Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-28 00:00:00

[PERSON] (надалі - «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] ( надалі - «Відповідач») про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на неповнолітню дитину, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] , ІПН [NUMBER] , [INFO] відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Стягувати з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття , але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивовано тим, що 09.02.2006 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Севастополя, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] .У шлюбі народилась дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , однак в подальшому 18.09.2013 року шлюб між сторонами було розірвано. Матір дитини більше трьох років жодним чином не цікавилась дитиною, не брала участі у її вихованні та утриманні. Позивачем та його представником подано заяву про розгляд справи без їх участі, в якій просили позов задовольнити, не заперечила щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про місце і час розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. Відзиву на позов від Відповідача до суду не надходило. На електронну адресу суду надійшла заява від [PERSON] « [INFO] » за змістом якої Відповідач не заперечила протии позбавлення її батьківських прав відносно доньки [PERSON] . Представником Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради подано заяву про розгляд справи у відсутності уповноваженого представника, долучивши до заяви витяг з рішення від 21.07.2022 року №639 Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про розгляд питань органу опіки та піклування з висновком щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дочки [PERSON] , [INFO] . Позивачем, його представником, представником третьої особи надано заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. 09.02.2006 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Севастополя, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . У шлюбі народилась дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Рішенням Гагарінського районного суду міста Севастополя від 18.09.2013 року шлюб між сторонами було розірвано. Питання щодо визначення місця проживання дитини судом не вирішувалось. Однак, як зазначено в позовній заяві, донька з середини літа 2012 року переїхала з Позивачем в місто Київ де вони проживали в придбаній ним квартирі. По можливості на вихідні сторони їздили до Севастополя. Факт проживання дочки разом з батьком підтверджується Актом складеним генеральним директором ТOB «Ковальська Житлосервіс» від 22.08.2012, який засвідчує те, що ми з дочкою проживали за адресою: [ADDRESS] . Ідентичну інформацію містить і довідка видана ТОВ «Ковальська Житлосервіс» від 22.08.2012 року №1193. Про факт забезпечення дитині належних умов проживання свідчить Акт обстеження умов проживання від 06.11.2012 року наданий Службою у справах дітей Дарницької районної Держадміністрації у м. Київ. Окрім цього Позивач просить суд взяти до уваги те, що донька [PERSON] від першого шлюбу [PERSON] [INFO] на підставі мирової угоди від 01.03.2013 року по справі 763/500/13-ц затвердженої Ухвалою Гагарінського районного суду м. Севастополя від 01.03.2013 року - залишена та проживання з батьком [PERSON] , з урахуванням думки малолітньої [PERSON] . 3і слів батьків [PERSON] , Відповідач залишилась на території окупованої АР Крим та прийняла громадянство росії, що підтверджується копією її паспорта № [NUMBER] , виданого 22.12.2014 року. 18.10.2017 року Позивачем отримано дозвіл з Дарницької районної Держадміністрації в місті Києві на реєстрацію місця проживання доньки без згоди матері.(Розпорядження №671 від 18.10.2017 року) З 2019 року по 2021 рік дочка навчалась в Спеціалізованій школі №329 «Логос» в м. Києві, що підтверджується довідкою №272 від 02.12.2020 року. Згідно Характеристики з СШ №329 «Логос» складеної на [PERSON] ) за роки навчання дівчинка проявила себе як старанна учениця з відмінною поведінкою. Вихованням дитини займався батько [PERSON] , систематично цікавився навчанням та поведінкою доньки, регулярно телефонував та приходив до школи. З матір`ю [PERSON] , вчителі не знайомі. За період навчання Відповідач дочкою не цікавилася. Дівчинка про матір говорила неохоче. Відомо, що з 2014 року проживає з батьком. З матір`ю спілкування не підтримує. Матір [PERSON] , до школи не з`являлась , батьківські збори не відвідувала, навчанням доньки не цікавилась. Всі витрати на навчання та додаткові потреби ніс [PERSON] . Також Єлизавета відвідувала заняття із англійської мови з 14.09.2020 року та відвідує по даний час, однак з 15.03.2022 року заняття проводяться онлайн. Крім цього деякий період часу дитина відвідувала курси з української мови. Згідно довідки від ФОП [PERSON] з 11.05.2022 року навчання оплачує, а також приводить та забирає з занять батько дитини [PERSON] . З матір`ю [PERSON] , викладачі не знайомі. Згідно довідки З КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2 Дарницького району м. Києва від 10.05.2022 року №609 з [PERSON] укладена декларація з 2012 року, дитина зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Всі рекомендації щодо догляду за дитиною з приводу лікування виконує батько, який приділяє достатньо уваги здоров`ю дитини. Згідно Характеристики від 11.05.2022 року №58, [PERSON] з 01.09.2021 року є студенткою 1 курсу Фахового коледжу «Універсум» Київського університету¦імені Бориса Грінченка за спеціальністю 024 Хореографія, форма навчання денна. Вихованням та навчанням Єлизавети займається батько [PERSON] . За період навчання мати [PERSON] жодного разу не цікавилася її успіхами, не контактувала з куратором чи адміністрацією коледжу. Студентка про матір говорить неохоче. Зі слів студентки, з 2014 року [PERSON] проживає з батьком, з матір`ю не спілкується. На даний час зв`язок з куратором академічної групи підтримує батько [PERSON] . У зв`язку з початком війни, для збереження здоров`я та життя, Позивач з донькою переїхали до міста Івано-Франківська. Відповідно до Тимчасових посвідчень внутрішньо переміщених осіб №33878 та № 33879 від 29.04.2022 року, на даний час її фактичне місце ~проживання разом з донькою зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Дане житло [PERSON] орендує відповідно до Договору оренди житлового приміщення від 01.04.2022 року, укладеного між ним та [PERSON] . Як зазначено у позовній заяві, Відповідач вже більше трьох років жодним чином не цікавиться донькою, враховуючи почату війну росії проти України та те, що батько з дитиною проживали в районі бойових дій, протягом цього часу матір жодним чином не піклувалась про дитину, не проявляла зацікавленості в її подальшій долі. Всі питання щодо виховання Єлизавети вирішуються Позивачем самостійно без участі та підтримки з боку Відповідача. Донька знаходиться на утриманні Позивача, який докладає всі зусилля та можливості, інших близьких родичів, окрім батька у Єлизавети немає. Відповідно до висновку Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради віл 21.07.2022 року №639 щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дочки [PERSON] , [INFO] вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дочки [PERSON] , [INFO] . З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, позбавленої батьківського піклування, позивач вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав. Посилаючись на те, що Відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дитини, Позивач звернувся до суду з даним цивільним позовом про позбавлення батьківських прав. Згідно із частиною 4 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Частиною 5 статті 19 Сімейного кодексу України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до наявного в матеріалах справи Витягу з рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 21.07. 2022 року № 639 «Про розгляд питань органу опіки та піклування» виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради надав висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дочки [PERSON] , [INFO] . За змістом статей 3,9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним з батьків, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідностатті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду , що набрало законної сили. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я , фізичний , духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між особою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до частин 1, 2 та ч. 3 ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той, із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до частин 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Вирішуючи спір, суд враховує зазначені роз`яснення Пленуму Верховного Суду України і з`ясовує, які безсумнівні докази свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, чи вживалися до нього заходи реагування, а також досліджує соціально-побутові умови життя та матеріальне становище відповідача. Так, як випливає зі змісту позовної заяви Відповідач - мати дитини, свідомо нехтує та ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання, тобто свідомо самоусунулась від виховання та утримання своєї дочки.. В даній цивільній справі Відповідач [PERSON] не заперечила доводів Позивача, не надала суду жодних пояснень та доказів, які б спростовували твердження Позивача про невиконання ним своїх батьківських обов`язків по утриманню та вихованню щодо неповнолітньої дитини, а навпаки, у електронному листі до суду погодилася із позбавленням її батьківських прав. Доказів, які б спростовували твердження Позивача про те, що мати [PERSON] не бере участі у вихованні та утриманні дитини [PERSON] , [INFO] , Відповідачем Суду не надано, а Судом таких обставин не встановлено. З огляду на викладене Суд дійшов висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] , батьківських прав щодо неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є обґрунтованими, такими, що не суперечать інтересам дитини та підлягають задоволенню. Положення ст. 166 Сімейного кодексу України передбачають такі правові наслідки позбавлення батьківських прав. Особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» ). Частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України (надалі - «СК України») визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина 1 статті 180 СК України). Таким чином, Суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 статті 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 статті 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з пунктами 17, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів» «за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно». Порядок визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі визначено статтею 184 СК України. Так, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (частина 1 статті 184 СК України). Таким чином, враховуючи вищевикладене, вимоги чинного законодавства України, виходячи з інтересів неповнолітньої дитини, Суд дійшов висновку про доцільність стягування з Відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі 2 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подачі цієї позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Суд звертає увагу на те, що на момент розгляду справи в суді, відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», уставнолено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні; Відповідно до вимог статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи матеріальне становище сторін та те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, розмір витрат на утримання дитини, виходячи з принципів розумності та справедливості, потреби дитини у розвитку, Суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та стягувати з Відповідача на користь Позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі 2 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подачі цієї позовної заяви, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь державного бюджету підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 908,00 грн, сплачений при зверненні до суду з даним позовом. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 19, 164, 165, 180-182,184,191 Сімейного кодексу України, п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. ст. 3, 4, 10, 11,12, 13, 17, 18, 76-81, 133, 137, 141, 209,210, 222, 223, 224, 247, 258-259, 263-268, 273, 280-284, 352, 354-355 ЦПК України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік», п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», суд,-

Outcome: approved