Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-05 00:00:00

[PERSON] (надалі - «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (надалі - «Відповідач 1»), Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» (надалі - «Відповідач 2») про визнання недійсним договору №11270778000 від 18 грудня 2007 року про надання споживчого кредиту. В ході розгляду справи ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 березня 2019 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанс Консалтинг Захід». Позовні вимоги мотивовано тим, що [PERSON] особисто не підписувався договір №11270778000 від 18 грудня 2007 року про надання споживчого кредиту, а підпис, який в ньому міститься від його імені, йому не належить і ним не виконувався. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Відповідачем 1 - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» в особі його директора на адресу суду направлено письмові пояснення на позов, у яких представник посилається на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» є неналежним відповідачем по справі, оскільки не є стороною оскаржуваного договору, що свідчить про те, що наслідки недійсності правочину не повинні зачіпати інтереси Відповідача 1. Крім того, у письмових поясненнях директор Відповідача 1 повідомив про відступлення права вимоги до [PERSON] на підставі оскаржуваного договору до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Консалтинг Захід». В судове засідання представник Відповідача 1 не з`явився, про дату та час судових засідань повідомлявся належним чином, в ході розгляду справи подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачем 2 - Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», - на адресу суду направлено Відзив на позов, у якому Відповідач 2 заперечив проти позову та просив відмовити в його задоволенні. Заперечуючи проти позовних вимог, Відповідач 2 у відзиві на позов покликається на те, що обставини дійсності Договору №11270778000 від 18 грудня 2007 року про надання споживчого кредиту встановлено рішенням у цивільній справі №348/1828/14-ц, яка перебувала у провадженні Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області, яке набрало законної сили, яким з [PERSON] було стягнуто заборгованість за даним кредитним договором. Крім того, в ході розгляду справи представником Відповідача 2 на адресу суду направлено заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог [PERSON] , які, на думку представника Відповідача 2, Позивачем пропущено. В судове засідання представник Відповідача 2 не з`явився, про дату та час судових засідань повідомлявся належним чином, в ході розгляду справи подав клопотання про її розгляд, в разі його неявки, без його участі. Відповідач 3 - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанс Консалтинг Захід», - явку уповноваженого представника до суду повторно не забезпечило, про причини неявки Суду не сповістило, про дату та час судового засідання повідомлялося належним чином. Відзиву на позов від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Консалтинг Захід» до суду не надходило. Вимоги ухвали про витребування доказів Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс Консалтинг Захід» не виконано, про причини невиконання вимог ухвали не повідомлено. Заслухавши пояснення Позивача та його представника, проаналізувавши письмові пояснення представників відповідачів 1,2, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. 18 грудня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11270778000 (копія договору: том 1, а.с.7-10). 28 липня 2014 року в Надвірнянському районному суді Івано-Франківської області було зареєстровано позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення боргу за договором про надання споживчого кредиту №11270778000 від 18.12.2007 року. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12.11.2015 року в якості правонаступника ПАТ «УкрСиббанк» залучено до справи Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2015 року у справі №348/1828/14-ц було стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованість за кредитним договором №11270778000 від 18.12.2007 року в сумі 171773,14 грн. і 1717,73 грн. судових витрат. Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2016 року у справі №348/1828/14-ц, залишеним без змін Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року, рішення Надвірнянського районного суду від 29 грудня 2015 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11270778000 від 18 грудня 2007 року в сумі 155 074,05 гривень, з яких: 92 522,52 грн. - заборгованість за кредитом, 62 551,53 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом. Стягнуто з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» 1 550,74 грн. понесених судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Ухвалою Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 348/1828/14-ц відмовлено у перегляді ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року, рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2016 року та рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2015 року. Посилаючись на те, що ним особисто не підписувалося Договору про надання споживчого кредиту №11270778000 від 18.12.2007 року, наявний на договорі підпис належить не йому, [PERSON] 22 січня 2019 року звернувся до Івано-Франківського міського суду з позовом про визнання даного договору недійсним. Так, частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України») визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (стаття 1054 ЦК України). Статтею 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Вимоги до письмової форми правочину визначено статтею 207 ЦК України. Так, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначено статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Підстави недійсності правочину визначено статтею 215 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Підставою позовної вимоги про визнання оскаржуваного договору недійсним [PERSON] зазначено те, що ним власноручно не підписувалося даного договору, а підпис, який міститься у даному договорі, належить не йому, та є підробленим. В матеріалах справи міститься копія Договору про надання споживчого кредиту №11270778000 від 18 грудня 2007 року (том 1, а.с.7-10), відповідно до умов якого банк надав [PERSON] однією сумою кредит в розмірі 124 300,00 грн. зі сплатою 13,5 % річних за використання кредитних коштів з кінцевим терміном повернення - 18 грудня 2014 року, на придбання автомобіля. Кредит надається шляхом видачі коштів через рахунок [NUMBER] . При цьому, Позивач вказує, що даного правочину не вчиняв, підписи у оскаржуваному договорі про надання споживчого кредиту виконані не ним, а іншою особою, відтак, з урахуванням наведеного, для з`ясування питання ідентифікації виконавця підпису в цьому договорі в ході розгляду справи ним було заявлено клопотання про призначення в даній справі судової почеркознавчої експертизи. Згідно ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 06 липня 2021 року у даній справі №344/1169/19 за позовом [PERSON] до ТзОВ «Фінансова компанія Довіра та Гарантія», АКІБ «УкрСиббанк», ТОВ «Фінанс Консалтинг Захід» про визнання договору № 11270778000 від 18.12.2007 року про надання споживчого кредиту недійсним, призначено судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступне питання: - чи виконано підпис від імені особи [PERSON] у Договорі про надання споживчого кредиту №11270778000, укладеного 18.12.2007 року, тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою? У резолютивній частині вказаної ухвали відповідачів Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк», ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», ТОВ «Фінанс Консалтинг Захід» було зобов`язано надати експерту оригінал Договору про надання споживчого кредиту №11270778000 від 18.12.2007 року для проведення експертизи. Крім того, в ході розгляду справи Судом у відповідачів неодноразово витребовувався оригінал Договору про надання споживчого кредиту №11270778000 від 18.12.2007 року (ухвали Івано-Франківського міського суду від 26.03.2019 року, від 17.12.2019 року, від 09.09.2021 року, від 08.12.2021 року). Однак, оригіналу Договору про надання споживчого кредиту №11270778000 від 18.12.2007 року відповідачами Суду надано не було. Відповідач 2 Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» у письмових заявах (том 1, а.с. 84, 230; том 2, а.с. 193-194) повідомив Суд про те, що у зв`язку з переуступленням банком права вимоги до [PERSON] за оскаржуваним договором до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», всі оригінали документів було передано ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», а тому оригінал Договору про надання споживчого кредиту №11270778000 від 18.12.2007 року у Відповідача 2 відсутній. Відповідач 1 ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у додаткових письмових поясненнях (том 2, а.с.219; том 3, а.с.44) повідомив Суд про те, що всю документацію, що знаходилася у ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за Договором про надання споживчого кредиту №11270778000 від 18.12.2007 року було передано ТОВ «Фінанс Консалтинг Захід» на підставі договору про відступлення права вимоги від 26.05.2017 року та акту приймання-передачі документації до договору. У зв`язку з цим оригінал Договору про надання споживчого кредиту №11270778000 від 18.12.2007 року у Відповідача 1 відсутній. Проте, такі доводи представника Відповідача 1 спростовуються матеріалами витребуваної ухвалою суду з Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області цивільної справи №348/1828/14-ц за позовом ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки станом на 26.05.2017 року (тобто на дату відступлення права вимоги від ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до ТОВ «Фінанс Консалтинг Захід») оригінал Договору про надання споживчого кредиту №11270778000 від 18.12.2007 року перебував в матеріалах даної цивільної справи, і тільки у відповідь на заяву представника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про повернення оригіналів документів, такі оригінали, в тому числі і оригінал Договору про надання споживчого кредиту №11270778000 від 18.12.2007 року, було повернуто представнику ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (про що свідчить особистий підпис представника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» П. Слоньовського від 29.03.2018 року на супровідному листі Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області №348/1828/14-ц/5184/2018 від 29.03.2018 року (том 3 справи №348/1828/14-ц Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області, а с. 21). Відповідач 3 ТОВ «Фінанс Консалтинг Захід» вимоги ухвали про витребування оригіналу Договору про надання споживчого кредиту №11270778000 від 18.12.2007 року не виконав, про будь-які причини неможливості надати витребовуваний документ не повідомив. Крім того, з метою з`ясування питання щодо наявності оригіналу спірного договору в матеріалах цивільної справи №348/1828/14-ц за позовом ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка перебувала у провадженні Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області, ухвалою Івано-Франківського міського суду від 09.07.2019 року було витребувано матеріали справи №348/1828/14-ц з Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області. З матеріалів цивільної справи №348/1828/14-ц за позовом ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка перебувала у провадженні Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області, Судом встановлено відсутність в них оригіналу Договору про надання споживчого кредиту №11270778000 від 18.12.2007 року, оскільки у відповідь на заяву представника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про повернення оригіналів документів, такі оригінали, в тому числі і оригінал Договору про надання споживчого кредиту №11270778000 від 18.12.2007 року, було повернуто представнику ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (про що свідчить особистий підпис представника товариства П. Слоньовського від 29.03.2018 року на супровідному листі Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області №348/1828/14-ц/5184/2018 від 29.03.2018 року (том 3 справи №348/1828/14-ц Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області, а с. 21). Таким чином, 29.03.2018 року оригінал Договору про надання споживчого кредиту №11270778000 від 18.12.2007 року, було отримано наручно представником ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» П. Слоньовським у Надвірнянському районному суді Івано-Франківської області. Подальша доля даного оригіналу документу невідома, оскільки будь-якої інформації з цього приводу в матеріалах справи не міститься. При цьому, Суд зауважує, що вказаний доказ (оригінал Договору про надання споживчого кредиту №11270778000 від 18.12.2007 року) було витребувано з метою призначення, а в подальшому - проведення призначеної судової почеркознавчої експертизи, щодо встановлення належності проставленого у ньому підпису [PERSON] , чи іншій особі. Проте, вказана експертиза проведена не була, оскільки відповідачами не надано ні суду, ні в розпорядження експерта оригіналу Договору про надання споживчого кредиту №11270778000 від 18.12.2007 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] . Будь-яких належних доказів поважності таких причин неподання оригіналу документу (викрадення, підтверджене фізичне знищення оригіналу договору тощо) Суду не надано. При цьому, враховуючи наявність вищезазначених обставин, за заявою Позивача про застосування наслідків ухилення відповідачів від участі в експертизі, передбачені ст. 109 ЦПК України (том 3, а.с.24-25) Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 08 грудня 2021 року попереджено Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк», ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», ТОВ «Фінанс Консалтинг Захід» про наслідки, передбачені ст. 109 ЦПК України. Відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Згідно статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Враховуючи, що вказаним доказом - оригіналом Договору про надання споживчого кредиту №11270778000 від 18.12.2007 року, сторонами у якому зазначені [PERSON] (як позичальник) та АКІБ «УкрСиббанк» (як банк), може бути підтверджена або спростована та обставина, що [PERSON] підписував вказаний договір, саме для спростування тієї обставини, що договір підписаний ним, [PERSON] клопотав про витребування цього доказу для проведення експертизи, тому, не надавши суду цей доказ, Відповідачі 2 та 3 чинять перешкоди Позивачу у можливості доведення своїх позовних вимог, на підставі ч.10 ст. 84 ЦПК України суд приходить до висновку про необхідність визнати встановленою обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ. Відтак, враховуючи конкретні обставини даної справи, процесуальну поведінку відповідачів (зокрема, Відповідачів 2 та 3), щодо ненадання оригіналу спірного договору, Суд вважає, що вказані дії свідчать про ухилення Відповідача 2 та Відповідача 3 від подання експерту оригіналу Договору про надання споживчого кредиту №11270778000 від 18.12.2007 року, що унеможливлює проведення почеркознавчої експертизи судом, яка в даному випадку має визначальне значення для встановлення обставин справи, а тому наявні підстави для застосування судом положень ст.109 ЦПК України, у зв`язку з чим заява Позивача про визнання факту, для з`ясування якого судом було витребувано оригінал спірного договору, з метою подальшого призначення та проведення експертизи, визнана обґрунтованою та встановлено факт виконання підпису, проставленого в договорі №11270778000 від 18.12.2007 року від імені [PERSON] , не ним, а іншою особою. Стосовно висновків суду у Рішенні Апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2016 року у справі №348/1828/14-ц, які, на думку представника Відповідача 2, в частині дійсності оскаржуваного договору, є преюдиційними в даній цивільній справі, Суд зауважує наступне. Так, в рішенні Апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2016 року у справі №348/1828/14-ц суд зазначив наступне: «Що стосується твердження апелянта про недійсність кредитного договору, то вони будь-якими об`єктивними доказами не підтверджуються, а тому не можуть бути прийняті до уваги. Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Як встановлено в засіданні апеляційного суду апелянт із позовом про визнання недійсним кредитного договору не звертався і рішення з цього приводу судом не постановлялося. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України. За змістом ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому, як передбачено ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідачем не представлено суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень щодо позовних вимог банку ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду. А отже, презумпція правомірності договору ним не спростована». Таким чином, судом апеляційної інстанції у справі №348/1828/14-ц було виключно констатовано той факт, що [PERSON] не спростував презумпцію правомірності договору про надання споживчого кредиту №11270778000 від 18.12.2007 року, із позовом про визнання недійсним даного кредитного договору не звертався і рішення з цього приводу судом не постановлялося. В той же час, такий висновок суду не позбавляє [PERSON] права на звернення до суду із позовом про визнання правочину недійсним та доведення обґрунтованості та підставності своїх позовних вимог, оскільки доводи [PERSON] щодо недійсності кредитного договору у судовому провадженні №348/1828/14-ц вирішені по суті не були, а вищезазначене формулювання суду апеляційної інстанції не є вирішення питання недійсності правочину по суті. Стосовно наявного в матеріалах справи №348/1828/14-ц Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області Висновку експерта №09/03-285 від 04.09.2015 року (том 1 справи №348/1828/14-ц Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області, а.с.193-197), на який покликається представник Відповідача 2, Суд зауважує наступне. Так, як вбачається з матеріалів справи №348/1828/14-ц Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області за позовом ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, за клопотанням [PERSON] ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 15 травня 2015 року у справі №348/1828/14-ц було призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: «Встановити, чи виконано рукописний підпис [PERSON] , від імені якого він зазначений або іншою особою на кредитному договорі №11270778000 від 18.12.2007 року, додатках №1,2, додатковій угоді №1 до даного договору від 18.12.2007 року». На виконання даної експертизи судовим експертом Гоголь Д.І. було надано Висновок експерта №09/03-285 від 04.09.2015 року (том 1 справи №348/1828/14-ц Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області, а.с.193-197), за висновком якого: вирішити питання: «Встановити, чи виконано рукописний підпис [PERSON] , від імені якого він зазначений або іншою особою на кредитному договорі №11270778000 від 18.12.2007 року, додатках №1,2, додатковій угоді №1 до даного договору від 18.12.2007 року» не є можливим по причині несумісності для порівняння досліджуваних підписів з підписами [PERSON] у зразках. Отже, фактично у Висновку експерта №09/03-285 від 04.09.2015 року питання почеркознавчої експертизи вирішено по суті не було, оскільки експерт не підтвердив і не спростував факт виконання рукописного підпису на оскаржуваному договорі [PERSON] . В рамках даної цивільної справи №344/1169/19 Івано-Франківським міським судом в якості свідка було допитано [PERSON] стосовно формулювання висновку експертизи у справі №348/1828/14-ц Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області, на що він повідомив про неможливість проведення почеркознавчої експертизи за відповідних обставин у зв`язку з тим, що підпис на кредитному договорі від особи [PERSON] і вільні взірці підписів, надані [PERSON] для проведення експертизи, є повністю різними, не схожими за жодною із ознак (за якими проводиться почеркознавча дослідження), а тому проведення порівняння таких підписів є неможливим. За таких обставин, Суд вважає, що Висновок експерта №09/03-285 від 04.09.2015 року у справі №348/1828/14-ц Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області не може бути належним доказом у даній цивільній справі №344/1169/19, оскільки він не підтверджує і не спростовує доводи [PERSON] щодо недійсності спірного правочину. А тому посилання представника Відповідача 2 у відзиві на позов на вказаний висновок експерта, як на обставину, яка на його думку, спростовує доводи [PERSON] щодо не належності йому підпису на оскаржуваному кредитному договорі, є безпідставними. Отже, враховуючи все вищевикладене в сукупності, Суд приходить до висновку про те, що оскільки в даній категорії справ (про визнання правочину недійсним у зв`язку з неналежністю підпису стороні договору) висновок експерта по почеркознавчій експертизі є одним із основних доказів, а в рамках даної справи таку експертизу не було проведено у зв`язку з ухиленням Відповідачів 2 та 3, які не надали суду оригіналу оскаржуваного договору, не повідомили про поважність та об`єктивність причин його неподання, що унеможливило проведення судової почеркознавчої експертизи, відтак, Суд знаходить процесуальні підстави для застосування передбачених статтею 109 ЦПК України наслідків у вигляді визнання факту, для з`ясування якого експертиза була призначена, а саме факту того, що підпис від імені [PERSON] у Договорі про надання споживчого кредиту №11270778000 від 18.12.2007 року виконаний не ним, [PERSON] . У разі не підписання договору особою, зазначеною в ньому як сторона, за умови підтвердження цього факту належними доказами, при встановленні, що нею не вчинялись дії, спрямовані на виникнення відповідних правовідносин, такий договір за позовом цієї особи (або іншої заінтересованої особи) може бути визнаний недійсним у зв`язку з невідповідністю його до вимог частин 3 і 5 статті 203 ЦК, а саме: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Отже, за висновком Суду, Договір про надання споживчого кредиту №11270778000 від 18.12.2007 року, сторонами у якому зазначені [PERSON] (як позичальник) та АКІБ «УкрСиббанк» (як банк), від імені [PERSON] підписаний не ним, а іншою особою. Підписання договору від імені [PERSON] іншою особою, яка належним чином не уповноважена на вчинення таких дій, суперечить вимогам закону та не відповідає внутрішній волі Позивача на укладення такого договору. Таким чином Судом встановлено недодержання в момент укладення оскаржуваного договору вимог ч.1 та ч.3 ст.203 ЦК України. З цих підстав, Договір про надання споживчого кредиту №11270778000 від 18.12.2007 року підлягає визнанню недійсним. Стосовно заяви представника Відповідача 2 про застосування наслідків спливу строку позовної давності, Суд зауважує наступне. У поданій до суду заяві з приводу дотримання строку звернення до суду представник [PERSON] покликається на те, що ним оспорювалася дійсність Договору про надання споживчого кредиту №11270778000 від 18.12.2007 року у цивільній справі 348/1828/14-ц, яка перебувала у провадженні Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області, і тільки після винесення Ухвали Верховного Суду від 25 липня 2018 року, яким відмовлено у перегляді ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року, рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2016 року та рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2015 року, він, не отримавши правового захисту у судовому провадженні №348/1828/14-ц, 22 січня 2019 року звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, а тому вважає, що ним строк позовної давності не пропущений. А в разі протилежного висновку суду - просить такий строк поновити як такий, що пропущено з поважних причин. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно достатті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно ч.3 ст. 267ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Також, суд зазначає, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). Як зазначено Позивачем у позовній заяві та в ході розгляду справи, про існування оскаржуваного договору, якого ним не підписувалося, йому стало відомо з часу відкриття провадження у цивільній справі 348/1828/14-ц, яка перебувала у провадженні Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області. Докази, які б спростовували вказане твердження та свідчили про те, що про існування оскаржуваного договору [PERSON] був обізнаний раніше, аніж ним зазначено в позові, в матеріалах справи відсутні. Крім того, у зазначеному судовому провадженні у цивільній справі 348/1828/14-ц, яка перебувала у провадженні Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області, [PERSON] : від початку судового розгляду посилався на факт не підписування ним оскаржуваного договору про надання споживчого кредиту; заявляв клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи для спростування факту підписання ним кредитного договору; в апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції посилався на те, що розгляд справи без його участі в суді першої інстанції позбавив його права на подання клопотання про призначення повторної почеркознавчої експертизи, заяви про виклик експерта для надання пояснень, призначення повторної експертизи (том 1 справи 348/1828/14-ц Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області а.с.243, том 2 цієї справи а.с.32); в касаційні скарзі на рішення суду апеляційної інстанції у цивільній справі 348/1828/14-ц посилався на відхилення його клопотання про виклик експерта в судове засідання суду апеляційної інстанції Остаточне рішення у цивільній справі 348/1828/14-ц було винесено Верховним Судом 25 липня 2018 року, яким відмовлено у перегляді ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року, рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2016 року та рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2015 року. З даним цивільним позовом [PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду 22 січня 2019 року, тобто через півроку після винесення Верховним Судом Ухвали від 25 липня 2018 року у цивільній справі 348/1828/14-ц. При цьому, зі змісту матеріалів цивільної справи №348/1828/14-ц, яка перебувала у провадженні Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області, та зі змісту рішень судів у даній справі, вбачається, що з часу відкриття провадження у справі №348/1828/14-ц правова позиція [PERSON] полягала в тому, що ним оспорюваного кредитного договору не підписувалося і він вчиняв всі процесуальні дії для доведення цього. Відповідно до частини 5 статті 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином, Суд вважає, що причини пропуску [PERSON] строку звернення до Івано-Франківського міського суду 22 січня 2019 року з даним цивільним позовом є поважними, оскільки в рамках цивільної справи №348/1828/14-ц з 2014 року ним доводилася обставина недійсності кредитного договору та неналежність йому підпису на цьому договорі. З моменту остаточного вирішення цивільної справи №348/1828/14-ц [PERSON] через півроку звернувся до суду з даним цивільним позовом. Вказане свідчить про поважність причин пропуску строку звернення до суду, а тому на підставі частини 5 статті 267 ЦК України, зважаючи на всі вищевикладені обставини та процесуальну поведінку усіх сторін, порушене право Позивача підлягає захисту. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 203, 204, 215, 256, 257, 626, 6387, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 84, 109 ЦПК України,

Outcome: approved