Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-12 00:00:00

Представник [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить скасувати державну реєстрацію обтяжень, які зареєстровані Першою Рівненською державною нотаріальною конторою в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2009 року у справі № 2-8030/09 на будівлі і споруди, що знаходяться в [ADDRESS] реєстраційний номер обтяження: 8673673 та нежиле приміщення демонтажного залу, що знаходиться в [ADDRESS] реєстраційний номер обтяження: 8673751, які на праві власності належать [PERSON] з одночасним їх припиненням. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по оплаті судового збору та витрати по оплаті професійної правничої допомоги згідно підтверджуючих документів. Позовні вимоги\~обгрунтовані тим,\~що \~на праві\~власності позивачу належать будівлі і споруди, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та нежиле приміщення демонтажного залу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Першою Рівненського державною нотаріальною конторою у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження за реєстраційним номером 8673673 у вигляді арешту нерухомого майна на будівлі і споруди, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , підстава обтяження ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 16.04.2009 року. Також, 27.04.2009 року Першою Рівненською державною нотаріальною конторою у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження за реєстраційним номером: 8673751 у вигляді арешту нерухомого майна на нежиле приміщення демонтажного залу, що знаходиться в [ADDRESS] підстава обтяження ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 16.04.2009 року у справі № 2-8030/09. Враховуючи накладення зазначених арештів для захисту свого права на розпорядження майном, [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про скасування заходів забезпечення позову. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01.09.2021 року у справі №2-3113/10 у задоволенні заяви [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову, які були накладені на належне її майно в межах справи № 2-8030/09 відмовлено, з посиланням на те, позивач не була учасником справи, в рамках якої вживалися заходи забезпечення позову, а отже, має право на звернення до суду з відповідним позовом про скасування даного забезпечення, а не з заявою в порядку ст. 158 ЦПК України. Ухвалою суду від 15 листопада 2021 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 12 грудня 2021 року з повідомленням (викликом) сторін. Надано сторонам строк для подання відзиву, відповіді та заперечень. В судовому засіданні неодноразово оголошувались перерви. В судове засідання позивач та її представник [PERSON] не з`явились, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з"явився, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом поміщення оголошення на офійному веб-порталі судової влади України, а також те, що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені\~ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Суд ухвалив, здійснювати заочний розгляд справи. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з"ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Частиною 4 статті 13 Конституції України визначено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Наведені положення кореспондуються із статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в якій передбачено, що кожна фізична або юридична особа мас право мирно володіти своїм майном. Право позивача на звернення до суду гарантоване ст. 4 ЦПК України, яка передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 15 ЦК України, закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Більше того, відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу, кожна особа має право зверну тися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна мас право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Процедура скасування записів в Державному ресстрі речових прав на нерухоме майно (далі - Державний ресстр прав) здійснюється із дотриманням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон), Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, а також щодо технічної можливості скасування запису - пункту 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року № 1141. Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішенню недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасуванні документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) \~ \~ \~ \~ про скасування рішення державного реєстратора про /державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) \~ \~ \~ \~ про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) \~ \~ \~ \~ про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Судом встановлено, що [PERSON] є власником, зокрема нежитлового приміщення, демонстраційного залу меблів в [ADDRESS] також будівель в [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 278576256 від 07.10.2021 року. З даної інформаційної довідки також встановлена наявність у ній відомостей про арешт нерухомого майна, належного [PERSON] , а саме будівель і споруд в [ADDRESS] (реєстраційний номер обтяження 8673673) а також нежитлового приміщення, приміщення демонстраційного залу в [ADDRESS] (реєстраційний номер обтяження 8673751). Як вбачається із копії ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2009 року за заявою [PERSON] в порядку забезпечення позову у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення коштів накладено арешт на будівлі та споруди, що знаходяться в [ADDRESS] та належать [PERSON] , накладено арешт на приміщення демонстраційного залу, що знаходиться в [ADDRESS] та належить [PERSON] . Ухвала суду набрала законної сили 27.01.2010 року. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 01 вересня 2021 року відмовлено [PERSON] у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову, оскільки вона не була учасником справи в рамках якої вживались заходи забезпечення позову. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що на час звернення з позовною заявою до суду за наявності арешту (обтяження), накладеного на майно, порушуються права позивача, у зв"язку з чим позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 908 грн, що стверджується квитанцією від 12 листопада 2021 року, а отже ці витрати підлягають до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] . Згідно з ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному\~статтею 137 ЦПК України. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов"язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Ні [PERSON] ні її представником [PERSON] не надано суду доказів понесення позивачем буди-яких витрат на правничу допомогу, а отже у задоволенні даних вимог позивачу слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: approved