садівництва, розташованої в с. Пухівка, Броварського району Київської області, котрий був нібито посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Яною Леонідівною 31.01.2012р. зареєстрований в реєстрі № 488, між [PERSON] і [PERSON] слід визнати недійсним. [PERSON] продав зазначену земельну ділянку [PERSON] , про що укладено договір купівлі-продажу від 18.12.2019 року №8319, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Тетяною Миколаївною. Позивач стверджує та повідомляє суд, що з моменту отримання права власності на земельну ділянку, вона будь-які правочини щодо її відчуження (як то дарування, купівля продаж та інше) не вчиняла та наміру відчужувати ніколи не мала. Позивач нікого не уповноважувала вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3221286801:01:073:0153, правовстановлюючі документи на ці земельні ділянки нікому не передавала. Позивач також повідомляє суд, що такі особи як [PERSON] , [PERSON] їй невідомі. Позивач звернулась до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, а саме злочинного заволодіння її майном шляхом шахрайства. На підставі вказаного звернення, Броварським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Київській області розпочато кримінальне провадження за № 12020110130000156 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 "Шахрайство" Кримінального кодексу України. Наразі проводиться досудове розслідування. 23 жовтня 2020 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г., прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 13 січня 2021 року. 24 березня 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 05 липня 2021 року. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, пояснення надав аналогічні змісту позову, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явились, неодноразово викликались у порядку передбаченому Цивільним процесуальним кодексом. Будь яких заяв про поважність причин неявки у судові засідання суду не подали. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курковська Я.Л. у судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не відомі. Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши та дослідивши письмові докази у справі, встановив обставини справи та виниклі правовідносини, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,12 га, розташованої за адресою Київська область, Броварський район, с.Пухівка. Право власності [PERSON] підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 374928 виданого на підставі рішення Пухівської сільської ради від 03.07.2009 року 25 сесії 5 скликання № 950. (а.с. 8) Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.01.2020 року, номер інформаційної довідки 197417854, вбачається, що право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221286801:01:073:0153 перейшло від [PERSON] до [PERSON] , на підставі договору дарування земельної ділянки № 488 від 31.01.2012 р. посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Яною Леонідівною. Надалі 18.12.2019 року зареєстрований договір купівлі-продажу земельної ділянки приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Т.М. укладений між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9-10) Згідно копії договору дарування земельної ділянки від 31 січня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір дарування земельної ділянки площею 0,12 га, розташованої за адресою Київська область, Броварський район, с.Пухівка з кадастровим номером 3221286801:01:073:0153. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л.Ю, зареєстрований в реєстрі за № 488. (а.с. 11-12) 22 січня 2020 року позивач звернулася до т.в.о. начальника Броварського ВП ГУНП в Київській області полковника поліції Литвина Д.О. із заявою про вчинений злочин.(а.с.13-14) Вказана заява внесена до ЄРДР та наданий витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.01.2020 року за номером кримінального провадження 12020110130000156 за вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст. 190 КК України. (а.с 15) У висновку експерта від 14 вересня 2020 року за № 17-3/1471 зазначено, що підпис від імені [PERSON] в графі "Дарувальник" договору дарування земельної ділянки від 21.01.2012 року зареєстрованого в реєстрі за № 488 - виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Рукописний запис в графі "дарувальник" договору дарування земельної ділянки від 31 січня 2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 488 виконаний не [PERSON] , а іншою особою. (а.с. 19-32) Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Першою - третьою, п`ятою та шостою частинами статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Таким чином позовна вимога в частині визнання недійсним договору дарування земельної ділянки з кадастровим номером 3221286801:01:073:0153, площею 0,12 га, цільове призначення для ведення садівництва, розташованої в с. Пухівка, Броварського району Київської області, між [PERSON] і [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Яною Леонідівною 31.01.2012р. зареєстрований в реєстрі № 488, є обґрунтовано та доведеної відповідними належними доказами, а тому підлягає задоволенню. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 1 ст. 16 Цивільного кодексу (ЦК) України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання правочину недійсним. Згідно ч. 2, 3 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною, застосування інших, передбачених законом, способів. Стаття 153 Земельного кодексу України визначає, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до вимог ст. 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ч. 1, 3 ст. 388 цього ж Кодексу, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача, серед іншого, і тоді, коли майно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом. Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про щонабувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підстав: частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Таким чином спірна земельна ділянка підлягає витребуванню із чужого незаконного володіння у [PERSON] на користь [PERSON] . Відповідно ст. 141 ЦПК України із відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі по 1694 грн. 92 коп.з кожного, оплата якого позивачем підтверджена квитанцією АТ КБ "Приватбанк" від 28.09.2020 року.

Outcome: approved