Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-28 00:00:00

25 липня 2022 року заявниця через свого представника звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] . В обґрунтування поданої заяви зазначає, що заінтересована особа [PERSON] , є її колишнім чоловіком та проживає разом з нею в квартирі [ADDRESS] . Впродовж тривалого часу [PERSON] зазнає фізичного та психологічного насильства з боку [PERSON] . Заявниця неодноразово зверталась в поліцію та медичні заклади з відповідними заявами з приводу вчинення домашнього насильства щодо неї. Поведінка останнього негативно впливає на здоров`я заявника та членів її родини. Зважаючи на переконання щодо вірогідності продовження та повторного вчинення насильства щодо неї та членів її сім`ї, заявник просила суд видати обмежувальний припис щодо [PERSON] строком на 6 місяців, з наступними заборонами: перебувати в місці спільного з нею проживання ( [ADDRESS] ); наближатись на відстані менше 200 м до місця її проживання; заборони вести телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборони особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-яких спосіб спілкуватися з нею. Ухвалою судді від 25 липня 2022 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. В судовому засіданні заявник та її представник заяву підтримали у повному обсязі, просили її задовольнити. Заінтересована особа та його представник у судовому засіданні та письмовому відзиві заперечив проти задоволення заяви. Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон № 2229-VIII). Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.04.1996 року, який було розірвано згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 лютого 2016 року, що набрало законної сили (а.с.9). Від шлюбу в сторін народилось четверо дітей (а.с. 7-8, 9). На даний час особи проживають за адресою [ADDRESS] , в квартирі, разом із дітьми. Суд зауважує,\~що право\~власності на\~вказаний об`єкт\~нерухомого майназгідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстровано за [PERSON] 19.12.2013 року, на підставі договору купівлі-продажу від 31.01.2012 року, отже в період перебування у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . 18.05.2022 року стосовно заявниці та її колишнього чоловіка працівниками поліції було складено протоколи про адміністративне правопорушення, які були направленні для розгляду до суду. Крім того, стосовно [PERSON] винесено терміновий захисний припис у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства психологічного характеру стосовно постраждалої особи [PERSON] . Постановою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 червня 2022 року №161/6685/22, провадження відносно заявниці за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП було закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с.11). Відповідно до постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 червня 2022 року №161/6691/22, [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладення адміністративного стягнення у вигляду штрафу (а.с.12). З матеріалів справи також вбачається наявність факту звернення [PERSON] до медичної установи, що стверджується заключенням КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» від 07.07.2022 року (а.с.14). Відповідно до частини першої ст.24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. За п. 7 ч.1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч.3 ст. 26 Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи(п. 9 ч.1 ст.1 Закону). Наявність чи відсутність ризиків в поєднанні з доведеним фактом вчинення особою домашнього насильства є основною і фактично єдиною підставою для застосування чи не застосування обмежувального припису. При цьому «оцінка ризиків» та «наявність ризиків» є основними обставинами, які повинні бути встановленні судом для ухвалення законного та обґрунтованого рішення в справах про видачу обмежувального припису. Конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак домашнього насильства. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить. Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди, однак, не кожен конфлікт є домашнім насильством у розумінні норм\~Закону № 2229-VIII. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом № 2229-VIII визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18). Звернення до різних органів державної влади, зокрема правоохоронних, свідчить про наявність конфлікту між сторонами, і самі по собі не підтверджують факт вчинення насильства заінтересованою особою щодо дружини та спільних дітей, що є необхідною умовою для застосування до особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені спеціальним законом (постанови ВС від 10 лютого 2021 року у справі № 761/49109/19 (провадження № 61-9144св20) та № 361/1110/20 (провадження № 61-10458св20). Із встановлених у справі обставин вбачається відсутність факту систематичного вчинення домашнього насильства з боку [PERSON] . Притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП відбулося лише один раз, не зважаючи на те, що сторони припинили шлюб більше ніж 6 років тому, але досі проживають разом, що може створювати напружені відносини між ними. Очевидним є те, що за такий тривалий час одноразове притягнення до відповідальності за вчинення домашнього насильства не свідчить про системність таких дій з боку [PERSON] , а також про наявність ризиків їх повторення. Надана заявником фотографія та виписка з медичної документації не підтверджує факт завдання тілесних ушкоджень заявнику саме [PERSON] . В матеріалах справи відсутні докази звернення заявника за фактом можливого побиття до органів Національної поліції, для притягнення до відповідальності, передбаченої ст.173-2 КУпАП, або ст.125 КК України. Не навела заявник і свідків можливого побиття, або інших об`єктивних доказів, що підтверджують завдання тілесних ушкоджень саме [PERSON] . Крім того суд враховує, що з оглянутих у судовому засіданні матеріалів справи про адміністративне правопорушення №161/6691/22 слідує, що [PERSON] жодного разу належним чином не був викликаний у судове засідання, постанова судді у справі ухвалена за його відсутності, а сам він про неї дізнався лише під час розгляду цієї цивільної справи. Враховуючи характер правопорушення, його періодичність, суд приходить до висновку, що докази, надані заявником в обґрунтування заявлених вимог, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення фізичного, психологічного чи матеріального насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність тривалого конфлікту між сторонами стосовно користування спільно нажитим майном. Крім того, суд звертає увагу на те, що безпідставне задоволення заяви може призвести до порушення права власності [PERSON] на квартиру, де зараз він проживає спільно із заявницею, оскільки вказаний об`єкт нерухомості придбаний заявником під час перебування в шлюбі з колишнім чоловіком, тобто, має ознаки спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, зважаючи на відсутність правових підстав для видачі обмежувального припису, суд приходить до висновку що в задоволенні заяви необхідно відмовити.

Outcome: dismissed