Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-25 00:00:00

Представниця позивача звернулася до суду з позовом, яким просила: визнати недійсним договір купівлі-продажу від 15 червня 2018 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , за яким [PERSON] продав, а [PERSON] купила мотоцикл марки «Harley-Davidson», Vin: [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . Мотивує свої вимоги тим, що 10.05.2018 року позивач звернувся до Ленінського районного суду міста Миколаєва з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 2238069,63 грн. 15.06.2018 року на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] здійснив відчуження [PERSON] належного йому транспортного засобу марки «Harley-Davidson», Vin: [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.06.2019 року у справі № 489/2893/18 стягнуто з [PERSON] на користь позивача суму безпідставно отриманих грошових коштів у сумі 2238069,63 грн. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08.12.2020 року у справі № 489/3399/20 стягнуто з [PERSON] на користь позивача три відсотка річних та інфляційні втрати на загальну суму 400395,59 грн. З відкритих джерел інтернет-ресурсів позивач дізнався, що відповідач [PERSON] виставив на продаж вищевказаний транспортний засіб і в телефонній розмові повідомляє, що здійснює його продаж. За документами вказаний мотоцикл зареєстрований за відповідачем [PERSON] , яка 16 років проживала з [PERSON] як цивільна дружина. Вважає, що договір купівлі-продажу мотоциклу від 15.06.2018 року є фіктивним через те, що спрямований на ухилення звернення стягнення на належне [PERSON] майно з метою виконання ним фінансових зобов`язань, оскільки раніше останній вчиняв дії щодо створення перешкод невиконання рішення суду та укладав правочини, які визнавалися судом недійсними. Зокрема, рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22.01.2021 року у справі № 489/3917/20 визнано недійсним договір позики від 25.03.2020 року та договір застави від 26.03.2020 року, які були укладені між [PERSON] та [PERSON] . На підставі викладеного, оскільки договір купівлі-продажу мотоциклу від 15.06.2018 року був укладений відповідачами після звернення позивача до суду 10.05.2018 року з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, та порушує право позивача на належне виконання рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 08.12.2020 року про стягнення з [PERSON] на його користь трьох відсотків річних та інфляційних втрат в сумі 400395,59 грн, тому необхідно визнати зазначений договір недійсним. Від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого остання не визнала позов та зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу від 15.06.2018 року, укладеним між відповідачем [PERSON] та нею, вона стала власником мотоциклу «Harley-Davidson», Vin: [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Вказаний договір не може вважатися таким, що вчинений на шкоду позивачу, оскільки на момент звернення останнього із даним позовом до суду рішення у справі № 489/2893/18 виконано у повному обсязі, та жодних перешкод у виконанні вказаного судового рішення вищезазначений договір купівлі-продажу не створював. Рішення у справі № 489/3399/20 було прийняте лише 08.12.2020 року, тобто значно пізніше після укладення вказаного договору купівлі-продажу. Зазначений договір був спрямований на реальне настання юридичних наслідків, на момент його укладення були відсутні будь-які судові рішення про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача грошових коштів. Натомість відповідачка має право володіти та розпоряджатися належним їй транспортним засобом, в тому числі відчужувати його. Тому просила відмовити у задоволенні позову. Від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким останній не визнав позов та зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу від 15.06.2018 року він продав відповідачці [PERSON] мотоцикл «Harley-Davidson», Vin: [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Укладений між ними договір купівлі-продажу не може вважатися фіктивним, оскільки спрямований на реальне настання наслідків та жодним чином не завдає шкоди позивачу, оскільки рішення у справі № 489/2893/18 виконане у повному обсязі, що підтверджується постановою про закриття виконавчого провадження. Також вказаний договір не створює перешкод для виконання рішення у справі № 489/3399/20 про стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних та інфляційних втрат, оскільки зазначений договір був укладений задовго до звернення позивача до суду із вказаним позовом. Тому просив відмовити в задоволенні позову. Ухвалою суду від 20.05.2021, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін (письмове провадження). Ухвалою суду від 22.06.2021 року перейдено до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 27.10.2021, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача у справі. На позовних вимогах наполягає. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`явилися по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Скористались правом на подання відзіву на позовну заяву. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін,\~на підставі наявних матеріалів. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що у травні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів за період з 2015 року по 2017 рік у сумі 2238069,63 грн. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 червня 2019 року по справі № 489/2893/18, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму безпідставно отриманих грошових коштів у сумі 2238069 грн. 63 коп., зокрема: за 2015 рік 816200,00 грн.; за 2016 рік 1274130,84 грн.; за 2017 рік 147738,79 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 8810,00 грн. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів відмовлено. Постановою Верховного Суду від 11 березня 2020 року, постанову Миколаївського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року скасовано, та залишено в силі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 червня 2019 року. Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 08.12.2020 року по справі № 489/3399/20 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] три відсотка річних та інфляційні втрати в сумі 400395,59 грн, в тому числі: 144680,42 грн три відсотки річних та 255715,17 грн інфляційні втрати. Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22.01.2021 року по справі № 489/3917/21 визнано недійсним договір позики від 25.03.2020 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , предметом якого є безвідсоткова грошова позика у сумі 950000,00 грн, а також визнаний недійсним Договір застави від 25 березня 2020 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , предметом якого є 50% частки в статутному капіталі ТОВ «Конкордпласт 2000». Рішення суду мотивоване тим, що під час укладення вказаних правочинів [PERSON] діяв недобросовісно, оскільки його дії були направлені на уникнення звернення стягнення на його майно як боржника за виконавчим листом № 489/2893/18, виданим на підставі рішення суду від 05.06.2019 року про стягнення грошових коштів. Тобто, зазначені дії саме відповідача [PERSON] є умисним та свідомим перешкоджанням у виконанні остаточного судового рішення суду, яке набрало законної сили, що є явним порушенням конституційних прав і свобод позивача. Відповідно до повідомлення Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Миколаївській області вбачається, що згідно з даними з Єдиного державного реєстру транспортних засобів транспортний засіб Harley-Davidson, Vin: [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , з 15 червня 2018 року зареєстрований за [PERSON] , [INFO] , на підставі договору купівлі-продажу від 15 червня 2018 року. З постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 62172433 від 20.07.2020 року слідує, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 489/2893/18, виданого 22.04.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в сумі 2238069,63 грн, закінчене у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом. Відповідно до ч.1\~ст.16 ЦК України, ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі\~ст. 655 ЦК України\~\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. За загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і за наслідками, передбаченими в законі.\~Цивільним кодексом України\~передбачений вичерпний перелік підстав, за наявності яких правочин може бути визнаний недійсним. За змістом\~ст. 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Частинами 1-5\~ст. 203 ЦК України\~передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Положенням ч. 1\~ст. 215 ЦК України\~встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема ч. 5\~ст. 203 цього Кодексу. Позивач просить визнати договір купівлі-продажу від 15.06.2018 недійсним на підставі\~ст. 234 ЦК України, оскільки правочин є фіктивним, поза як його було вчинено без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлювались, оскільки вказаний договір направлений на уникнення звернення стягнення на транспортний засіб з метою створення перешкод у виконанні рішення суду від 08.12.2020 року у справі № 489/3399/20 про стягнення з [PERSON] на користь позивача трьох відсотків річних та інфляційних втрат в сумі 400395,59 грн. Відповідно до\~ст. 234 ЦК України\~\~фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.\~\~Фіктивний правочин визнається судом недійсним.\~\~Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. У пункті 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. №9\~судам роз`яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Треті особи, які звернулися з позовом про визнання правочину фіктивним, повинні довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18 червня 2020 р. по справі № 755/1791/15-ц (провадження № 61-42280св18), від 14 лютого 2018 р. у справі № 379/1256/15-ц (провадження № 61-1300св18), від 08 лютого 2018 р. у справі № 756/9955/16-ц (провадження № 61-835св17). Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Ознака вчинення фіктивного правочину лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути визнаний фіктивним. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 р. у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19), Постанова Верховного Суду від 27 квітня 2020 р. по справі № 362/5764/17 (провадження № 61-3849св19). Позивач в своєму позові зазначає, що укладений договір купівлі-продажу від 15.06.2018 року спрямований на створення штучних перешкод у виконанні рішення суду у справі № 489/3399/20, у вигляді уникнення звернення стягнення на транспортний засіб Harley-Davidson, Vin: [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . Проте вказані твердження позивача є помилковими, не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами, а також спростовуються фактичними обставинами справи. Так, судом встановлено, що договір купівлі-продажу транспортного засобу Harley-Davidson, Vin: [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , був укладений 15.06.2018 року, за наслідками якого від [PERSON] до [PERSON] перейшло право власності на вказаний транспортний засіб, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Натомість з позовом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] трьох відсотків річних та інфляційних втрат в сумі 400395,59 грн останній звернувся до суду лише у 2020 році та рішення суду по вказаній справі № 489/3399/20 було ухвалене лише 08.12.2020 року, тобто більш ніж через два роки після укладення оспорюваного правочину, що спростовує доводи позивача про те, що метою його укладення було ухилення від виконання вищезазначеного рішення суду. Твердження позивача про те, що намір власника транспортного засобу [PERSON] продати його, жодним чином не свідчить про фіктивність укладеного договору купівлі-продажу та намір створити перешкоди для виконання судового рішення, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Також не можуть бути підставою для задоволення позову твердження позивача про те, що [PERSON] укладав інші фіктивні правочини з метою ухилення від виконання судових рішень, які визнавалися судом недійсними, оскільки рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22.01.2021 року по справі № 489/3917/20 (про яке зазначає позивач) визнані недійсними договори позики та застави, укладені 25.03.2020 року між [PERSON] та [PERSON] , оскільки зазначені угоди були укладені після винесення 05.06.2019 року Ленінським районним судом міста Миколаєва рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно отриманих грошових коштів, яке було залишене в силі постановою Верховного Суду від 11.03.2019 року, тобто на момент укладення зазначених правочинів відповідач [PERSON] був обізнаний про наявність судових рішень про стягнення з нього грошових коштів й укладанням вказаних угод намагався уникнути звернення стягнення на майно з метою виконання рішення суду про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів. В справі ж, що розглядається, на момент укладення 15.06.2018 року договору купівлі-продажу транспортного засобу були відсутні судові рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] трьох відсотків річних та інфляційних втрат, з позовом про стягнення яких позивач звернувся до суду лише у 2020 році, за наслідками розгляду якого рішення ухвалене 08.12.2020 року, тому укладення зазначеного договору жодним чином не було направлене на створення перешкод для виконання вищевказаного рішення суду. Також доказом відсутності умислу відповідачів на укладення фіктивного правочину купівлі-продажу транспортного засобу від 15.06.2018 року з метою створення перешкод для виконання судових рішень про стягнення з [PERSON] грошових коштів на користь [PERSON] слугує той факт, що виконавче провадження ВП № 62172433 з примусового виконання виконавчого листа № 489/2893/18, виданого 22.04.2020 року Ленінським районним судом міста Миколаєва, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в сумі 2238069,63 грн, закінчене на підставі постанови від 20.07.2020 року у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом. Вказане, у свою чергу, спростовує твердження позивача про намір відповідача [PERSON] створювати перешкоди для виконання судових рішень про стягнення з нього на користь [PERSON] грошових коштів. Крім того, суд вважає, що при укладенні договору купівлі-продажу від 15 червня 2018 року транспортного засобу Harley-Davidson, Vin: [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , у [PERSON] та [PERSON] було вільне волевиявлення на його укладення, вони самостійно підписали вказаний договір та вказаний договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених цим договором. Договір купівлі-продажу транспортного засобу був укладений у письмовій формі, і покупець прийняла майно та стала повноправним власником, зареєструвавши своє право власності на нього. А тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним. Також суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що укладеною угодою його\~цивільні права та інтереси були порушені (не визнані чи оспорені), тому визнання правочину недійсним, як способу захисту, не може бути застосовано. Відповідно до ч. 1\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Оскільки позов задоволенню не підлягає, то згідно приписів статті 141 ЦПК України витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на сторону, яка їх понесла. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом цивільної справи, покладаються на позивача відповідно до їх фактичного понесення.

Outcome: dismissed