Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-28 00:00:00

26.01.2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до виконавчого листа від 14.11.2008 року з нього, за рішенням суду, було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] , але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до її повноліття, починаючи з 01.10.2008 року. З того моменту з нього почали стягувати аліменти. В 2014 році до нього звернулась відповідачка та попросила надати згоду на усиновлення їхньої доньки її чоловіком (на той момент відповідачка повторно вийшла заміж). Вони дійшли згоди, що для дитини так буде краще, і він оформив у нотаріуса згоду на усиновлення та передав відповідачці. Виконавчий лист відносно аліментів відповідачка забрала, тому 17.09.2014 виконавче провадження за аліментами було завершено. Наприкінці літа 2021 року, йому стало відомо, що відносно нього відкрито виконавче провадження за тими ж аліментами на утримання його доньки 02.09.2020, Первомайським МРВ ДВС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження згідно того ж виконавчого листа. Заборгованість складала більше ста тисяч гривень. Після цього він зв`язався з відповідачкою, вона погодилась з тим, що він винен аліменти лише з вересня 2020 року, але коли дізналась про суму заборгованості, стала уникати розмов з ним. Після 17.09.2014, відповідачка не пред`являла виконавчий документ до виконання відносно нього і не мала поважних причин у цьому. Повторно вона його пред`явила 28.08.2020 року про що свідчить її заява. Відкривши виконавче провадження державний виконавець нарахував йому борг у тому числі за той час, коли виконавче провадження було закрито. Сума боргу склала 111140,90 грн., але більша частина цього боргу - це саме період коли виконавче провадження було закрито, а саме: період з 17.09.2014 року по 28.08.2020 року. Сума заборгованості за аліментами за цей час склала - 85643,85 грн. Саме на цю суму він вважає необхідно зменшити заборгованість, адже вона утворилась не з його вини. Після повторного відкриття виконавчого провадження він виконує свій обов`язок по сплаті аліментів, про що свідчить розпорядження державного виконавця про перерахування коштів. Ухвалою від 21.02.2022 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом до суду сторін. 11.03.2022 року відповідач подала суду відзив, в якому просила відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у справі № 2-3102/2008 з [PERSON] на її користь було стягнуто щомісячно аліменти на утримання їхньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частині його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дочки. 27 лютого 2013 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Від шлюбу з [PERSON] у них народились син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . [PERSON] дізнавшись від неї про те, що вона уклала шлюб з [PERSON] , надіслав їй заяву, посвідчену 18 листопада 2015 року приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Цихоня В.А., реєстр № 6421, в якій добровільно заявив, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його доньки [PERSON] , [INFO] , і що він не має жодних заперечень проти її усиновлення (удочеріння) іншою особою, в тому числі [PERSON] . Дана заява складена ним односторонньо і свідчить лише про його волю і на неї ніяких обов`язків не покладає. До суду з позовом про позбавлення позивача батьківських прав відносно його доньки [PERSON] вона не зверталась, доньку ніхто не удочеряв, що підтверджується долученою копією свідоцтва про народження. 16 вересня 2014 року вона подала заяву до відділу ДВС Первомайського міськрайонного управління юстиції про повернення виконавчого листа, яка не містила відмови від аліментів, а зумовлено це було тим, що на той час вона проживала в м. Балта Одеської області та здійснювала догляд за новонародженим сином [PERSON] , [INFO] , в зв`язку з чим не мала можливості кожен раз на вимогу державного виконавця у м. Первомайськ Миколаївської області подавати йому необхідні документи для продовження стягнення аліментів. До 28 серпня 2020 року можливості зайнятись відновленням стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] часу не мала, оскільки весь свій час вона приділяла трьом дітям. 25.04.2022 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, яка ухвалою від 25.04.2022 року була повернута позивачу з усіма додатками без розгляду, оскільки не підписана позивачем. 27.05.2022 року надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що борг по виплаті аліментів виник не з його вини, а через дії відповідачки, якби вона належним чином керувалась законом та завчасно звернулась до органів ДВС, попередила його про обставини удочеріння, то він би сплачував аліменти у повному обсязі. На даний час він не має можливості сплатити борг. Крім того, 27.05.2022 року на адресу суду надійшло клопотання позивача про витребування доказів у приватного нотаріуса Цихоні В.А.. Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 29.07.2022 року у задоволенні клопотання відмовлено. Позивач в судове засідання не з`явився, однак надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, однак просила справу розглянути у її відсутність, про що зазначила у своєму відзиві. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до таких висновків. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 23.09.2008 року, актовий запис № 250, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого повторно 26.03.2013 року. Від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] виданого 08.02.2006 року та серії [NUMBER] виданого повторно 10.11.2021 року. З копії виконавчого листа № 2-3102/2008 виданого 14.11.2008 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частині заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття, починаючи з 01.10.2008 року. 27.02.2013 року відповідач зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 27.02.2013 року. З копії заяви від 28.08.2020 року вбачається, що [PERSON] звернулася до Первомайського міськрайонного відділу ДВСПМУМЮ (м. Одеса) з проханням прийняти виконавчий лист № 2-3102/2008 виданий 14.11.2008 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області до виконання. 02.09.2020 року старшим державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу ДВСПМУМЮ (м. Одеса) Добровольською О.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62924106 з виконання виконавчого листа № 2-3102/2008, виданого 14.11.2008 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виконаного державним виконавцем, заборгованість [PERSON] за виконавчим листом по справі № 2-3102/2008 станом на 01.09.2020 року складає 111140,9 гривень. Отже між сторонами виникли правовідносини з приводу виконання аліментних зобов`язань. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до такого висновку. За вимогами ст. 150 СК України батьки зобов`язані забезпечувати належне утримання та виховання дітей. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8, 9 ст. 7 СК України під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ч. 1 ст. 9 СК України встановлено, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Згідно з положеннями ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Ч. 2 ст. 197 СК України встановлено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Зі змісту даної норми слідує, що підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами - можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Позивач стверджує, що виконавче провадження за період з 17.09.2014 по 28.08.2020 років було закрито, тому вважає, що нарахування заборгованості за цей період необхідно зменшити, адже вона утворилась не з його вини, а тому що відповідачка без поважної причини не пред`являла до виконання виконавчий документ, а він був впевнений, що питання аліментів не стоїть, так як вважав, що його доньку було усиновлено. Якби цих обставин не було, то він би сплачував аліменти та не було б на сьогодні такого боргу, який є непомірним для нього. Відповідно до ч. 1 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. З розрахунку заборгованості по аліментам вбачається, що заборгованість нараховується починаючи з січня 2015 року по серпень 2021 року. Пред`явлення відповідачем виконавчого листа до відділу державної виконавчої служби в серпня 2020 року не звільняє позивача від обов`язкового виконання рішення суду в добровільному порядку. [PERSON] звернулася до виконавчої служби з виконавчим листом у серпні 2020 року, тобто після спливу майже шести років з моменту повернення вказаного виконавчого листа, тому суд вважає, що службовими особами державної виконавчої служби не порушені вимоги щодо стягнення аліментів за минулий час та заборгованості за аліментами. Примусове виконання судових рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове рішення. Порядок стягнення аліментів визначено Законом України «Про виконавче провадження». Отже, за наявності судового рішення про стягнення аліментів, яке перебуває на примусовому виконанні в органах ДВС, боржник зобов`язаний здійснювати відрахування на сплату аліментів в порядку визначеному законом. Окрім того, позивачем суду не надано жодного доказу щодо добровільної сплати ним аліментів на користь відповідачки - квитанцій, розписок, звітів від роботодавця про утримання аліментів, відомостей з ДВС про перерахунок аліментів на депозитний рахунок, договору відчуження нерухомого майна на користь дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Отже, законодавцем встановлено, що лише за наявності вищевказаних обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. При цьому, суд з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, може вирішити питання щодо звільнення від сплати заборгованості з аліментів, а не зобов`язаний це зробити. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Позивач не надав суду жодного доказу про тяжку хворобу. Утворення заборгованості не з вини позивача, а тому що відповідачка без поважної причини не пред`являла до виконання виконавчий документ, не є тією обставиною, яка у розумінні ч. 2 ст. 197 СК України має істотне значення, отже не є підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами. Позивачем не доведено існування жодних істотних обставин, які б могли слугувати достатньою підставою для часткового звільнення від заборгованості за аліментами. Як визначено ст. 194 СК України, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. Так, заборгованість нарахована в межах строків, визначних ст. 197 СК України, а саме в межах 10 років. Згідно із ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до частини сьомої цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір (чинний на час розгляду справи). Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Звертаючись 26.01.2022 року із позовними вимогами щодо звільнення [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами, позивач керується ч. 3 ст. 197 СК України, як підставою для їх звільнення, в той же час, станом на 05.10.2016 року ч. 3 ст. 197 СК України виключена, та на час розгляду справи по суті, так як і на час пред`явлення позову до суду, не передбачено звільнення платника аліментів від сплати заборгованості, внаслідок непред`явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. З урахуванням викладеного, з огляду на те, що позивачем не доведено в судовому засіданні існування обставин, передбачених ч. 2 ст. 197 СК України, наявність яких є можливою підставою для звільнення від заборгованості з аліментів, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed