Jurisdiction: civil
Date: 2022-07-13 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Впроваджувально - виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАТЕК» (далі по тексту - відповідач 1, ВВ ТОВ «ВАТЕК»), Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Обсерваторне» (далі по тексту - відповідач 2, ОСББ «Обсерваторне»), Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіна Олександра Васильовича (далі по тексту - відповідач 3, державний реєстратор), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі по тексту - третя особа, Департамент), відповідно до якого відповідач просила: -визнати незаконним і скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер рішення: 44305788, виданий 28.11.2018; -скасувати запис про право власності номер: 29160202, внесений державним реєстратором про державну реєстрацію відповідачем 1 ВВ ТОВ «ВАТЕК» права власності на нежитлові приміщення групи приміщень № 31, загальною площею 74 кв.м, розташовані за адресою: м. Київ, вул. Обсерваторна, будинок 7 ; -зобов`язати відповідача 1 ВВ ТОВ «ВАТЕК» протягом 30 днів з дня набрання рішенням законної сили звільнити та привести в стан негірший до початку проведення будівельних робіт в нежитлових приміщеннях № 31 загальною площею 74 кв.м, розташовані за адресою: м. Київ, вул. Обсерваторна, будинок 7 ; -стягнути з відповідача 3 судові витрати в сумі 1 152, 60 грн.; -стягнути з відповідача 1 судові витрати в сумі 1 152, 60 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власницею квартири [ADDRESS] , яка знаходиться на восьмому поверсі даного будинку. З жовтня 2018 року на горищі (гру па приміщень № 31), яке частково розташоване над квартирою позивача, розпочато будівельні роботи по облаштуванню в ньому офісних приміщень. З огляду на зазначене, горище, в багатоквартирному будинку є нежитловим приміщенням, яке виконує функції призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, що знаходиться у спільній власності власників квартир у багатоквартирному будинку № 7 по вулиці Обсерваторна в м. Києві , у зв`язку з чим зміна його цільового призначення з допоміжного/підсобного приміщення, яке забезпечує експлуатацію будинку на офісне приміщення, є незаконним. Крім того, до позивача як мешканця та власника квартири у цьому будинку ніхто не звертався. Спірне приміщення належить відповідачу 1, однак на думку позивача, право власності на нього було набуте відповідачем 1 незаконно. Так підставою для виникнення права власності на спірне приміщення є рішення державного реєстратора. Водночас така підстава для набуття права власності відсутня у чинному законодавстві. Також чинним законодавством заборонено використання допоміжних приміщень для розміщення майстерень, комор тощо. Вказане приміщення є неподільним, його цільове призначення змінене бути не може. Крім того, будівельні роботи у допоміжному приміщення порушують права позивача, оскільки остання як і інші власники квартир у вказаному житловому будинку, є співвласниками нежитлових приміщень групи № 31, які незаконно вибули з їх спільної власності без їхньої згоди з подальшою зміною цільового призначення спірних приміщень. Враховуючи наведене, позивач звернулась до суду з вказаним позовом, оскільки її права як співвласника спірного допоміжного приміщення, яке було без її згоди відчужене відповідачу 1, який у свою чергу безпідставно зареєстрував на них право власності та змінив цільове призначення всупереч норм чинного законодавства, були порушені відповідачем 1, відповідачем 2 та відповідачем 3. Представник відповідача 1 у своєму відзиві проти позову не визнав, зазначив, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Зазначив, що відповідач 1 як власник нежитлових приміщень з № 1 по № 26, загальною площею 226, 20 кв.м по вул. Обсерваторна, 7 в м. Києві , є членом ОСББ «Обсерваторне».18.08.2018 було повне затоплення десятого поверху, офісні приміщення на якому орендувались ТОВ «СВБ «Центуріон». Через вказане залиття та на підставі рішення Правління ОСББ «Обсерваторне» від 21.08.2018 ВВ ТОВ «ВАТЕК» та ТОВ «СВБ «Центуріон» було проведено ремонтні роботи даху, та десятого поверху будинку № 7 по вул. Обсерваторна у м. Києві . Вартість вказаних робіт була погоджена з Головою правління ОСББ [PERSON] та склала 1 947 613,30 грн. 09.11.2018 рішенням загальних зборів ОСББ «Обсерваторне» було затверджено кошторис витрат по ремонту даху та 10 поверху будинку після залиття та надано згоду на передачу у власність ВВ «ТОВ «ВАТЕК» спірного нежитлового приміщення у зв`язку з неможливістю компенсувати ОСББ «Обсерваторне» витрати по ремонту відповідачу 1 та ТОВ СВБ «Центуріон». Крім того, представник відповідача 1 також вказав, що згідно листа Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 05.12.2000 № 2/5-602 та акта приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, будинок по вул. Обсерваторна 7 має 10 поверхів, а тому приміщення, розміщене на 10 поверсі не є горищем, не пов`язане із забезпеченням експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, не є приміщенням загального користування, а є нежилими приміщеннями, які належать до житлового комплексу, але не відносяться до житлового фонду і є самостійними об`єктами нерухомого майна. Також представник відповідача 1 вказав, що позивачем не надано доказів того, що на 10 поверсі відповідачем 1 проводились ремонтні роботи, оскільки на момент залиття офісні приміщення здавались іншому товариству. Крім того, відповідачем 1 на підставі рішень ОСББ «Обсерваторна» було профінансовано та проведено ремонтні роботи даху та офісного приміщення десятого поверху після залиття, що не передбачало переобладнань чи перепланування нежитлового приміщення чи втручання в несучі контракції, відповідно не передбачало отримання дозволу в Департаменті з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва. Доказів протилежного судом не надано. Відтак позивачем не було надано доказів порушення її прав як співвласника спільного сумісного майна багатоквартирного будинку, а тому представник відповідача 1 просив у позові останній відмовити. Від відповідача 2 відзив не надходив. Від відповідача 3 відзив не надходив. Представник третьої особи у своїх поясненнях просив прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства. 03.10.2019 ухвалою суду відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. 11.12.2019 від представника відповідача 1 надійшов відзив та заява про виклик свідків. 16.12.2019 від третьої особи надійшли пояснення. 19.11.2020 ухвалою суду задоволено частково клопотання представника позивача про витребування доказів. 19.11.2020 ухвалою суду задоволено заяву представника відповідача 1, викликано в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] для допиту у судовому засіданні. 17.03.2020 від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів. 17.03.2020 від представника позивача надійшла відповідь на відзив. 06.04.2021 у судовому засіданні судом прийнято відмову представника відповідача 1 від клопотання про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та від їх допиту у судовому засіданні. 18.08.2021 ухвалою суду застосовано заходи процесуального примусу до ШРДА у зв`язку з ненаданням витребуваних документів. 17.09.2021 від ШРДА надійшла відповідь на ухвалу суду щодо витребування доказів. 20.10.2021 до ШРДА повторно направлено ухвалу суду щодо витребування доказів. 01.12.2021 від ШРДА надійшла відповідь на ухвалу суду щодо витребування доказів. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача 1 у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні. Відповідач 2 у судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Судом вживалися заходи щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідач 3 у судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Судом вживалися заходи щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Судом вживалися заходи щодо повідомлення учасника справи про дату, час та місце розгляду справи належним чином. У своїх поясненнях просив прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача 1, дослідивши матеріали справи, а також письмові пояснення інших учасників процесу, оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до норми 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є визнання правочину недійсним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. У відповідності до норми 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»: нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна; допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення). Спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). Згідно п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону, частка співвласника - частка, яку становить площа квартири та/або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. Офіційне тлумачення положень п. 2 ст. 10 Закону наведено у рішенні Конституційного Суду України №4-рп/2004 від 02.03.2004 зі змінами, згідно з рішенням Конституційного Суду України №14-рп/2011 від 09.11.2011. У п. 1.1 рішення Конституційного Суду України №4-рп/2004 від 02.03.2004 роз`яснено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні та ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Згідно з ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України, зокрема, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території. Відповідно до ст. 4 Житлового кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру. З огляду на викладене нежилим є приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 552/7636/14-ц. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 915/1096/18, від 18.07.2018 у справі №916/2069/17, від 22.11.2018 у справі№ 904/1040/18, від 15.05.2019 у справі № 906/1169/17, від 06.08.2019 у справі № 914/843/17, від 21.09.2020 у справі № 904/5047/18, допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень. Визначальним для правильного вирішення даного спору є з`ясування та визначення правового статусу спірних приміщень у багатоквартирному будинку, а саме встановлення, чи належать усі спірні приміщення до числа допоміжних, чи є нежитловими приміщеннями в структурі житлового будинку, з урахуванням характеристик таких приміщень. При цьому доводи скаржника про зворотнє - що навпаки не має принципового значення для правильного вирішення справи правовий статус приміщення - є нічим іншим, ніж довільним тлумаченням норм законодавства та позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 14.05.2018 у справі № 753/20293/16-ц, у якій, між іншим, відсутній такий висновок. У судовому засіданні встановлено, що позивач, [PERSON] , є власницею квартири [ADDRESS] , яка знаходиться на восьмому поверсі вказаного будинку. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер Інформаційної довідки 170723018, відповідач 1 Впроваджувально - виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАТЕК» є власником нежитлових приміщень групи приміщень № 31, (об`єкт житлової нерухомості: ні), загальною площею 74 кв.м за адресою: м. Київ, вул. Обсерваторна, 7 . Згідно вказаної Інформаційної довідки, відповідач 1 у вказаному будинку є власником й іншого нерухомого майна, у тому числі нежитлових приміщень. Також відповідач 1 як власник нежитлових приміщень з [ADDRESS] , є членом ОСББ «Обсерваторне». Позивач, обґрунтовуючи зміст позовних вимог, зазначає, що відповідач 1 з жовтня 2018 року на горищі (група приміщень № 31), яке частково розташоване над квартирою позивача та є спільною сумісною власністю співвласників багатоквартирного будинку № 7 по вул. Обсерваторна у м. Києві , розпочав будівельні роботи по облаштуванню в ньому офісних приміщень. Позивач зазначає, що відповідач 1 на вказане майно право власності набув всупереч вимог чинного законодавства, оскільки горище в багатоквартирному будинку є нежитловим приміщенням, яке виконує функції, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців будинку № 7 . Також всупереч вимог чинного законодавства, відповідачем 1 було змінено його цільове призначення з допоміжного/підсобного приміщення, яке забезпечує експлуатацію будинку, на офісне. У своїх поясненнях відповідач 1 зазначає, що спірне приміщення не є горищем, на підтвердження чого надав лист Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 05.12.2000 № 2/5-602, відповідно до якого Держбудом було погоджено будівництво 10-поверхового житлового будинку по Обсерваторній, 7 при будівництві 9-поверхового житлового будинку (влаштування 10-го поверху), а також Акт про приймання в експлуатацію закінченого будівництва об`єкта - житлового будинку по вул. Обсерваторна, 7, Шевченківський район, м. Київ , зареєстрованого в Управлінні Держархбудконтролю м. Києва 25.02.2007, з якого вбачається, що об`єкт, який приймається в експлуатацію, має такі характеристики, зокрема, кількість поверхів - 10. Відтак матеріали справи не містять доказів того, що відповідач 1 набув право власності саме на горище, оскільки позивачем не надано доказів того, що приміщення, яке частково розташоване над квартирою позивача та за своїми технічними характеристиками є допоміжним приміщенням будинку № 7 по вул. Обсерваторне у м. Києві . Судом також встановлено, що18.08.2018 сталось затоплення даху та десятого поверху будинку № 7 по вул. Обсерваторна у м. Києві , у тому числі, офісних приміщень, які орендувались ТОВ «СВБ «Центуріон». Вказана подія зафіксована Актом комісії у складі Голови ОСББ «Обсерваторна» [PERSON], члена Правління ОСББ [PERSON], члена ОСББ [PERSON], Голови ради директорів ВВ ТОВ «ВАТЕК» члена ОСББ [PERSON], технічного експерта, архітектора [PERSON], диктора ТОВ «СВБ «Центуріон», орендатора приміщень на 10-му поверсі [PERSON] від 20.08.2018. На підставі Протоколу № 4 засідання Правління ОСББ «Обсерваторне» від 21.08.2018 та Акту від 20.08.2018, Правління прийняло рішення невідкладно провести заміну гідроізоляції і утеплення даху будинку з реконструкцією зливної каналізації. Роботи виконати за рахунок і силами компаній ТОВ «СВБ «Центуріон», ВВ ТОВ «ВАТЕК» з подальшою компенсацією таких витрат ОСББ; доручити ТОВ «СВБ «Центуріон», ВВ ТОВ «ВАТЕК» та ОСББ спільно із спеціалізованим архітектурним бюро опрацювати питання капітальної реконструкції даху будинку № 7 по вул. Обсерваторна ; у зв`язку з катастрофічним залиттям даху та 10-го поверху будинку № 7по вул. Обсерваторна та на підставі рішення загальних зборів від 22.06.2017, протокол № 2 «при проведенні аварійних робіт дозволяє [PERSON] приймати рішення самостійно з подальшим звітом на чергових зборах». З матеріалів справи також вбачається, що між відповідачем 1 та ТОВ «ВСУКРАЇНСЬКА ТОРГОВА ГРУПА» укладений Договір № 250-01/2018 на виконання ремонтних робіт від 28.08.2018, відповідно до умов якого підрядник зобов`язується виконати поточний ремонт даху житлового будинку за адресою: м. Київ, вул. Обсерваторна, 7 , а замовник повинен прийняти належно виконані роботи та оплатити їх згідно Договору. Ціна договору складає 1 002 773, 30 грн., у тому числі ПДВ 167 128, 88 грн. Також між відповідачем 1 та ТОВ «СВБ «Центуріон» було укладено Договір підряду № SVB-129.2019 від 09.01.2019, відповідно до умов якого ТОВ «СВБ «Центуріон» як підрядник зобов`язується виконати поточний ремонт нежитлових приміщень на 10 поверсі житлового будинку за адресою: м. Київ, вул. Обсерваторна, 7 , а відповідач 1 як замовник, повинен прийняти належно виконані роботи та оплатити їх згідно Договору. Ціна договору становить 944 840, 00 грн., у тому числі ПДВ 157 473, 33 грн. Так, співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків. До повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку, встановлення, зміну та скасування обмежень щодо користування ним (п. 1 ч. 2 ст. 10 Закону). Як вбачається з матеріалів справи, 09.11.2018 членами ОСББ було скликано Загальні збори. Відповідно до Протоколу Загальних зборів ОСББ «Обсерваторне» від 09.11.2018 Загальними зборами було вирішено затвердити кошториси по ремонту даху та нежитлових приміщень будинку після залиття; надати згоду на передачу у власність ВВ ТОВ «ВАТЕК» нежитлових приміщень 10-го поверху загальною площею 74, 0 кв.м. При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що вказане рішення Загальних зборів оскаржувалось позивачем чи було визнане неправомірним у передбаченому законом порядку, чи було нечинним на момент реєстрації права власності за відповідачем 1 на спірні приміщення. Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону, Державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій. Відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом (ч. 5 ст. 12 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону, державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Згідно ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1-2 ст. 11 Закону, державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону, записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Згідно ч. 2 ст. 26 Закону, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Як було встановлено у судовому засіданні, власником спірного нерухомого майна є відповідач 1 Впроваджувально - виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАТЕК». Підставою виникнення права власності на спірні нежитлові приміщення є рішення Загальних зборів, ОСББ «Обсерваторне», оформлене Протоколом Загальних зборів ОСББ від 09.11.2018. Згідно Інформаційної довідки № 170723018, підставою виникнення права власності на спірні нежитлові приміщення вказане рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, серія та номер 44305788, виданий 28.11.2018, видавник Державний реєстратор. Право власності зареєстроване відповідачем 3 Державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіним Олександром Васильовичем. Водночас матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що правові підстави для реєстрації права власності на спірне майно були відсутні, як відсутні докази і того, що державний реєстратор, під час реєстрації права власності, допустив порушення норм чинного законодавства, що призвело у подальшому до порушення прав позивача як співвласника майна у будинку № 7 по вул. Обсерваторній у м. Києві . Також в матеріалах справи відсутні докази і того, що відповідач 1 незаконно перепланував спірне приміщення та/або проводить будівельні роботи. Саме лише посилання позивача на неправомірність дій відповідачів не підтверджує порушення останніми прав позивача як співвласника майна багатоквартирного будинку № 7 по вул. Обсерваторна у м. Києві . За таких обставин, відсутні підстави для визнання незаконним і скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер рішення: 44305788, виданий 28.11.2018, скасування запису про право власності номер: 29160202, внесений державним реєстратором про державну реєстрацію відповідачем 1 ВВ ТОВ «ВАТЕК» права власності на нежитлові приміщення групи приміщень № 31, загальною площею 74 кв.м, розташовані за адресою: м. Київ, вул. Обсерваторна, будинок 7 та зобов`язання відповідача 1 ВВ ТОВ «ВАТЕК» протягом 30 днів з дня набрання рішенням законної сили звільнити та привести в стан негірший до початку проведення будівельних робіт в нежитлових приміщеннях № 31 загальною площею 74 кв.м, розташовані за адресою: м. Київ, вул. Обсерваторна, будинок 7 . Так завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, позивачем в розумінні ст. 12, 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачами було порушено права позивача, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Виходячи з наведеного та

Outcome: dismissed